Єдиний унікальний номер 725/2345/23
Номер провадження 2-з/725/14/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2023 року м. Чернівці

Суддя Першотравневого районного суду м.Чернівці Федіна А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сімошин Євгеній Віталійович, про забезпечення позову, яка надійшла одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просив стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 6600 євро, а також 3 % річних в розмірі 118,80 євро., а всього 6718,80 євро; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Одночасно з вказаною позовною заявою до суду надійшла заява про забезпечення позову в якій позивач просив накласти арешт на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності відповідачу.

В обґрунтування вказаної заяви посилався на те, що відповідач уникає виконання взятих на себе боргових зобов`язань та у його власності відсутнє будь-яке інше майно корім зазначеної частки у квартирі, а тому вважає, що з метою унеможливлення виконання судового рішення про стягнення боргу останній може вживати заходів щодо відчуження вказаної частки квартири, що в свою чергу може призвести до утруднення чи невиконання рішення суду у випаду задоволення позову.

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до правовою позиції, сформованої у постанові КЦС ВС у справі № 308/8567/20 від 14 червня 2021 року, у випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки вже потім вирішувати питання про забезпечення позову.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як вбачається з роз`яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.06.2006 року, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З наданих позивачем доказів та заявлених ним вимог вбачається, що між сторонами дійсно існує спір щодо виконання грошового зобов`язання відповідно до боргової розписки від 11.08.2022 року.

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру нерухомості, відповідачу на праві власності належить 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 .

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частиною другою статті першої Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що формою втручання у здійснення права власності може бути лише контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Так, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Так, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такий правовий висновок викладено в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 висловлено правовий висновок про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

З тексту заяви про забезпечення позову вбачається, що побоювання позивача про те, що відповідач може відчужити вказане майно є лише припущенням та не підтверджене будь-якими доказами, крім того позивач не довів яким чином не вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на частку в квартирі може утруднити виконання судового рішення у справі про стягнення заборгованості за договором позики.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Крім того, суд позбавлений можливості встановити співмірність накладення арешту на майно відповідача, що включає в себе комплекс процесуальних дій щодо заборони вільного розпорядження та користування таким майном, як один із видів обмеження права власності, яке підлягає державній реєстрації із розміром позовних вимог.

Так, за змістом ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Зі змісту заяви вбачається, що позивач просить накласти арешт на частку квартири з метою забезпечення позову ціною 6718,80 євро, що на дату звернення до суду з позовом еквівалентно 264922,28 грн.

Відповідно до правового висновку, сформованого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, зокрема з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Натомість, матеріали заяви не містять достатніх відомостей щодо особи відповідача, для того щоб суд міг дійти висновку, що виключно за рахунок його частки у нерухомому майні може бути забезпечене виконання судового рішення у випадку обґрунтованості вимог позивача та задоволення позову. Крім того, суд позбавлений можливості встановити співмірність вартості 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 із розміром заявлених позовних вимог.

Наведені вище обставини в їх сукупності із урахуванням розумності і обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, свідчать про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на частку в нерухомому майні.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 41 Конституції України, ст.ст. 149, 150, 151, 152, 153, 157, 258, 259, 260, 268, 353, 354, 355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сімошин Євгеній Віталійович, про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою шляхом накладення арешту на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду в порядку визначеному главою першою розділу п`ятого ЦПК України або в той самий строк через Першотравневий районний суд м.Чернівці в порядку визначеному главою першою розділу п`ятого та п. 15.5 розділу тринадцятого ЦПК України.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна