НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13 липня 2023 рокуСправа № 322/243/23

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання Гавриш О.А.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ;

представника позивача - адвоката Котова О.С.;

представника третьої особи - Денисенко Л.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом:ОСОБА_1
до:ОСОБА_2
третя особа:Виконавчий комітет Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області, що виконує функції органу опіки та піклування,
про:позбавлення батьківських прав.

09 березня 2023 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений цивільний позов, в якому позивач просить суд:

- позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

16.03.2013 між сторонами було укладено шлюб, від якого у них народилася дочка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 29.03.2017 шлюб між сторонами було розірвано. За твердженням позивача, з цього часу відповідач припинив виконання своїх батьківських обов`язків.

12.10.2019 було зареєстровано шлюб між позивачем та ОСОБА_4 .

В останній раз дочка бачила батька більше року тому. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами у творчості, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини.

Відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дочки. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача.

Виходячи з наведеного, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, позивач, посилаючись на норми ст. 164 СК України, вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав.

Ухвалою судді від 20.03.2023 було відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Під час розгляду справи позивач підтримав позов з вищенаведених підстав.

Відповідач у встановлений судом строк не подав відзиву на позов, а також не надіслав до суду будь-яких заяв.

11.05.2023 судом отримано висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору.

Ухвалою суду від 11.05.2023 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

З огляду на те, що відповідач, який був належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув та не повідомив суд про причини неявки, а також не подав відзиву, беручи до уваги відсутність заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи, у судовому засіданні 13.07.2023 судом, відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

У судовому засіданні 13.07.2023 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши обставини цивільної справи, дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 03.05.2013 серії НОМЕР_1 .

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 29.03.2017 по справі № 322/276/17 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було розірвано.

12.10.2019 було укладено шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 12.10.2019 серії НОМЕР_2 .

Довідкою Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 15.02.2023 № 579 підтверджується те, що позивач з її чоловіком та дітьми - ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , проживають спільно за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеним державним виконавцем Новомиколаївського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Балею Я.А., станом на 01.02.2023 відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 78614,08 грн.

У висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , затвердженому рішенням виконавчого комітету Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 28.04.2023 №58, зазначено таке. Обстеживши умови проживання ОСОБА_2 4 квітня 2023 року та взявши пояснення його матері ОСОБА_7 , стало відомо, що протягом останніх двох років її син проживає за кордоном. Поспілкувавшись із ОСОБА_2 в телефонному режимі, встановлено, що він з позовною заявою ознайомлений, але позовні вимоги не підтримує, із донькою спілкується по телефону. За результатами обстеження умов проживання родини ОСОБА_1 , та її сім`ї 06.04.2023, за адресою: АДРЕСА_1 , створені належні умови для проживання та розвитку дитини, є окрема кімната, облаштована куточком для відпочинку, сучасними меблями, шкільним приладдям, тощо. Родина мешкає в орендованій квартирі. Батько, ОСОБА_2 , участі у вихованні, навчанні та утриманні доньки не бере. Всі питання вирішуються матір`ю самостійно. Дитина знаходиться на повному її утриманні. При спілкуванні із ОСОБА_9 , остання повідомила, що з татом спілкується по телефону (ініціатором розмов є сама дитина), він обіцяє їй подарунки, але свого слова не дотримується. Відповідно до довідки Новомиколаївської селищної ради від 06.04.2023 №1086 ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але не проживає. Батько не проявляє заінтересованості в долі дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, та навчання. Матеріально не утримує. Із характеристики опорного навчального закладу Новомиколаївська спеціалізована загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 1 дівчинка постійно відвідує заняття в школі. Завжди охайна, доглянута. Після школи відвідує гурток « Колобок », та танцювальний гурток « Театр мод ». Мама приділяє належну увагу доньці, допомагає у навчанні, цікавиться успішністю дитини, підтримує тісний зв`язок із вчителем. За весь період навчання тато приходив до школи 1 раз. На комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_1 повідомила, що її колишній чоловік, батько ОСОБА_9 , з березня 2017 року спільно з ними не проживає, не відвідує дитину, вихованням та утриманням не займається, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Останній раз батько бачився з донькою більше року тому. Виходячи з вищенаведеного, з метою захисту прав та інтересів дитини, запобігання бездоглядності, орган опіки та піклування селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Допитані у судовому засіданні свідки: ОСОБА_10 - мати позивача та ОСОБА_11 - подруга позивача, у судовому засіданні пояснили, що відповідач не займається вихованням дитини, водночас свідки підтвердили, що відповідач останні роки проживає закордоном.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06).

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному и міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Дослідивши та оцінивши вищенаведені докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позбавлення відповідача батьківських прав у цій справі не відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Так, судом встановлено, що відповідач не приділяє достатньої уваги дитині з об`єктивних причин, оскільки шлюб між сторонами розірвано, позивач перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі, а відповідач тривалий час проживає закордоном. Водночас, судом враховано те, що дитина сама проявляє бажання спілкуватися з батьком, у чому відповідач їй не відмовляє, про що зазначено у висновку органу опіки та піклування.

Наявність заборгованості у відповідача зі сплати аліментів не є достатньою підставою для застосування до нього крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Жодним доказом не підтверджується винна поведінка відповідача та свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками, а відтак позбавлення відповідача батьківських справ не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав суд визнає необґрунтованим, оскільки в ньому не зазначено, як саме позбавлення відповідача батьківських прав сприятиме захисту прав та інтересів дитини та запобігатиме бездоглядності, або будь-яким чином покращить становище дитини.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем, у справі відсутні.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 282 ЦПК України, суд

вирішив:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - відмовити повністю.

2. Реквізити учасників справи:

- позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 ;

- третя особа: Виконавчий комітет Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області, що виконує функції органу опіки та піклування, вул. Українська, 34, смт. Новомиколаївка Запорізького району Запорізької області, 70101, ідентифікаційний код 04352246.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Запорізького апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 31 липня 2023 року.

Суддя С.С. Гасанбеков