ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9206/21
провадження № 2/753/2065/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Коновалова Олена Олександрівна, приватний нотаріус Івчук Станіслав Станіславович про визнання правочину удаваним,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору дарування від 28.03.2019 року, укладеного між ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , удаваним та визнати, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу часток квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 09.07.2007 року ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 були співвласниками у рівних частках квартири АДРЕСА_1 . 28.03.2019 року ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 подарували ОСОБА_4 частки спірної квартири. Позивач вважає, що жодних підстав для дарування нерухомого майна особі, яка не є родичем позивачів немає. Відповідач ОСОБА_4 схилив ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 до приховування договору купівлі-продажу договором дарування аби зменшити розмір податку за вчинення правочину по переходу права власності на нерухоме мано, а також задля уникнення обов`язку попереднього повідомлення іншого співвласника - ОСОБА_3 про намір відчужити частку у спільній квартирі. Не встигнувши захистити своє порушене право, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняли ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в порядку ч.1 ст.1266 ЦК України за правом представлення своєї матері ОСОБА_8 . Тому, позивач вважає, що договір дарування від 28.03.2019 року підлягає визнанню удаваним на підставі ст. 235 ЦК України.

Ухвалою суду від 15.06.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

28.01.2022 року від представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона, заперечуючи проти позову, у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю, зазначає про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що при укладенні спірного договору дарування воля сторін була спрямована на укладення іншого цивільно-правового договору, ніж договір дарування.

Ухвалою суду від 01.02.2022 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові та просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, направила суду нотаріально завірену заяву від 27.01.2021 року з проханням слухати справу без її участі. У задоволенні позову просила відмовити. Зазначила, що спірний договір було укладено свідомо і без будь-якого примусу. Рішення було вільним та відповідало внутрішній волі.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду нотаріально завірену заяву від 27.01.2021 року з проханням слухати справу без його участі та відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 09.07.2007 року ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 були співвласниками у рівних частках квартири АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_8 .

Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 , які прийняли ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . Кожному із спадкоємців на 1/20 частку квартири АДРЕСА_1 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом.

28.03.2019 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 укладено договір дарування квартири, відповідно до якого ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 (дарувальники) подарували, а ОСОБА_4 (обдаровуваний) прийняв в дар 3/4 часток квартири АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івчуком С.С. та зареєстрований в реєстрі за № 1402.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.

Згідно з ч. 4 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України, зокрема, відповідно до ч.5 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст. 235 ЦК України визначається, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Таким чином, позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 761/12145/17 (провадження № 61-11495св19), від 14 серпня 2019 року у справі № 369/11750/15-ц (провадження № 61-21383св18).

Обґрунтовуючи позов про визнання договору дарування удаваним на підставі ст. 235 ЦК України, ОСОБА_3 посилається на те, що договір дарування було вчинено, щоб приховати договір купівлі-продажу, який сторони насправді вчинили. Позивач вважає, що жодних підстав для дарування нерухомого майна особі, яка не є родичем позивачів немає. Відповідач ОСОБА_4 схилив ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 до приховування договору купівлі-продажу договором дарування аби зменшити розмір податку за вчинення правочину по переходу права власності на нерухоме мано, а також задля уникнення обов`язку попереднього повідомлення іншого співвласника - ОСОБА_3 про намір відчужити частку у спільній квартирі. Не встигнувши захистити своє порушене право, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняли ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в порядку ч.1 ст.1266 ЦК України за правом представлення своєї матері ОСОБА_8 . Тому, позивач вважає, що договір дарування від 28.03.2019 року підлягає визнанню удаваним на підставі ст. 235 ЦК України.

Як вбачається зі змісту п. 4 спірного договору дарувальники свідчать, що укладення цього договору не пов`язане із виконанням Обдаровуваним будь-яких дій майнового або немайнового характеру на користь Дарувальників зараз або в майбутньому.

Пунктом 6 договору сторони підтверджують, що укладення договору відповідає їх інтересам, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому, таким чином, він не несе характеру фіктивного або удаваного та не є зловмисним.

У зв`язку з цим не заслуговують на увагу твердження позивача про те, що відповідачі мали на меті приховати продаж належних їм часток квартири шляхом її дарування, оскільки позивачем не надано доказів наявності волі сторін договору, спрямованої на укладення договору купівлі-продажу, та доказів на підтвердження отримання ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 грошових коштів за фактично відчужені 3/4 частки спірної квартири.

Суд не бере до уваги доводи позивача з посиланням як на доказ заяву ОСОБА_6 про відкриття кримінального провадження від 26.11.2019 року та пояснення ОСОБА_6 від 13.05.2019 року, оскільки зазначені в них відомості спростовуються нотаріально завіреною заявою ОСОБА_6 від 27.01.2021 року, в якій він зазначає, що рішення щодо укладення спірного договору було вільним та відповідало його внутрішній волі як на момент укладення договору так і на даний час.

Суд критично ставиться до наявного в матеріалах справи договору купівлі-продажу квартири від 26.03.2019 року, укладеному між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , оскільки в тексті спірного договору дарувальники свідчать, що укладення цього договору не пов`язане із виконанням Обдаровуваним будь-яких дій майнового або немайнового характеру на користь Дарувальників зараз або в майбутньому.

Покази допитаних в судовому засіданні свідків суд відхиляє, оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Згідно з правовими висновками викладеними в постановах Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 761/12145/17 (провадження № 61-11495св19), від 14 серпня 2019 року у справі № 369/11750/15-ц (провадження №; 61-21383св18), позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, позивач не обґрунтував удаваності договору дарування 3/4 часток квартири від 28.03.2019 року з метою приховання іншого правочину, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором дарування, та що воля сторін договору була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними правочином, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог та визнання оспорюваного правочину удаваним.

Крім того, у випадку приховання під договором дарування сторонами договору купівлі-продажу, ОСОБА_3 повинен був заявити про свій намір придбати належну відповідачам частку в квартирі шляхом заявлення вимоги про переведення на нього прав та обов`язків покупця та підтвердити готовність передати відповідачам грошові кошти за фактично відчужені 3/4 частки спірної квартири, однак стороною позивача на підтвердження такого наміру доказів не надано.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово (зокрема у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17) звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Позивачем не доведено, які саме його права або інтереси порушені, невизнані або оспорені відповідачами, і що саме задоволення позову про визнання договору дарування 3/4 часток квартири від 28.03.2019 року удаваним призведе до поновлення конкретного порушеного права позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст.141 ЦПК України.

Керуючись статтями 10, 12, 77- 83, 89, 95, 141, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Коновалова Олена Олександрівна, приватний нотаріус Івчук Станіслав Станіславович про визнання правочину удаваним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА