ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м.Суми

Справа №591/3902/22

Номер провадження 22-ц/816/482/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 лютого 2023 року в складі судді Шелєхової Г.В., постановлене в м. Суми, повний текст судового рішення складений 08 лютого 2023 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у вересні 2022 року, позивач просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 1983 року народження по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_3 , 2009 року народження та доньки ОСОБА_4 , 2013 року народження. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Свої вимоги мотивувала тим, що в період з 15.07.2005 року по 31.05.2022 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу в них народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню дитини, не цікавиться їх життям, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не знає як вони навчаються в школі, їх інтереси, хобі, бажання, прагнення, не вітає їх з днем народження та не дарує подарунків. Вказує, що відповідач є наркозалежною особою, участі в оплаті комунальних послуг не приймає.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07 лютого 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не було надано доказів того, що винна поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїх батьківських обов`язків, та свідчили б про його ухилення від утримання та виховання дітей, а тому відсутні підстави для застосування крайнього заходу до відповідача - позбавлення його батьківських прав. Крім того, позбавлення батьківських прав відповідача не сприятиме забезпеченню інтересів дітей.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне встановлення судом фактичних обставин справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції під час прийняття рішення було враховано висновок управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача, проте даний висновок було надано на підставі бажання відповідача. Одне лише бажання відповідача спілкуватися з дітьми не є показником його як відповідального за дітей батька. Відповідач не надав жодного доказу виконання ним своїх батьківських обов`язків. З моменту подання позову про розірвання шлюбу відповідач не приймає жодної участі у житті дітей, не піклується про фізичний і духовний розвиток, їх навчання, не забезпечує підготовку до самостійного життя. Вказує, що відповідач забрав та не повернув дітям планшети та ноутбук, що є необхідними для отримання ними доступу до освіти в режимі онлайн. Крім того, відповідач знаючи про суть справи, будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд справи, жодного разу не з`явився до суду, не вказав поважності такої неявки та доказів бажання виконувати свій батьківський обов`язок. Крім того, суд не врахував, що відповідач вчиняв домашнє насильство відносно неї та є наркозалежною особою, ухиляється від матеріального утримання дітей.

Від відповідача до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Від третьої особи пояснення з приводу апеляційної скарги до суду не надходили.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа у листі до суду просила розглянути справу за відсутністю їх представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції сторони з 15 липня 2005 року перебували у шлюбі, який рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2022 року розірвано (а.с.6-7).

Сторони мають спільних дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком яких відповідно до свідоцтва про народження, є відповідач (а.с.8-9).

За рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14.09.2022 з відповідача на утримання дітей стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі по 1400грн. на кожну дитину, починаючи з 12.01.2022 до досягнення дітьми повноліття.

Згідно довідки КУ ССШ І-ІІІ ст. №17 м. Суми №41 від 31.08.2022 року , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 навчаються в КУ ССШ І-ІІІ ступенів №17. Мати ОСОБА_1 відвідує батьківські збори, цікавиться освітньою діяльністю дітей, підтримує постійно зв`язок з їх учителями. Батько ОСОБА_2 за період навчання дітей в школі не спілкувався з вищезазначеними педагогами з питання успішності дітей ні в якій формі, батьківські збори не відвідував, участі в житті школи та класу не брав (а.с.13).

Згідно довідок-характеристик ОСББ «Інтер51Б» від 29.08.2022 року, у родині ОСОБА_1 з нею проживають двоє малолітніх дітей, з квітня вона з дітьми проживає в сусідньому будинку, у зв`язку з тим, що колишній чоловік вживав наркотичні речовини і часто до нього приходять сумнівні гості. Утриманням, вихованням дітей займається ОСОБА_1 (а.с.15-16).

Згідно довідки ТОВ «Сумський медичний центр «Сімейна поліклініка» №30 від 29.08.2022 року, діти під час хвороби обов`язково відвідують Медичний центр разом з матір`ю. Мати в телефонному режимі контактує та консультується стосовно здоров`я дітей. До лікаря дітей батько не вертався (а.с.18).

Згідно висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, ОСОБА_2 виявляє бажання спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, продемонстрував спеціалісту Управління фотографії, які підтверджують, що його зустрічі з дітьми мали місце і після припинення проживання однією сім`єю у 2022 році, що частково підтвердили і самі діти. Малолітня ОСОБА_4 підтвердила свою згоду на подальше спілкування з батьком. ОСОБА_3 вказав, що не хоче спілкуватися з батьком через конфліктну ситуацію між батьками, яка сталася на початку 2022 року, однак сам же підтвердив, що після зазначеного випадку протягом 2022 року з батьком зустрічався та спілкувався, зокрема влітку 2022 року. Вказане підтверджує, що родинні стосунки між батьком та дітьми не втрачені. Тому беручи до уваги бажання ОСОБА_2 підтримувати стосунки з дітьми і брати участь у їх вихованні, зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789XII (78912), у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно ст. ст. 141, 151 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки, щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків, щодо дитини; батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до вимог ч. ч. 4 - 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства».

