КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/537/2023
Справа № 754/9340/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 січня 2023 року

Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Скрипки О.І. в м. Київ 19 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, треті особи ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрспецексперт», про визнання висновку оцінки майна недійсним,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В червні 2021 року позивач звернувся до суду із даним позовом, просив визнати недійсним звіт про оцінку майна від 14 травня 2021 року, проведений ТОВ «Укрспецексперт» на замовлення приватного виконавця Ляпіна Д.В.

Позов мотивовано тим, що 05 січня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ляпіним Д.В. відкрито виконавче провадження № 64037820 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3 % річних з 17 березня 2011 року по 01 листопада 2019 року за прострочення виконання зобов`язання за договором позики у розмірі 99721,91 грн. та судових витрат. 13 травня 2021 року приватним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, зазначивши, що 07 травня 2021 року було проведено опис та арешт майна, належного боржнику, та було призначено суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Укрспецексперт». Відповідно до висновку про оцінку майна, складеного даним суб`єктом оціночної діяльності, ринкова вартість нерухомого майна позивача, а саме нежитлові приміщення (літ. «А») загальною площею 137,64 кв.м., що складає 46/100 часток від нежитлових приміщень загальною площею 301,20 кв.м. по АДРЕСА_1 , становить 1 263 360 грн. Вважав, що здійснена оцінка не відображає реальної ринкової вартості предмета застави та є свідомо заниженою за попередньою домовленістю замовника даної оцінки, яким є приватний виконавець Ляпін Д.В., загальна вартість об`єкта оцінки становить 1 817 347 грн. Невідповідність встановленої вартості заставного майна її реальній ринковій вартості напряму порушує права боржника, а у випадку, якщо прилюдні торги не відбудуться, це призведе до винесення постанови про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу, що створює незворотні наслідки для боржника та порушує його конституційні права. Крім того, приватний виконавець повинен був надіслати йому постанову про проведення оцінки майна та залучення до виконавчих дій суб`єкта оціночної діяльності, після отримання якої ОСОБА_1 мав право заявити відвід суб`єкту оціночної діяльності та клопотання про призначення іншого суб`єкта оціночної діяльності.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на упередженість судового рішення, не надання об`єктивної оцінки доказам, відсутність аналізу обставин по справі, просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, повторно викладав обставини, зазначені в позовній заяві, наводив зміст ст. 1, 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 19 Конституції України, ст. 4, 5 ЦК України, ст. 3, 9, 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. надійшов відзивів на апеляційну скаргу, направлений засобами поштового зв`язку 22 листопада 2022 року, із клопотанням про поновлення строку для подання відзиву, обґрунтоване тим, що ухвалу про відкриття апеляційного провадження ним отримано 16 листопада 2022 року, відзив підготовлено 21 листопада 2022 року, разом з тим, в зв`язку з введенням в м. Києві екстрених відключень електроенергії, надіслати відзив на апеляційну скаргу до суду та іншим учасникам справи в цей день не вбачалося можливим.

Зважаючи на те, що приватним виконавцем пропущено лише один день на подання відзиву, а зазначені ним обставини є загальновідомими, апеляційний суд приходить до висновку щодо поважності причин пропущення встановленого судом строку для подання відзиву та продовжує цей строк, приймаючи відзив.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що оцінка майна боржника була проведена з дотриманням норм законодавства України, а посилання боржника на те, що вартість майна була занижена, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами і є необґрунтованими.

Вважав рішення суду першої інстанції таким, що винесене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання 18 січня 2023 року з`явився відповідач ОСОБА_3 , інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Головко Д.В. направив заяву про розгляд справи без участі апелянта та його представника.

Відповідач приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ляпін Д.В. також направив заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності зазначених учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що звернення з позовом про визнання недійсним звіту про оцінку майна, проведеної в рамках виконавчого провадження, є неналежним способом захисту прав, що зумовлює відсутність підстав для задоволення позову.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. перебуває виконавче провадження ВП № 64037820 з виконання виконавчого листа № 764/8071/19, виданого 17 грудня 2019 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3 % річних за період з 17 березня 2011 року по 01 листопада 2019 року за прострочення виконання зобов`язання за договором позики в розмірі 99721,91 грн. та судових витрат 2623,56 грн.

05 січня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. відкрито виконавче провадження (а. с. 4 т. 1).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. від 07 травня 2021 року у виконавчому провадженні ВП № 64037820 проведено опис належного боржнику майна та накладено арешт на нежитлові приміщення (в літ. «А») загальною площею 137,65 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 85 - 87 т. 1).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. від 13 травня 2021 року у виконавчому провадженні ВП № 64037820 призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ТОВ «Укрспецексперт» у виконавчому провадженні та доручено надати звіт про оцінку майна боржника, а саме нежитлові приміщення (в літ. «А») загальною площею 137,65 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 114 т. 1).

На а. с. 113 т. 1 знаходиться копія листа від 13 травня 2021 року, яким приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ляпіним Д.В. направлено на адреси боржника та стягувача копію постанови від 13 травня 2021 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання у виконавчому провадженні.

На а. с. 5 - 20, 115 - 154 т. 1 знаходиться копія звіту про незалежну оцінку вартості нежитлових приміщень, складеного ТОВ «Укрспецексперт» 14 травня 2021 року, згідно якого станом на 14 травня 2021 року ринкова вартість об`єкту оцінки - нежитлових приміщень (в літ. «А») загальною площею 137,65 кв.м. (в тому числі 104,70 кв.м. приміщення підвалу), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 становить 1 263 360 грн.

На а. с. 59 - 62 т. 1 знаходиться копія звіту про оцінку майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Венс Фін Капітал» на замовлення ОСОБА_1 10 липня 2021 року, згідно якого ринкова вартість нежитлових приміщень (в літ. «А») загальною площею 137,65 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 становить 2 053 570 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги ОСОБА_1 надано нові докази, а саме звіт про оцінку майна, складений ТОВ «КДМ Девелопмент» 11 жовтня 2022 року.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 2, 3, 4 ст. 83 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому апеляційний суд враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 19 травня 2021 року в справі № 488/1449/16-ц (провадження № 61-9308св20), а саме, встановивши, що суд апеляційної інстанції, змінюючи законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції щодо розміру заборгованості, аргументував свою позицію тим, що розмір нарахованої банком заборгованості за процентами розраховано з застосуванням збільшеної процентної ставки, що не було передбачено умовами, які були узгоджені на час підписання довідок про умови кредитування від 20 вересня 2010 року та 12 січня 2011 року. Однак, до позовної заяви банк відповідних довідок не додавав, не приєднував в якості доказу під час розгляду справи в суді першої інстанції, подавши їх лише на стадії апеляційного перегляду справи. У порушення вимог статті 367 ЦПК України позивач не надав доказів неможливості подання зазначених довідок про умови кредитування до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому апеляційний суд не мав процесуальних повноважень приймати вказані докази та вирішувати справу з посиланням на ці довідки. Безпідставно змінивши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд допустив помилку в застосуванні процесуального та матеріального закону.

Позивачем не надано доказів неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції з об`єктивних причин, що не залежали від нього, разом із позовом та під час розгляду справи судом першої інстанції, не надано клопотання про поновлення строку для прийняття нових доказів та клопотання про прийняття нових доказів апеляційним судом.

За наведених обставин та згідно вимог ст. 367 ЦПК України апеляційний суд не вбачає підстав для прийняття нових доказів та надання їм оцінки.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з приписами статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Частиною третьою статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майновий прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець із власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19) вказано, що «ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19) зроблено висновок, що «право на звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, вчинених на виконання судових рішень, ухвалених у порядку цивільного судочинства, передбачено у ЦПК України, у таких випадках виключається адміністративна юрисдикція. На думку Великої Палати Верховного Суду, визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18) зроблено висновок, що «чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків. Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону № 2658-III). Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів».

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року сформульовано висновок про те, що дії (бездіяльність) державного виконавця щодо порушень, допущених при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом № 606-XIV, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону) підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статті 55, 85 цього Закону).

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (частина перша статті 10 та частина перша статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Частиною першою статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

За змістом статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

В силу пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), якщо зазначена оцінка погоджується, затверджується або приймається органом державної влади або органом місцевого самоврядування, є обов`язковим.

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження 18-18гс18), від 29 квітня 2020 року в справі №826/6706/18 (провадження №К/9901/59534/18).

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд першої інстанції належним чином врахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо оскарження оцінки майна в рамках виконавчого провадження, яке можливе виключно в порядку оскарження рішень та дій виконавців, та оскільки рішення та дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. у передбаченому законом порядку позивачем оскаржені не були, зробив обґрунтований висновок про відмову в позові в зв`язку з неналежністю та неефективністю обраного позивачем способу захисту.

Наведення позивачем в апеляційній скарзі змісту ст. 1, 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 19 Конституції України, ст. 4, 5 ЦК України, ст. 3, 9, 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» без зазначення, яким чином, на думку позивача, судом першої інстанції було неправильно застосовано вказані норми матеріального права, не є підставою для скасування правильного рішення суду першої інстанції, є необґрунтованим та відхиляється апеляційним судом.

Апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга не містить доводів, в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо), а доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з правильними висновками суду першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що здійснена незалежна оцінка вартості майна не відповідає реальній ринковій вартості майна, є заниженою, що порушує права боржника, апеляційний суд враховує правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року (справа № 914/881/17), провадження №12-18гс18, в якій суд касаційної інстанції вказав наступне: «Згідно із частиною четвертою статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Статтею 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» унормовано, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» спори, пов`язані з оцінкою майна, майнових прав, вирішуються в судовому порядку.

Статтею 32 вказаного закону передбачена відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, частиною другою якої визначено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Відтак, чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків».

Таким чином позивач, вважаючи свої майнові права порушеними, не позбавлений можливості звертатися за захистом своїх прав шляхом подання відповідного позову стосовно відшкодування суб`єктом оціночної діяльності завданих збитків.

Враховуючи вищевикладене, під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про упередженість судового рішення без належного дослідження доказів та ненадання відповідної оцінки фактам.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до переоцінки доказів, яким було надано належної оцінки судом, і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 19 січня 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.