Справа №760/3241/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А, за участю секретаря - Фареник А.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача на її користь 90 062, 49 гр. страхового відшкодування.

Посилається в позові на те, що 06 лютого 2021 року на площі Солом`янській, 1 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Нyundaі» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , під її керуванням, та транспортного засобу «Меrcedes» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 .

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року встановлено вину ОСОБА_3 у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди.

На дату ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 на транспортному засобі «Меrcedes» д.н.з. НОМЕР_2 застрахована не була, що підтверджується витягом з централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Пошкоджений внаслідок ДТП транспортний засіб «Нyundaі» д.н.з. НОМЕР_1 відповідав п. 1.7 ст. 1 Закону, на дату ДТП був забезпечений в ТДВ «Страхова група «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201067092.

На підставі ст. 41 Закону Моторне (транспортне) страхове бюро України є відповідальною особою за завдання ОСОБА_3 шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу «Нyundaі» д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , номінальним власником автомобіля «Нyundaі» д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 , який перебуває в зареєстрованому шлюбі з нею, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 14 вересня 1990 року серії НОМЕР_4 .

Таким чином, 20 червня 2007 року транспортний засіб «Нyundaі» д.н.з. НОМЕР_1 є спільним майном подружжя.

Відмічає, що на момент ДТП вона керувала транспортним засобом на законних підставах згідно п. 2.1, 2.2 Правил дорожнього руху, маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб «Нyundaі» д.н.з. НОМЕР_1 та чинний поліс обов`язкового страхування, що також підтверджується і відсутністю постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Додатково, право керування автомобілем «Нyundaі» д.н.з. НОМЕР_1 підтверджується і відповідною відміткою в реєстраційному документі на даний транспортний засіб.

Вважає, що має право на ініціювати питання про виплату їй страхового відшкодування (регламентної виплати) від МТСБУ.

26 березня 2021 року вона направила повідомлення про подію (ДТП), що має ознаки страхового випадку.

09 квітня 2021 року уповноваженим представником відповідача (ТОВ «ЕАК «ДОВІРА») було оглянуто пошкоджений транспортний засіб «Нyundaі» д.н.з. НОМЕР_1 , про що оцінювачем Лепіскою О.М. складено протокол огляду транспортного засобу від 09 квітня 2021 року.

Листом від 07 квітня 2021 року відповідач повідомив її представника про необхідність подання заяви про страхове відшкодування з перерахованими документами, зокрема, і постановою про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

Між тим, постанова суду відсутня в переліку документів, які додаються до заяви про страхове відшкодування.

Вважає, що відповідач на власний розсуд розширив перелік визначених в п. 35.2 ст. 35 Закону документів з виставленням незаконної умови.

Після направлення 04 червня 2021 року усіх необхідних документів, передбачених ст. 35 Закону, на її адресу 09 червня 2021 року відповідачем повторно було повідомлено про необхідність подання ряду документів, подання яких законом не передбачено і які були відсутні у неї.

02 вересня 2021 року відповідачем було прийнято рішення про відмову у виплаті відшкодування (регламентна виплата) з тих підстав, що вона не подала документи, які встановлюють винну в ДТП особу та через те, що у неї відсутнє документальне підтвердження того, що вона має право на отримання страхового відшкодування.

Для звернення до суду за захистом свого права їй були необхідні документи (докази), які підтверджують вартість матеріального збитку, тому представником було замовлено у ТОВ «ЕАК «ДОВІРА» проведення автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля «Нyundaі» д.н.з. НОМЕР_1 (аналогічного як і для МТСБУ).

Вартість оцінки склала 2 000, 00 гр., що підтверджується актом здачі-прийняття виконаних робіт № 17966/1 від 13 грудня 2021 року та квитанцією № 0.0..1 від 09 грудня 2021 року.

Згідно висновків звіту ТОВ «ЕАК «ДОВІРА» від 08 грудня 2021 року за вих. № 17966/1, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Нyundaі» д.н.з. НОМЕР_1 на дату ДТП склала 150 830, 83 гр., при його ринковій вартості (непошкодженого) у 143 808, 80 гр.

Отже, вартість ремонту досліджуваного транспортного засобу «Нyundaі» д.н.з. НОМЕР_1 на дату ДТП перевищує вартість такого непошкодженого транспортного засобу, а тому транспортний засіб є фізично знищеним.

26 січня 2021 року оцінювачем ФОП ОСОБА_5 було складено звіт про розрахунок ринкової вартості пошкодженого колісного транспортного засобу № 2015-01.

Вартість оцінки склала 1 000,00 гр., що підтверджується актом виконаних робіт від 26 січня 2022 року та квитанцією № 0.0..1 від 26 січня 2022 року.

Згідно звіту № 2015-01 ринкова вартість непошкодженого транспортного засобу «Нyundaі» д.н.з. НОМЕР_1 на дату ДТП складає 143 808, 80 гр.; ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу «Нуипбаі» р.н.зн. НОМЕР_1 на дату ДТП складає 63 472, 02 гр.

Таким чином, сума відшкодування (регламентна виплата), яку відповідач повинен був їй виплатити складає 80 336, 78 гр. / 143 808, 80 - 63 472,02 = 80 336, 78 /.

Враховуючи те, що відповідач отримав заяву про страхове відшкодування 07 червня 20212 року, то в силу п. 36.2 ст. 36 Закону останній день для прийняття рішення та виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) припадає на 06 вересня 2021 року.

Вважає, що з 07 вересня 2021 року почалось прострочення виконання грошового зобов`язання зі сторони відповідача, а тому сума, яку необхідно стягнути з відповідача на її користь з врахуванням пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат складає 90 062, 49 гр. / 80 336, 78 гр. (сума бору) + 5 870, 09 гр. (пеня) + 1 003, 66 гр. (3% річних) + 2 851, 96 гр. (інфляційні втрати) /.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 14 лютого 2022 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 18 лютого 2022 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками.

З рекомендованого повідомлення вбачається, що відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками 30 вересня 2022 року.

/ а. с. 129 /

19 жовтня 2022 року до суду надійшов відзив представника відповідача, у якому останній проти позову заперечує.

Посилається на те, що в дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 06 лютого 2021 року за участю транспортного засобу «Нyundaі» д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу «Меrcedes» д.н.з. НОМЕР_2 має нести відповідальність винна особа в дорожньо-транспортній пригоді.

Наголошує, що позивачем до заяви про виплату страхового відшкодування та до позовної заяви не додано доказів того, що позивач має право отримати страхове відшкодування замість власника пошкодженого транспортного засобу - ОСОБА_2 .

Вважає, що на сьогоднішній день у МТСБУ відсутній обов`язок з виплати страхового відшкодування, оскільки ОСОБА_2 є власником пошкодженого транспортного засобу та не передавав право на отримання страхового відшкодування позивачу.

Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

25 жовтня 2022 року надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача наголошує, що факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

З огляду на встановлену ст. 60 СК України презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, один з подружжя вважається співвласником транспортного засобу, а тому має право на ініціювання питання про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля.

Враховуючи вищевикладене, просить задовольнити позов.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п.п. «а» п. 41.1. ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до п.39.1, 39.2.1 ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.

Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Одним із основних завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Згідно з п.п. 43.1.2 п. 43.1 статті 43 Закону для забезпечення виконання зобов`язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому створюються централізовані страхові резервні фонди, у тому числі фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом.

Судом встановлено, що 06 лютого 2021 року на пл. Солом`янській, 1 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Нyundaі» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням позивача, який належить ОСОБА_2 на праві власності, та транспортного засобу «Меrcedes» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджено автомобіль «Hyundai», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року винним у дорожньо-транспортній пригоді визнаний відповідач ОСОБА_3

/ а.с. 14 - 15, 19, 30 /

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудні 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Таким чином, вина ОСОБА_3 в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 в момент дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі ст.35.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву.

До заяви додаються довідки про дорожньо-транспортну пригоду, довідки відповідних закладів охорони здоров`я щодо тимчасової втрати працездатності або довідки спеціалізованих установ про встановлення стійкої втрати працездатності (інвалідності) у разі її виникнення, інші документи, які мають відношення до даної дорожньо-транспортної пригоди, завірені у встановленому порядку.

За приписами абз. 1 п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Згідно з п.37.4 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 761/44196/17 від 30 вересня 2019 року, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є саме неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 201/8286/16-ц зазначено, що право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (в окремих випадках Моторного (транспортного) страхового бюро України) виплатити страхове відшкодування, законодавцем у положеннях статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Відтак, право отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Моторного (транспортного) страхового бюро України), узятих на себе зобов`язань виникає виключно за умови подання потерпілим у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

Таким чином, обсяг поданих позивакою документів для виплати страхового відшкодування відповідав визначеному вимогами закону.

Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

З матеріалів справи вбачається, що позивачка неодноразово зверталася до відповідача з заявами про виплату страхового відшкодування.

Відповідачем не було надано вмотивованого рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, звернення позивача - потерпілої особи в ДТП до відповідача мало місце в строки, визначені законом, а тому відповідач зобов`язаний був прийняти таку заяву та вирішити питання про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 08 грудня 2021 року вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Нyundaі Getz» державний номерний знак НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, що сталося 06 лютого 2021 року складає: 143 808, 80 гр.

Відповідно до наданого Звіту вартість відновлювального ремонту КТЗ визначена за витратним підходом становить 150 830, 83 гр.

Ринкова вартість КТЗ визначена за порівняльним підходом становить 143 808, 80 гр.

Вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу становить 80 336, 78 гр.

Згідно зі Звітом про розрахунок ринкової вартості пошкодженого колісного транспортного засобу № 2015-01 від 26 січня 2022 року ринкова вартість пошкодженого автомобіля «Нyundaі Getz» державний номерний знак НОМЕР_1 у після аварійному стані становить 63 472, 02 гр.

/ а.с. 51 - 94; 97 - 106 /

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи вищевикладене та Звіти, надані позивачем, сума відшкодування, яку відповідач повинен сплатити позивачу, становить 80 336, 78 гр. / 143 808, 80 - 63 472, 02 = 80 336, 78 /

Відповідно до ст.992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідач, подавши відзив на позов, розміру пені, 3 % річних та інфляційних втрат не спростував, свого розрахунку не надав.

Враховуючи викладене вище, розрахунок позивача, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і в цій частині.

Що стосується посилання відповідача на відсутність у позивачки права вимагати виплати страхового відшкодування, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається,що позивачка та власник транспортного засобу ОСОБА_2 є подружжям.

Тобто,з точки зору ст.60 СК України, транспортний засіб є об`єктом їх спільної сумісної власності, як подружжя.

Відповідно до Свідоцтва про рестрацію транспортного засобу позивачка вписана як особа, яка має право керування ним.

02 червня 2021 року власник транспортного засобу ОСОБА_2 звернувся до Моторного/транспортного/ страхового бюро України з заявою про перерахування страхового відшкодування на особистий рахунок позивачки.

/ а.с 14 -15; 30 /

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», оскільки згідно зі ст. 48 Закону України "Про власність" положення щодо захисту права власності поширюється також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, така особа також вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну.

З урахуванням цього суд вважає відмову відповідача в виплаті страхового відшкодування з цих підстав такою, що не відповідає вимогам закону.

При вирішенні спору суд також враховує наступне.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Суд також враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В Рішенні Конституційного суду України № 11-рп/2012 зазначається, що засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч.1 ст.55 Конституції України.

Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст.24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Тобто, суд конституційної юрисдикції тлумачить даний принцип, як принцип, який дає змогу усім учасникам реалізувати свої процесуальні права.

З цього випливає, що право на доступ до суду, в тому числі право на захист порушених чи оспорюваних прав та їх захист судом має не лише відповідач, а й позивач, який звернувся до суду за захистом і таке право йому гарантоване законом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

Як зазначено вище, вимоги позивача обґрунтовані належними доказами, визначеними законом.

В свою чергу відповідачу була надана можливість заперечити проти вимог позивача шляхом подання відзиву на позов.

Відповідач, подавши відзив, приведених у позові обставин не спростував.

За таких обставин суд вважає вимоги позивача доведеними, а позов до задоволення в приведеному вище розмірі.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 992, 40 гр. судового збору та 3 000, 00 гр. витрат, пов`язаних з проведенням оцінки матеріального збитку.

З матеріалів справи вбачається, що в порядку виконання вимог ч.3 ст.175 ЦПК України позивачем при зверненні до суду у позові було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що 08 жовтня 2021 року між позивачем та Адвокатським бюро «Томін та партнери» укладено договір №0810-00 про надання правничої (правової) допомоги.

Відповідно до п. 3.1. договору сторони погодили, що вартість наданих юридичних послуг Адвокатське бюро визначає самостійно та виставляє клієнту відповідний рахунок.

Згідно з рахунком-фактурою №0810-00/1 від 11 лютого 2022 року вартість наданих послуг становить 9 000, 00 гр.

Відповідно до акту наданих послуг №0810-00/1 за договором №0810-00 про надання (правничої) правової допомоги від 11 лютого 2022 року сторони підтвердили надання адвокатом послуг у повному обсязі, вартість яких становить 9 000, 00 гр.

Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до п.п.6, 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач з клопотанням про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката до суду не звертався.

З точки зору ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У заяві про стягнення судових витрат представник позивача на підтвердження розміру судових витрат привів загальну вартість робіт і послуг адвоката у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції - 9 000, 00 гр.

При визначенні розміру судових витрат, які підлягають відшкодуванню на користь позивача, суд також виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

В свою чергу, в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Однак, у постанові від 28 грудня 2020 року в справі №640/18402/19 Верховний Суд зазначив, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.

У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Верховний Суд зазначив, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

З урахуванням цього, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 9 000, 00 гр. витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 549, 550, 625, 979, 980, 992, 1191 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 133, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 80 336, 78 гр. страхового відшкодування, 5 870, 09 гр. пені, 1 003, 66 гр. - 3 % річних, 2 851, 96 гр. інфляційних втрат, 3 000, 00 гр. судових витрат, 9 000, 00 гр. витрат на правничу допомогу та 992, 40 гр. судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач: Моторно (транспортне) страхове бюро України, адреса: 02154, м. Київ, бульв. Русанівський, 8, .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення /виклику / учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А. Шереметьєва