провадження № 22-ц/824/470/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України, поданою представником - Сечком Сергієм Володимировичем, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) бюро України про стягнення страхової виплати,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі-МТСБУ) про відшкодування шкоди та просить стягнути з МТСБУ на свою користь суму доплати страхової виплати в розмірі 26 664,07 грн., стягнути з ОСОБА_2 витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу (КТЗ) в розмірі 2 500 грн., стягнути з відповідачів витрати на послуги АТ «Укрпошта» в розмірі 435, 68 грн, стягнути з відповідача-1 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., а також солідарно стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 908,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідно до протоколів про адміністративні правопорушення від 16 січня 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 16 січня 2021 року в м. Києві на вул. Заболотного, 5, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21011, д.н.з. НОМЕР_1 , не обрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб «Suzuki» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Крім того, ОСОБА_2 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. А також керував вищевказаним транспортним засобом, не маючи на це права, а також не мав діючого поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Отже, в діях ОСОБА_2 вбачається порушення п.п. 12.1, 13.1, 2.10а, 2.1а, 2.4а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст.ст. 124, 122-4, 126 КУпАП. 23 лютого 2021 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. було винесено постанову у справі 752/3763/21, якою ОСОБА_2 було визнано винним в скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди. 21.01.2021 року позивач подала до Моторного (транспортного) страхового бюро України повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Відповідачем-2 було направлено оцінювача для визначення вартості матеріального збитку. Згідно з його оцінкою, сума заподіяної ОСОБА_1 шкоди була невиправдано мала та був застосований коефіцієнт зносу авто, який застосовувати було не можна, бо авто не старше ніж 7 років та взагалі відсутні якісь інші підстави для застосування коефіцієнту зносу авто. Не погодившись з проведеною Відповідачем-2 оцінкою автомобіля «Suzuki», д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки автомобіль позивача не відновлювався ремонтом, остання звернулась до ТОВ «Клевер Експерт» з метою проведення власної оцінки вартості матеріального збитку. Згідно висновків даного звіту ТОВ "Клевер Експерт" № 61/02-21 від 09.02.2021 року сума заподіяної позивачу матеріальної шкоди, становить 59 959,26 грн. Отже, 11.02.2021 року ОСОБА_1 було подано Відповідачу-2 Заяву про страхове відшкодування. 23.03.2021 року Відповідач-2 здійснив страхову виплату в розмірі 33 295,19 грн. Таким чином, позивач наголошує, що має право на доплату страхового відшкодування з боку Відповідача 2 - у розмірі: 59 959,26 грн - 33295,19 грн = 26 664,07 грн. Також, діями Відповідача-1 по пошкодженню транспортного засобу «Suzuki» д.н.з. НОМЕР_2 , позивачу завдано моральної шкоди, яку остання оцінює в 10 000 грн. Дана шкода виражається в пережитих ОСОБА_1 з вини Відповідача-1 негативних відчуттях внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Ставши учасницею дорожньо-транспортної пригоди, позивач зазнала стрес, спогади про який не покидають останню до сих пір. Плани та той день і на наступні дні були порушені. Крім того у позивача з родиною була запланована відпустка, але її час і гроші довелося витрачати на ремонт автомобіля. Також ОСОБА_1 мусила відпрошуватися з роботи для поїздок до суду, до своєї страхової компанії, до МТСБУ, до ТОВ «Клевер Експерт», що призвело до нераціональних витрат її часу. Більш того, винуватець ДТП - Відповідач-1 не приніс своїх вибачень, ніякої участі у вирішенні проблем позивача, що виникли через дорожньо-транспортну пригоду, не приймав. Враховуючи вищевикладене ОСОБА_1 була змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхової виплати задоволено частково.

Стягнуто з Моторнго (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 25 639,81 (двадцять п`ять тисяч шістсот тридцять дев`ять грн 81 коп.) грн. суми страхового відшкодування. У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та Моторного (транспортного) страхового бюро України солідарно на користь ОСОБА_1 633,69 (шістсот тридцять три грн 69 коп.) грн. судового збору.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Моторне (транспортне) страхове бюро України, через представника - Сечку Сергія Володимировича, подало апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що відповідно до вимог ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння. Згідно ст. 29 даного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місяця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Також апелянт посилається на положення Закону України "Про оцінку майна", зокрема, на ч.1 ст. 3 та ч. 2 ст. 7.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

26 грудня 2022 року на адресу суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, направлений засобами поштового зв`язку 22 грудня 2022 року. У вказаному відзиві позивач просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі. При цьому позивач наголошує, що його транспортний засіб не відновлювався ремонтом, тому до звіту № 3036 додано лише фото пошкоджень, які автомобіль отримав в дорожньо-транспортній пригоді. Вважає, що жодних доказів відновлення транспортного засобу ремонтом суду надано не було. Окрім того, зазначає, що у висновку відповідача-2 є істотна невідповідність у розрахунку, оскільки "Цн" випущено з формули та уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки в даній справі ціна позову становить 39 599,75 грн. і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 січня 2021 року в м. Києві на вул. Заболотного, 5, сталася дорожньо-транспортна пригода, при якій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21011 д.н.з. НОМЕР_1 , не обрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб «Suzuki» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Крім того, ОСОБА_2 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. А також керував вищевказаним транспортним засобом, не маючи на це права, а також не мав діючого поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Отже, в діях ОСОБА_2 вбачається порушення п.п. 12.1, 13.1, 2.10а, 2.1а, 2.4а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст.ст. 124, 122-4, 126 КУпАП.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києві від 23.02.2021 року, яка набула чинності, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4, 126 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вини цією особою.

На час дорожньо-транспортої пригоди, яка мала місце 16 січня 2021 року, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 (винуватиця ДТП) застрахованою не була, що не заперечується відповідачами.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля «Suzuki», державний номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 .

Позивач звернулася до МТСБУ із заявою про настання страхового випадку.

МТСБУ у ФОП ОСОБА_3 замовлено проведення оцінки матеріального збитку власника автомобіля «Suzuki», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Suzuki», д.н.з. НОМЕР_2 , він 2015 року випуску, й оцінювач ФОП ОСОБА_3 вказав, що на час оцінки строк експлуатації автомобіля склав 6,1 років, водночас застосував до такого автомобіля коефіцієнт фізичного зносу - 0,4962 на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року № 1074/8395, у зв`язку із тим, що до ДТП транспортний засіб попередньо відновлювався ремонтом - кузовні складові КТЗ відновлювалися ремонтом.

07.02.2021 року вказаним оцінювачем складено Звіт № 3036 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, згідно якого ринкова вартість автомобіля «Suzuki», д.н.з. НОМЕР_2 , може становити 308 481,00 грн, вартість відновлювального ремонту цього автомобіля 36 424 грн. 03 коп., вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Suzuki», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням ПДВ та без врахування ВТВ, оскільки останнє дорівнює нулю, 36 424 грн. 03 коп.

У свою чергу, позивач звернулась до ТОВ «Клевер Експерт» з метою встановлення заподіяної ОСОБА_1 матеріальної шкоди. Відповідно до звіту, складеного оцінювачем ОСОБА_4 № 61/02-21 від 09 лютого 2021 року про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу, ринкова вартість автомобіля «Suzuki», д.н.з. НОМЕР_2 , на момент ДТП становить 312 438,00 грн, вартість відновлювального ремонту цього автомобіля 59 959 грн. 26 коп., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Suzuki», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням ПДВ та без врахування КФЗ, оскільки останнє дорівнює нулю, у зв`язку експлуатацією даного автомобіля не більше 7 років, 59 959 грн. 26 коп.

На підставі Звіту № 3036 ФОП ОСОБА_3 МТСБУ позивачу було виплачено страхове відшкодування в сумі 33 295 грн. 19 коп. без врахування ПДВ.

Судом першої інстанції також встановлено, що на час ДТП вік автомобіля позивача Suzuki склав 6,1 років.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з наданого позивачем висновку, згідно якого коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю, у зв`язку з тим, що термін експлуатації автомобіля Suzuki не перевищує 7 років, оскільки у звіті № 3036, зробленому на замовлення МТСБУ, у п. 3.4 жодним чином не конкретизовано у зв`язку з чим оцінювач дійшов висновку, що автомобіль Suzuki відновлювався ремонтом (наприклад, елементи автомобіля пошкоджені корозією чи наявні пофарбування частин), більше того, відсутні фотознімки, які б підтверджували такий факт, зроблено виключно фото пошкоджень, які виникли внаслідок ДТП що мала місце 16.01.2021 року. Також судом першої інстанції взято до уваги квитанцію № 30 від 25 лютого 2021 року з СТО ТОВ «ВіДі Гранд», надану позивачем, якою підтверджується факт сплати ОСОБА_1 послуг за відновлювальний ремонт у сумі 58 935 грн., суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з МТСБУ страхової виплати в розмірі 25 639,81 грн., що становить різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та фактично понесеними витратами позивача на ремонт транспортного засобу (58935,00 грн - 33295,19 грн).

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про стягнення з Відпвідача-1, винуватця ДТП суму вимушених витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 як винуватець ДТП, відповідно до ст. 1194 ЦК України не зобов`язаний сплачувати потерпілій різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), оскільки регламентна виплата МТСБУ в розмірі 100 000 грн. покриває реальні збитки позивача в повному обсязі. Разом з тим, з матеріалів справ вбачається, що спірні правовідносини виникли у позивача виключно з відповідачем-2 щодо суми страхової виплати, яка не покрила реальні витрати позивача пов`язані з відновлювальним ремонтом.

При перевірці висновків суду першої інстанції, у контексті та межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів оцінює висновки суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог до МТСБУ та виходить з такого.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (п.2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Пунктом 2.1. ст. 2 даного Закону України (№ 1961-IV) передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Отже, судом зроблено висновок, що даний Закон України (№ 1961-IV) у спірних правовідносинах в частині вимог до МТСБУ є пріоритетним.

Відповідно до пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п.1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі (ст.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до п.п.9.1, 9.2 ст.9 вказаного Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування (п.9.4 ст. 9 Закону).

Ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями пунктів 7.36-7.41 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року № 1074/8395 встановлені підстави та порядок розрахунку коефіцієнта фізичного зносу.

Значення Е (коефіцієнту фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.

Відповідно до п.7.39. Методики винятками стосовно використання зазначених вимог є: якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4; для складових частин КТЗ з терміном експлуатації більше 12 років значення Е приймається рівним 0,7.

Відповідно до ст. 36.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний : у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Судом першої інстанції було встановлено, що на час ДТП вік автомобіля позивача Suzuki склав 6,1 років, тобто термін експлуатації автомобіля Suzuki не перевищує 7 років.

А відтак, коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю.

Натомість, у звіті № 3036, зробленому на замовлення МТСБУ, у п. 3.4 жодним чином не конкретизовано у зв`язку з чим оцінювач дійшов висновку, що автомобіль Suzuki відновлювався ремонтом.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Отже, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження факту відновлення ремонтом транспортного засобу позивача на момент ДТП.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з МТСБУ страхової виплати в розмірі 25 639,81 грн., що становить різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та фактично понесеними витратами позивача на ремонт транспортного засобу (58 935,00 грн - 33 295,19 грн).

Вказаний висновок суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовано, а отже є обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Окрім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі РуїзТорія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Враховуючи наведене, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив по суті спору в частині задоволених позовних вимог до МТСБУ законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення в частині позовних вимог до МТСБУ, порушення судом норм матеріального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи.

Поряд з цим, відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, зі змісту оскаржуваного рішення суду вбачається, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом першої інстанції було стягнуто з відповідачів солідарно на користь ОСОБА_1 633,69 грн. судового збору, що суперечить п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, заявлених до ОСОБА_2 .

А відтак, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року в частині стягнення судових витрат слід скасувати, ухваливши нове судове рішення в цій частині, яким стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 633 (шістсот тридцять три) грн. 69 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України, подану представником - Сечком Сергієм Володимировичем,- задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року в частині стягнення судових витрат скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 633 (шістсот тридцять три) грн. 69 коп. судового збору.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року в частині задоволення позовних вимог до МТСБУ про стягнення доплати страхової виплати залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова