Провадження №2/752/2943/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Венгерчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» (колишня назва - Акціонерне товариство «Альфа-Банк») про визнання недійсним кредитного договору та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке було перейменоване у Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк») про визнання недійсним кредитного договору та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що між ним та банком був укладений договір, за умовами якого він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач нарахував йому заборгованість, з якою він не згоден.

Від банку він отримав акцепт пропозиції щодо укладання угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Відповідно до Публічної пропозиції банку ця пропозиція разом з всіма додатками до неї, правилами користування банківською платіжною карткою, Тарифами, Анкетою-заявою про акцепт Публічної пропозиції, Угоди про використання продуктів банку, а також будь-які інші договори та угоди, що укладаються на підставі цього договору, разом складають єдиний документ - Договір про банківське обслуговування фізичних осіб.

Публічної пропозиції банку на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб є його обов`язковою складовою, проте він її не отримував.

Акцепт пропозиції на укладання Угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії був підписаний лише головою правління банку.

Під час надання акцепту банк не ознайомлював його ні з якою Публічною пропозицією на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, не надав йому інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття обґрунтованого рішення про укладання відповідного договору, що підтверджується відсутністю його підпису під Публічною пропозицією на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб.

Він не укладав з банком угоди про банківське обслуговування фізичних осіб.

Відповідач самостійно встановлював та змінював розмір кредитного ліміту, проте він не давав згоди на вчинення банком таких дій.

Тарифи на видачу та обслуговування картки для фізичних осіб - нових клієнтів не містять підпису позичальника, не мають дати.

Отже, Публічна пропозиція на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб не є складовою укладеного між ним та банком кредитного договору.

Роздруківка з сайту відповідача щодо умов кредитування та тарифів не є належним доказом, оскільки зміст цього доказу залежить від волевиявлення банку.

Надання акцепту пропозиції на укладання договору про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії не може бути договором приєднання.

Він, як позичальник, не визнає складовою кредитного договору Публічну пропозицію банку на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб та Додаток №4 №Кредитні картки фізичних осіб», оскільки він їх не підписував, вони мають мінливий характер, через що неможливо визначити, яка саме редакція правил та тарифів діяла на момент надання акцепту.

Недодержання письмової форми кредитного договору має наслідком неможливість погодження ціни договору.

Неповідомлення споживача про умови кредитування та узгодження їх покладає на споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

АТ «Альфа-Банк» не надав йому інформації щодо умов кредитування (відсоткова ставка, штрафні санкції, комісії тощо).

Просив:

визнати недійсним договір, укладений між ним та АТ «Альфа-Банк», в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій із застосуванням наслідків недійсності правочину;

зобов`язати АТ «Альфа-Банк» зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором з урахуванням визнання його недійсним в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій.

21.11.2022 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів.

Учасники справи в судове засідання не з`явились.

Позивач ОСОБА_1 просив розглянути справу без його участі.

Відповідач про причини неявки суд не повідомив, своїм правом на подачу відзиву не скористався.

25.01.2023 представник відповідача адвокат Гуйван І.В. надав письмові пояснення разом з копією оферти ОСОБА_1 від 30.06.2020, копією акцепту банку, Анкетою - заявою про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк» від 30.06.2020, копією заяви (акцепту) №248.631412425.111 про прийняття пропозиції укласти договір страхування від 30.06.2020, копією паспорту споживчого кредиту від 30.06.2020, копією довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб, інформацією про фізичну особу, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 01.12.2022, витяг з державного реєстру банків від 02.12.2022.

Зважаючи на те, що позивач не вчинив дій на отримання доказів на підтвердження укладання ним кредитного договору з АТ «Альфа-Банк» після відмови в задоволенні клопотання про витребування доказів, що суд розцінює як зловживання правом, тому вважає можливим долучити до справи копії наданих представником відповідача вищезазначених документів на підтвердження зазначених обставин.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

30.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа-Банк» з офертою на укладання Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії на таких умовах: мета кредиту - для особистих потреб, тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія, максимальна сума кредиту - 200000 грн., сума доступного кредиту - 75000 грн., процентна ставка 39,99% річних, тип процентної ставки - фіксована, обов`язковий мінімальний платіж - 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінію, але не менше 50 грн.

АТ «Альфа-Банк» акцептував зазначену пропозицію.

30.06.2020 ОСОБА_1 підписав анкету - заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк».

30.06.2020 ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» погодили паспорт споживчого кредиту на таких умовах: сума кредиту - 75000 грн., мета кредиту - споживчі цілі, спосіб і строк надання кредиту - безготівковим шляхом, строк кредитування - 12 з можливістю пролонгації дії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору, максимальна сума кредиту - 200000 грн., процентна ставка 39,99% річних, тип процентної ставки - фіксована, орієнтовна загальна вартість кредиту, обов`язковий мінімальний платіж - щомісячно не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5% від суми загальної заборгованості, мінімум 50 грн., пеня - 39,99%, штраф за прострочення внесення мінімального платежу - 100 грн. в день виникнення прострочки, 300 грн. в разі, якщо сума простроченої заборгованості не погашена протягом 5 робочих днів.

01.12.2022 АТ «Альфа-Банк» змінило назву на АТ «Сенс Банк», що підтверджується витягом з державного реєстру банків від 02.12.2022.

Суду не було надано доказів існування у позивача заборгованості за укладеним кредитним договором.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 2-3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст. 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга, третя статті 6 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України у редакції, чинній на час укладення договору).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти.

Відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України у редакції, чинній на час укладення кредитного договору).

10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», а тому його дія поширюється на правовідносини, які виникли між сторонами з кредитного договору від 30.06.2020.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної супровідної послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору; 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Крім того, оскільки 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», то ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» було викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Судом встановлено, що між сторонами 30.06.2020 був укладений кредитний договір на умовах, погоджених обома сторонами у паспорті споживчого кредиту. Сторони кредитного договору погодили та засвідчили підписами розмір та порядок нарахування відсотків, а також пені та штрафів, зокрема, процентна ставка 39,99% річних, тип процентної ставки - фіксована, пеня - 39,99%, штраф за прострочення внесення мінімального платежу - 100 грн. в день виникнення прострочки, 300 грн. в разі, якщо сума простроченої заборгованості не погашена протягом 5 робочих днів.

Суд вважає, що у договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені будь-які умови, визначені за домовленістю сторін, що відповідає принципу свободи договору та не суперечить приписам ч. 2 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин).

Невизнання позивачем складовою кредитного договору Публічної пропозиції банку на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб та Додаток №4 «Кредитні картки фізичних осіб», через те, що він їх не підписував і вони мають мінливий характер, через що неможливо визначити, яка саме редакція правил та тарифів діяла на момент надання акцепту, не спростовує того, що сторони договору погодили нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій.

Крім того, матеріали справи не містять доказів наявності у позивача заборгованості по укладеному кредитному договору від 30.06.2020.

У позові позивач просив суд визнати недійсним договір, укладений між ним та АТ «Альфа-Банк» в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій із застосуванням наслідків недійсності правочину та зобов`язати АТ «Альфа-Банк» зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором з урахуванням визнання його недійним в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14 визначено, що резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК.

Суд відзначає, що позивач не зазначив у позові, який саме кредитний договір (дата укладання договору, його номер тощо) він просить визнати недійсним в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій із застосуванням наслідків недійсності правочину та по якому конкретно кредитному договору зобов`язати банк зробити перерахунок заборгованості з урахуванням визнання його недійним.

Зі змісту позову вбачається, що позивач у позові також не зазначає, коли саме ним був укладений кредитний договір, та не зазначає щодо якого конкретно кредитного договору викладені підстави позову.

Верховний Суд у постанові від 08.04.2020 по справі №761/41071/19 зазначив, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто позивач не зазначає, яке конкретно охоронюване законом право чи інтерес він вважає порушеним та не наводить обґрунтування вимог визнання недійсним конкретного кредитного договору.

Враховуючи наведене, а також принцип диспозитивності, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд не вбачає існування законних підстав для задоволення заявлених позовних вимог. За встановлених обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи, що у задоволенні вимог відмовлено в повному обсязі, враховуючи приписи ст.141 ЦПК України, а також ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якою споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Сенс банк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, .

Представник відповідача: адвокат Гуйван Ігор Віталійович, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100.

Суддя Ж. І. Кордюкова