Гайворонський районний суд Кіровоградської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 385/182/23
У Х В А Л А

08.02.2023 року Суддя Гайворонського районного суду Кіровоградської області Панасюк І.В., розглянувши позовну заяву Комунального підприємства «Гайворонський комунальник» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату послуг з централізованого водопостачання,-

ВСТАНОВИВ:

До Гайворонського районного суду звернулося КП «Гайворонський комунальник» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату послуг з централізованого водопостачання. Зазначений позов підписаний представником позивача юрисконсультом Князевою М.І.

Відповідно до ч.2 ст.175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Нормами ст.60 ЦПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Згідно ст.62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Як вбачається із поданої позовної заяви її підписала представник позивача юрисконсульт Князева М.І.

У матеріалах справи міститься копія наказу від 01.11.2022 року про призначення Князевої М.І. юрисконсультом КП «Гайворонський комунальник» та копія трудового договору від 01.11.2022 року, який укладений між КП «Гайворонський комунальник» та ОСОБА_2 у якому вказано, що КП «Гайворонський комунальник» уповноважує Князеву М.І. на представництво інтересів підприємства в судах усіх юрисдикцій та всіх інстанцій без визначення конкретного обсягу прав, в тому числі не зазначено про наявність права підписувати позовні заяви від його імені.

Відповідно до висновків Верховного Суду у справі № 810/739/15 від 16.05.2018, право на подання позову не є тотожним праву представника на підписання від імені позивача позовної заяви.

Також у цій постанові Верховний Суд вказує, що представник є самостійним учасником процесу, який по суті наділений такими ж повноваженнями, як і особа, яку він представляє, саме тому довіритель у спеціально виданій йому довіреності визначає для представника обсяг повноважень, які останній має право здійснювати для представництва у будь-якому органі від імені довірителя. До того ж довіритель має право обмежити чи розширити коло повноважень представника та надати йому право на вчинення окремих процесуальних дій, які належать до спеціальних прав сторони. Тобто єдиною підставою для підтвердження у представника обсягу повноважень, наданих йому довірителем є належним чином оформлена від імені довірителя довіреність із спеціальним визначенням кола повноважень, які має здійснювати представник від імені довірителя.

Як зазначила Велика палата Верховного Суду у справі № 910/23346/16 від 13.03.2018 року чітка та передбачувана вимога статті 131-2 Конституції України щодо належного представництва особи в суді є складовою частиною забезпечення ефективного захисту процесуальних прав кваліфікованою особою, функціонування системи правосуддя, відповідає гарантованому статтею 59 Конституції України праву на професійну правничу допомогу та не є обмеженням права на доступ до суду. Та дійшла висновку, що у разі відсутності довіреності з вичерпним переліком повноважень, правомочність адвоката як представника щодо підписання документів від імені свого довірителя, повинна підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно наданих йому повноважень чи шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, сформульовану в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 31) де зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, позовна заява повертається у випадку, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати.

Частиною 7 ст. 185 ЦПК України встановлено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що представником позивача не додано належно оформлених документів, які б підтверджували його повноваження щодо права підпису процесуальних документів, які подаються до суду, внаслідок чого зазначена позовна заява має бути повернута позивачу.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 9901/847/18 та від 03 липня 2019 року у справі № 9901/939/18.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Повернення позовної заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не перешкоджає особі повторно звернутися з вказаним позовом до суду, у тому порядку, який встановлений Законом, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Комунального підприємства «Гайворонський комунальник» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату послуг з централізованого водопостачання повернути позивачу.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 15 днів з дня отримання її копії шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: І. В. Панасюк