Частинами 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Статтею 164 СК України передбачено виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав.

Згідно з п. 2,4 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; є хронічними алкоголіками або наркоманами;

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновки, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, а також у разі доведеності на підставі переконливих доказів, що батька дитини є хронічним алкоголіком або наркоманом.

В судовому засіданні позивач вказувала, що відповідач в судовому засіданні визнав той факт, що він зловживає наркотичні засоби і проходив курс анонімного лікування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем, не надано до суду першої інстанції доказів того, що відповідач дійсно вже тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання неповнолітнього сина і така його поведінка відносно дітей, є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками.

З доводів позивача, що викладені в апеляційній скарзі вбачається, що остання мотивує необхідність позбавлення батьківських прав відповідача тими обставинами, що останній має негативну характеристику, та є наркозалежним, однак сама по собі наркозалежність відповідача не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки відсутні докази про перебування його на обліку як наркотично залежна особа, т.т. відсутні докази які б дали змогу суду встановити, що він належить до групи осіб, які є хронічними наркоманами, бо саме така обставини є підставою для позбавлення батьківських прав.

Окрім того, на даний час діти проживають окремо від батька і з пояснень як дітей та і самого відповідача між ними ще не втрачені родині стосунки, які батько бажає зберегти.

Колегія суддів погоджується з висновком управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 07.02.2023 року, з огляду на те, що у ньому відображено ставлення батька до своїх дітей, а також самих дітей до свого батька, зокрема, їх бажання щодо спілкування з ним. Крім того, колегія суддів приймає до уваги ту обставину, що у вказаному висновку відображено обставину перешкоджання позивача у спілкуванні відповідачу зі своїми дітьми по телефону, що полягало у відбиванні дзвінка відповідача дітям.

Також, колегія суддів вважає неспроможними доводи позивача, наведені в якості підстав для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно того, що в останнього наявна заборгованість із виплати аліментів на утримання дітей, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що несплата відповідачем аліментів є умислом з боку останнього. Крім того, сам по собі факт наявності заборгованості із виплати аліментів на утримання своїх дітей сина не звільняє відповідача від обов`язку їх подальшої виплати.

Крім того, суд відхиляє доводи позивача, що викладені нею в апеляційній скарзі відносно того, що відповідачем вчинялося відносно неї домашнє насильство, оскільки матеріали цивільної справи не містять доказів його вчинення та притягнення відповідача до відповідальності, а також доказів того, що відповідач відбирав у своїх дітей планшети та ноутбук.

Також, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відносно того, що відповідач будучи належним чином повідомленим про судове засідання, на якому розглядалося питання про позбавлення його батьківських прав, на нього не прибув, з огляду на те, що сам факт недостатньої активності відповідача у захисті своїх прав, не може слугувати підставою для позбавлення його батьківських прав.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, а тому суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських прав. Тобто, позбавлення батьківських прав є можливим, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

При цьому, колегія суддів зазначає, що жодних доказів того, що відносно позивача застосовувалися будь - які засоби попередження або впливу щодо виконання ним своїх батьківських обов`язків з боку органів внутрішніх справ (притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків), чи з боку органів опіки та піклування (проведення з відповідачем бесід, з приводу необхідності належного виконання останнім батьківських обов`язків) матеріали справи не містять.

Крім того, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини. Відповідно до ч. 1ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789XII (78912) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Водночас, позивачем не було доведено в чому саме полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення їх батька по відношенню до них батьківських прав.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дітей не забезпечуватиме їх інтересів.

Як роз`яснено у пунктах 15,16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Отже, особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду, що на даний час ще є підставі зберегти родинні відносини батька з дітьми, але враховуючи визнання останнім самого факту зловживання ним наркотичних засобів, і цей факт може негативно вплинути у подальшому на збереження таких відносин, колегія судді вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування Сумської міської ради контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції змінює рішення суду і доповнює резолютивну частину рішення реченням «Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до дітей, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 і доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши контроль на орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Сумської міської ради за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача на підставі ч.9 ст. 141 ЦПК України колегія суддів стягує з нього понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1610,40 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 лютого 2023 року змінити, доповнивши резолютивну частині рішення реченням:

«Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши контроль на орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Сумської міської ради за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за апеляційний перегляд справи у розмірі 1610 гривні 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 квітня 2023 року.

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: О. Ю. Кононенко

О. І. Собина