Справа № 503/622/23
Провадження № 2/503/285/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Черноморець Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

встановив:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на ті обставини, що судовим наказом Кодимського районного суду Одеської області від 26.12.2019 року у справі № 503/2286/19 з нього було стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, позивач зазначає, що на даний час в нього, як платника аліментів, змінилися обставини внаслідок знаходження у шлюбі з ОСОБА_4 та наявності в нього на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є дочкою його теперішньої дружини, та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому, його дружина ОСОБА_4 не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Таким чином в нього на утриманні фактично знаходиться дружина і двоє дітей. З 24.02.2022 року його було мобілізовано до лав Збройних Сил України, тому є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 . Також сплачує аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15.10.2012 року у справі № 1516/4155/2012. Водночас із цим, позивач відзначає те, що з моменту припинення спільного життя із відповідачем ОСОБА_2 , сплачував їй аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом здійснення переказів на банківську картку. Однак, на теперішній час відповідач ОСОБА_2 пред`явила вище згаданий судовий наказ для виконання до Подільського ВДВС, внаслідок чого за ним рахується заборгованість із сплати аліментів з 2019 року у великому розмірі. У зв`язку з чим позивач змушений для захисту своїх майнових прав пред`явити до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить змінити розмір аліментів стягнутих з нього судовим наказом Кодимського районного суду Одеської області від 26.12.2019 року у справі № 503/2286/19 шляхом зменшення розміру їх стягнення з частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімум на дитину відповідного віку, щомісячно на 1/6 частину заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімум на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

08.06.2023 року ухвалою суду (а.с.22-23) у даній справі відкрито провадження та призначено проведення розгляду в порядку загального позовного провадження. Одночасно роз`яснено відповідачу її право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу суду відзив на позовну заяву. Копію ухвали надіслано сторонам, а відповідачу також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_2 не скористалася своїми процесуальними правами учасника справи, відзив на позовну заяву не подала.

06.07.2023 року ухвалою суду (а.с.33-34) у даній справі закрито підготовче провадження та призначено її розгляд по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-6, 8 п.1 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить його відповідна розписка від 06.07.2023 року (а.с.35) про отримання судової повістки про виклик. При цьому, раніше, а саме 06.07.2023 року, позивач подав до суду заяву від 06.07.2023 року (а.с.30) про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив про підтримання заявлених ним позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-6, 8 п.1 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить її відповідна від 06.07.2023 року (а.с.36) про отримання судової повістки про виклик. При цьому, 01.08.2023 року відповідач подала до суду заяву від 01.08.2023 року про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що заявлені позивачем позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просила у їх задоволенні відмовити. При цьому, відповідач також додатково відзначила ту обставину, що ОСОБА_1 не сплатив суму заборгованості по аліментам.

Відповідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас із цим п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_6 у позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_7 народилась спільна дитини дочка ОСОБА_8 , про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 , виданого Антонівською сільською радою Красноокнянського району Одеської області 15.10.2007 року, актовий запис № 14 (а.с.8).

15.10.2012 року Котовським міськ районним судом Одеської області у справі № 1516/4155/2012 було ухвалено рішення, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі частини всіх видів його заробітку, починаючи з 17.09.2012 року та до досягнення дочкою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджує копія відповідного судового рішення (а.с.9). Дане рішення набрало законної сили 31.10.2012 року, згідно відповідної відмітки зробленої на його копії.

ІНФОРМАЦІЯ_8 у позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 народилась спільна дитини дочка ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 , виданого Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 27.05.2017 року, актовий запис № 113 (а.с.10).

26.12.2019 року Кодимським районним судом Одеської області у справі № 503/2286/19 було видано судовий наказ, яким з ОСОБА_1 на користьОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімум на дитину відповідного віку, починаючи з 11.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджує копія відповідного судового рішення (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_9 у позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_9 народилась спільна дитини син ОСОБА_6 , про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4 , виданого Подільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 22.09.2020 року, актовий запис № 304 (а.с.12).

31.03.2021 року Кодимським районним судом Одеської області у справі № 503/1983/20 було ухвалено рішення, яким з ОСОБА_1 на користьОСОБА_2 стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у виконавчому провадженні відкритому за судовим наказом Кодимського районного суду Одеської області від 26.12.2019 року у справі № 503/2286/19 у розмірі 14150 грн 72 коп. із наданням розстрочення виконання даного рішення на період до 01.09.2021 року, шляхом стягнення по 2830,14 грн щомісячно до повного погашення стягнутої судом суми неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, про що свідчить зміст відповідного судового рішення яке оприлюднене у Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритим для публічного ознайомлення з ним, а його роздруківка із автоматизованої системи документообігу суду «Д-3» додана судом до матеріалів справи. Дане рішення набрало законної сили 01.05.2021 року. При цьому, в мотивувальній частині цього рішення судом було зазначено, що 24.02.2020 року зазначений судовий наказ (виданий 26.12.2019 року Кодимським районним судом Одеської області у справі № 503/2286/19) був виданий стягувачу ОСОБА_2 та пред`явлений останньою для виконання, у зв`язку з чим перебуває на виконанні у Подільському міжрайонному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Однак, відповідач ОСОБА_1 не в повному обсязі сплачував суми аліментів, які були нараховані і підлягали сплаті в межах виконавчого провадження, внаслідок чого станом на 01.11.2020 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість зі сплати аліментів за судовим рішенням судовим наказом в сумі 14150,72 грн., про що свідчить розрахунок заборгованості по аліментам складений державним виконавцем Подільському міжрайонному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Нікітюк А.Б. та затвердженим начальником відповідного відділу ДВС 13.11.2020 року

З 24.02.2022 року позивач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією, про що свідчить копія відповідної довідки військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2022 року № 838 (а.с.15).

02.09.2022 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 , у зв`язку з чим останню змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_5 , виданого Кодимським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 02.09.2022 року, актовий запис № 124 (а.с.16).

08.12.2022 року Чернігівським районним судом Чернігівської області у справі № 748/2366/22 було винесено постанову про притягнення позивач ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення ним 30.10.2022 року о 23.22 годині адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, із застосуванням до нього, серед іншого, основного адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн, про що свідчить зміст відповідного судового рішення яке оприлюднене у Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритим для публічного ознайомлення з ним, а його роздруківка додана судом до матеріалів справи. Дана постанова набрала законної сили 20.12.2022 року.

13.12.2022 року Новозаводським районним судом м. Чернігова у справі № 751/4639/22 було винесено постанову про притягнення позивач ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення ним 31.10.2022 року о 00.44 годині адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, із застосуванням до нього, серед іншого, основного адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн, про що свідчить зміст відповідного судового рішення яке оприлюднене у Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритим для публічного ознайомлення з ним, а його роздруківка додана судом до матеріалів справи. Дана постанова набрала законної сили 24.12.2022 року.

24.02.2023 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області у справі № 743/95/23 було винесено постанову про притягнення позивач ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення ним 13.01.2023 року о 21.27 годині адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, із застосуванням до нього, серед іншого, основного адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 34000 грн, про що свідчить зміст відповідного судового рішення яке оприлюднене у Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритим для публічного ознайомлення з ним, а його роздруківка додана судом до матеріалів справи. Дана постанова набрала законної сили 06.03.2023 року.

Згідно копії довідки про склад сім`ї виданої виконавчим комітетом Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області від 18.05.2023 року № 27-25/401 (а.с.17), до складу сім`ї позивача ОСОБА_1 входить дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є дочкою його дружини ОСОБА_4 .

При цьому, з 23.11.2020 року по 11.09.2023 року ОСОБА_9 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, про що свідчить копія наказу № 25 від 23.11.2020 року фізичної особи підприємця ОСОБА_12 (а.с.13-14).

Нормативно-правове застосування:

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Згідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-III (надалі за текстом Закон), кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до положень ч.1 ст. 12 Закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Згідно з ч.1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Крім того, згідно ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Вирішуючи даний позов, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо матеріального забезпечення дитини, передбаченого ст. 141, 180 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, у відповідності до ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 року.

У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.

Висновки суду

щодо позовної вимоги про зменшення розміру стягнення аліментів:

По-перше суд звертає увагу на ту обставину, що наведене у змісті своєї позовної заяви твердження позивача ОСОБА_1 про те, що на теперішній час відповідач ОСОБА_2 пред`явила вище згаданий судовий наказ для виконання до Подільського ВДВС, внаслідок чого за ним рахується заборгованість із сплати аліментів з 2019 року у великому розмірі не відповідають дійсності з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Даний висновок викладений у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17).

Як відзначалось вище, ще 31.03.2021 року Кодимським районним судом Одеської області у справі № 503/1983/20 було ухвалено рішення, яким з ОСОБА_1 на користьОСОБА_2 стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у виконавчому провадженні відкритому за судовим наказом Кодимського районного суду Одеської області від 26.12.2019 року у справі № 503/2286/19.

При цьому, в мотивувальній частині рішення від 31.03.2021 року у справі № 503/1983/20 судом було зазначено, що 24.02.2020 року судовий наказ виданий 26.12.2019 року Кодимським районним судом Одеської області у справі № 503/2286/19 був виданий стягувачу ОСОБА_2 та пред`явлений останньою для виконання, а сама заборгованість зі сплати аліментів утворилась вже станом на 01.11.2020 року.

В свою чергу, згідно самого змісту рішення, ОСОБА_1 про цей судовий розгляд був обізнаний, оскільки подавав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також просив розстрочити виконання рішення до 01.09.2021 року.

Таким чином згадане вище твердження позивача ОСОБА_1 не знаходить свого підтвердження внаслідок його спростування встановленими судом обставинами.

По-друге суд звертає увагу на ту обставину, що зміна сімейного стану позивача ОСОБА_1 у дійсності мала місце не при реєстрації шлюбу з ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_10 , а ще ІНФОРМАЦІЯ_9 , коли у позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_9 народилась спільна дитина син ОСОБА_6 .

Однак, тоді позивач ОСОБА_1 не порушував питання про зміну (зменшення) розміру аліментів.

Натомість 02.09.2022 року відбулась лише зміна самої підстави створення (існування) його сім`ї відповідно до ст. 3 СК України, а саме з сім`ї створеної на підставі спільного проживання з ОСОБА_9 на сім`ї створеної на підставі шлюбу.

Тому суд не вважає реєстрацію шлюбу позивача ОСОБА_1 з ОСОБА_9 тією обставиною, що згідно ст. 192 СК України, є підставою для зміни (зменшення) розміру аліментів.

Крім того, суд бере до уваги і те, що сама реєстрація згаданого шлюбу мала місце 02.09.2022 року, в той час як позов про зменшення розміру аліментів був поданий позивачем ОСОБА_1 лише 26.05.2023 року.

По-третє суд звертає увагу на ту обставину, що встановленні судом обставини вказують на ту обставину, що дійсний вплив на матеріальне становище позивача ОСОБА_1 мають не обставини зазначені ним у змісті своєї позовної заяви, а його неодноразові притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого з нього загалом підлягає стягненню сума штрафів в розмірі 68000 грн.

Однак, суд не вважає за можливе вважати зазначену обставину, як таку, що вказує на зміну матеріального становища позивача ОСОБА_1 , оскільки за умов відповідального ставлення і розсудливої поведінки останнього відповідні негативні наслідки у вигляді його притягнення до адміністративної відповідальності не настали б.

По-четверте суд звертає увагу на ту обставину, що сплата аліментів на утримання своїх дітей у визначеному судовим рішенням розмірі є обов`язком відповідача ОСОБА_1 , в той час як законодавством не передбачено обов`язку особи утримувати дітей свого подружжя та може здійснюватися на власний розсуд з врахуванням своїх матеріальних можливостей.

Тому посилання позивача ОСОБА_1 на утримання ним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є дочкою його теперішньої дружини, як на обставину, яка впливає на його матеріальне становище, є безпідставними.

По-п`яте, позивачем ОСОБА_1 суду не надано доказів про свої доходи, зокрема відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, які можна отримати як за зверненням до органу Державної податкової служби України так і шляхом виконання електронного запиту в «Електронному кабінеті» Державної податкової служби України через офіційний веб-сайт за посиланням https://cabinet.tax.gov.ua/.

Таким чином суд відзначає, що позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів зміни свого матеріального стану, зокрема його погіршення.

При цьому, положення ч.3 ст. 128 КЗпП передбачає, що розмір відрахувань із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Однак, як рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15.10.2012 року у справі № 1516/4155/2012 так і судовим наказом Кодимського районного суду Одеської області від 26.12.2019 року у справі № 503/2286/19 з ОСОБА_1 стягнуто по частині його заробітку (доходу).

У зв`язку з чим загальна сума стягнутих з позивача ОСОБА_1 аліментів на утримання його неповнолітніх дітей становить тільки частину (50 %) його заробітку (доходу), а тому суд не вбачає перевищення розмірів, передбачених ч.3 ст. 128 КЗпП.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Ураховуючи вищевикладене суд вважає, що заявлений позивачем позов є необґрунтованим, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 223, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ; до ОСОБА_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , про зменшення розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Д.В. Вороненко