ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2300/23 Справа № 185/4305/22 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М.М. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 185/4305/22

Номер провадження 22-ц/803/2300/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Барильської А.П. , Максюти Ж.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2022 року головуючого судді Перекопського М.М. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 тривалий час знаходився у трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та при виконанні робіт 14 січня 2020 року з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого було завдано ушкодження його здоров`ю, а саме згідно діагнозу: відкриту-черепно мозкову травму, струс головного мозку, перелом попереднього відділу скроневої кістки справа, забій садна м`яких тканин голови, правої вушної раковини.

У зв`язку із цим позивач зазнав втрату професійної працездатності і згідно довідки МСЕК від 08 квітня 2021 року встановлено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 80% за травмою від 14 січня 2020 року, акт Н-1/П від 22 січня 2020 року, а також встановлено другу групу інвалідності.

Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я та йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що його турбує фізичний біль, погане самопочуття, порушення душевної рівноваги, а тому просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків 120 000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2022 року , стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 120 000 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що у позові позивач вказує про наявну в нього моральну шкоду від отриманого внаслідок нещасного випадку ушкодження здоров'я, не виклавши в чому саме виражаються його моральні страждання. Крім того, зазначено, що за відсутності у справі належних та допустимих доказів зміни психічного стану позивача підстави для ствердження про заподіяння моральної шкоди позивачеві відсутні. Судом першої інстанції не прийнято, зокрема вину позивача, згідно п. 8 Акту розслідування нещасного випадку, що стався 14 січня 2020 року. Позивач, укладаючи з відповідачем трудовий договір, був повідомлений в порядку передбаченому ст. 29 КЗпП України, про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці, можливі негативні наслідки цих умов праці на стан його здоров`я та пов`язані з цими умовами праці пільги та компенсації, однак позивач свідомо працював в шкідливих, важких та небезпечних умовах праці. На вимогу ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», позивач був забезпечений необхідними засобами індивідуального захисту та спеціальним одягом, а також відповідачем були створені, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, безпечні і нешкідливі умови праці, тому підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи викладене, оскільки вказана справа є малозначною, то підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам оскаржуване рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач тривалий час працював у відповідача, що підтверджується копією трудової книжки позивача, яка міститься в матеріалах справи. Був звільнений 20 травня 2020 року у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок стану здоров`я за підставами п.2 ст.40 КЗпП України.

Позивачем надано суду копію акту розслідування нещасного випадку, з якого вбачається, що 14 січня 2020 року він зазнав нещасного випадку при виконанні обов`язків на підприємстві відповідача, і йому було встановлено діагноз « відкрито-черепно мозкова травма, струс головного мозку, перелом попереднього відділу скроневої кістки справа, забій садна м`яких тканин голови, правої вушної раковини».

Також, із даного акта вбачається,що особою, яка допустила порушення вимог законодавства з охорони праці п.19, р.1 глVII «Правил безпеки у вугільних шахтах «,п.1.11 «Інструкції № 9 з охорони праці,безпечному виконанню робіт та поведінки у шахті машиніста підземних установок», є сам позивач та в.о.майстра гірничого дільниці шахтного транспорту № 3 ВСП «Шахтоуправління Першотравенське « ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»,який допустив порушення вимог законодавства з охорони праці п.1,р.5 гл VII «Правил безпеки у вугільних шахтах « ,п.п.2.21,5.2. «Посадові інструкції гірничого майстра дільниці шахтного транспорту № 3 ВСП «Шахтоуправління Першотравенське « ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» .

У зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю позивач пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією за результатами якого 05 квітня 2021 року йому встановлено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 80% та встановлено другу групу інвалідності. Зазначені обставини підтверджуються відповідною випискою довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, яка міститься в матеріалах справи.

Первинно за травмою 14 січня 2020 року ,акт Н-1/П від 22 січня 2020 року , позивачу було встановлено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 80% з 24 квітня 2020 року ,встановлена другу групу інвалідності, що довідкою МСЕК .

Вважаючи доведеними позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що втрата позивачем професійної працездатності пов`язана з нещасним випадком, який стався з останнім на підприємстві відповідача у зв`язку з порушенням технологічного процесу, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є законними та обґрунтованими, оскільки внаслідок нещасного випадку, що стався з позивачем на виробництві відповідача, позивач зазнав втрати професійної працездатності і йому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю, що призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. При визначені розміру моральної шкоди суд оцінив глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, а також конкретні обставини по справі і розмір втрати професійної працездатності, призначення позивачу групи інвалідності, характер нещасного випадку, що стався з позивачем, та їх наслідки для здоров`я останнього, керуючись принципом розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, дійшов висновку, що є розумним та справедливим стягнення моральної шкоди у розмірі 120 000 грн.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до статті 4 Закону України « Про охорону праці « державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд першої інстанції, на підставі медичних документів про лікування позивача, правильно визначив, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він внаслідок отриманої травми голови, його страждання носять постійний характер, а його здоров`я зазнало незворотні зміни, він втратив працездатність, та вимушений постійно проходити медичні обстеження, лікувальні процедури, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в пункті 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Доводи апеляційної скарги, в частині того, що ними забезпечено позивача спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту та створили безпечні і нешкідливі умови праці у рамках існуючої технології видобутку вугілля, не можуть слугувати підставою для скасування рішення.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При визначені розміру компенсації позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я, в результаті отриманої травми, судом врахована ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Ніяких нових обставин, які б давали підстави для проведення апеляційним судом переоцінки доказів, зроблених судом першої інстанції, доводи апеляційної скарги не містять.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат,відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України,не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: