Ухвала

Іменем України

10 січня 2023 року

місто Київ

справа № 522/15003/19

провадження № 61-13017ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Маленька Людмила Іванівна, на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року, додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2020 року, ухвалу Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року, постанову Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулая до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 на відшкодування майнової шкоди - 225 410,33 грн та моральної шкоди - 40 000,00 грн, завданої залиттям квартири.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 225 410,33 грн, моральної шкоди - 2 000,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2020 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 455,50 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення цього ж суду від 04 лютого 2020 року залишено без задоволення.

19 листопада 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року та на додаткове рішення цього суду від 24 лютого 2020 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.

Заборонено ОСОБА_4 вчиняти дії щодо відчуження, належної йомуквартири АДРЕСА_1 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року та додаткове рішення цього ж суду від 24 лютого 2020 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року, додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2020 року, ухвалу Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року, постанову Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року, на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

У березні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із заявою, у якій просив переглянути за нововиявленими обставинами заочне рішення цього суду від 04 лютого 2020 року та додаткове рішення від 24 лютого 2020 року, закрити провадження у справі за відсутності предмета спору.

Заява обґрунтувана тим, що судом не були враховані обставини розрахунку відповідача з позивачем на підставі розписки від 23 листопада 2018 року. Вказана розписка зберігалася у сусіда відповідача ОСОБА_5 , про існування якої відповідач не знав.

ОСОБА_1 звернулася до суду із відзивом на заяву про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, у якому зазначила, що ОСОБА_3 не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 , складаючи розписку, діяв в інтересах відповідача, крім того, сума коштів зазначена у розписці в розмірі 1 000,00 дол. США, станом на 23 листопада 2018 року на 200 000,00 грн менше завданої їй майнової шкоди.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2021 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року, заяву ОСОБА_3 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені заявником обставини щодо перегляду заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року та додаткового рішення цього суду від 24 лютого 2020 року у зв`язку з нововиявленими обставинами не є нововиявленими обставинами в розумінні статті 423 ЦПК України, оскільки свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомив, що 23 листопада 2018 року передав позивачу кошти у розмірі 1 000,00 дол. США, про що згодом повідомив відповідача. Отже, станом на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом (02 вересня 2019 року) відповідачу було відомо про існування розписки від 23 листопада 2018 року.

Залишаючи без змін ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2021 року, суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішень суду першої інстанції.

Суд додатково зазначив, що фактично обґрунтування заяви ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами зводяться до намагання заявника спонукати суд здійснити переоцінку доказів у справі, та встановити нові фактичні обставини справи, визнавши доведеність фактів, покладених в основу заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 22 грудня 2022 року, ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Маленька Л. І., просить скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року, додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2020 року, ухвалу Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року, постанову Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року, ухвалити рішення, яким закрити провадження у справі за відсутності предмета спору.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що наведені ОСОБА_3 обставини не є нововиявленими, з огляду на таке.

З 26 серпня 2018 року ОСОБА_3 не в`їзжав на територію України, не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому під час розгляду справи судами попередніх інстанції з поважних причин не міг надати письмовий доказ, що мав істотне значення для правильного вирішення справи, а саме розписку від 23 листопада 2018 року, що знаходилася у свідка ОСОБА_5 , а тому розписка від 23 листопада 2018 року та показання свідка ОСОБА_5 є нововиявленими обставинами.

Заявник також не погоджується з мотивами судів попередніх інстанцій про те, що сума коштів зазначена у розписці - 1 000,00 дол. США на 200 000,00 грн менша від розміру майнової шкоди, фактично завданої ОСОБА_1 , оскільки розмір майнової шкоди визначено судом на підставі недопустимого доказу - звіту № 9544, складеного експертом, який має лише сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, що не передбачає спеціалізації щодо визначення збитків.

Крім іншого, вказував на те, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, тоді як справа підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Верховний Суд дослідив касаційну скаргу з доданими документами, під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження та дійшов такого висновку.

Пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Аналіз наведеної процесуальної норми дає підстави для висновку, що повторне оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій, якщо є ухвала Верховного Суду про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї ж особи на ці самі судові рішення, чинним ЦПК України не передбачено.

З матеріалів касаційного провадження вбачається, що ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2021 року відмовлено у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Маленька Л. І., на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року, додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2020 року, ухвалу Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року, постанову Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Ураховуючи наявність ухвали Верховного Суду від 05 березня 2021 року, якою відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокатМаленька Л. І., на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року, додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2020 року, ухвалу Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року, постанову Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року, які повторно оскаржує заявник, зазначене відповідно до пункту 3 частини другої статті 394 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

Щодо оскарження ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2021 року та постанови Одеського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року

Згідно з положенням частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку про незаконність та необґрунтованість оскаржуваних судових рішень з огляду на таке.

Суди встановили, що відповідно до актів про залиття квартири від 31 жовтня 2017 року та від 27 вересня 2018 року, відбулося залиття квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_6 з квартири № 47 , внаслідок недотримання власником цієї квартири ОСОБА_3 правил користуванняжитловимприміщеннями.

Відповідно до звіту № 9544 про незалежну оцінку вартості збитків, завданих залиттям квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , розмір збитків становить 220 410,33 грн.

Згідно з розпискою від 23 листопада 2018 року ОСОБА_7 отримала від довіреної особи ОСОБА_3 - ОСОБА_5 1 000,00 дол. США на відшкодування майнової шкоди, завданої залиттямквартири.

Свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що повідомив відповідача про передачу коштів позивачу не одразу, а через певний проміжок часу.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частини четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Нововиявленими обставинами заявник вважає:

- розписку від 23 листопада 2018 року, на підставі якої позивачу передано кошти у розмірі 1 000,00 дол. США на відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям її квартири;

- показання свідка ОСОБА_5 , який підтвердив передачу позивачеві грошових коштів у розмірі 1000,00 доларів США на відшкодування майнової шкоди.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що розписка від 23 листопада 2018 року не є нововиявленою обставиною, оскільки знаходження зазначеного документа до лютого 2021 року у свідка ОСОБА_5 не спростовує того, що ОСОБА_3 був обізнаний про передачу ОСОБА_5 позивачу ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 1000,00 дол. США на відшкодування майнової шкоди, про що, як підтвердив ОСОБА_5 , він згодом повідомив відповідача.

З судових рішень у зазначеній справі убачається, що у вересні 2020 року ОСОБА_3 , діючи через своїх представників звернувся із заявою про перегляд заочного рішення суду першої інстанції, а в листопаді 2020 року звернувся з апеляційною скаргою на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року та додаткове рішення цього ж суду від 24 лютого 2020 року.

Наведене дає підстави для висновку, що з вересня 2020 року ОСОБА_3 був обізнаний про ініційований ОСОБА_1 спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиттям її квартири, що мало місце 31 жовтня 2017 року та 25 вересня 2018 року, а тому знав і міг знати про наявність розписки від 23 листопада 2018 року, на підставі якої свідок ОСОБА_5 , який займався організацією ремонту квартири позивача, передав позивачу кошти у розмірі 1 000,00 дол. США на відшкодування завданої їй майнової шкоди.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що розписка від 23 листопада 2018 року на підтвердження передачі ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 1 000,00 дол. США на відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири позивача та пояснення свідка ОСОБА_5 , який підтвердив зазначені обставини не можуть вважатися нововиявленими обставинами.

Інші доводи касаційної скарги, зокрема, неналежне повідомлення судом першої інстанції про час та місце розгляду справи, що було предметом перевірки судами апеляційної інстанції та касаційної інстанції, на момент перегляду заочного рішення суду першої інстанції; розмір майнової шкоди визначено на підставі звіту № 9544, складеного експертом, який має лише сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, що не передбачає спеціалізації щодо визначення збитків; суд першої інстанції розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження, не можуть слугувати підставою для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, визначених частиною другою статі 423 ЦПК України.

Таким чином, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що наведені заявником підстави та обставини не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України та не можуть бути підставою для скасування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року та додаткового рішення цього ж суду від 24 лютого 2020 року за нововиявленими обставинами.

Узагальнюючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги щодо порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже, відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 2 частини першої статті 389, пунктом 3 частини другої, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Маленька Людмила Іванівна, на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року, додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2020 року, ухвалу Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року, постанову Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник