Справа № 466/981/22 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/371/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання - Зеліско-Чемерис К.Р.,

з участю - представника позивачів - адвоката Захарчука Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України, яка підписана адвокатом Приступою Левом Любомировичем, на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

в лютому 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суду з вказаним позовом, в якому просили стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на їх користь страхове відшкодування в розмірі 283 380 грн 00 коп.

Позов мотивовано тим, що 05 серпня 2020 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Nissan Pathfinder», н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи рух по вул. Замарстинівська поблизу будинку № 82 в напрямку до вул.Липинського, що у м. Львові, порушив правила дорожнього руху здійснивши наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка переходила дорогу по пішоходному переходу, внаслідок чого ОСОБА_4 загинула. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована сертифікатом міжнародного автомобільного страхування «Зелена карта» серія RO/16/H16/ НОМЕР_2 . Відомості за фактом вказаної ДТП були внесені до ЄРДР за № 0000604 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України. На утриманні у загиблої ОСОБА_4 перебували її батьки, які є особами похилого віку, зокрема: батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалід ІІ групи, має статус «Дитина війни», пенсіонер; мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має статус «Дитина війни», пенсіонер. 08 жовтня 2020 року на адресу Моторного (транспортного) страхового бюро України було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в розмірі 283 380,00 грн, з яких: витрати на поховання, на виготовлення і спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 56 676,00 грн, моральна шкода у розмірі 56676,00 грн, виплата страхового відшкодування утриманцям потерпілої у розмірі 170 028,00 грн. 12 січня 2021 року листом Моторного (транспортного) страхового бюро України було повідомлено, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийняте після отримання відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаної ДТП, з яким сторона позивача не погоджується, оскільки внаслідок ДТП загинула ОСОБА_4 , а тому цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Nissan Pathfinder», н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 , в силу вимог статтей 1166, 1187 ЦПК України настає незалежно від вини. У зв`язку із вищенаведеним змушені звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2022 року позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 283 380 грн 00 коп., яке складається з моральної шкоди у розмірі 56 676,00 грн, витрат на поховання та виготовлення надгробного пам`ятника у розмірі 56 676,00 грн та страхового відшкодування утриманцям потерпілої (батьки пенсіонери похилого віку) у розмірі 170028,00 грн.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави судовий збір у розмірі 2 833 грн 80 коп.

Рішення в апеляційному порядку оскаржило Моторне (транспортне) страхове бюро України, подавши в лютому 2023 року апеляційну скаргу, яка підписана адвокатом Приступою Левом Любомировичем, в якій просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- судом першої інстанції не враховано той факт, що вирок, яким встановлено вину водія ОСОБА_3 було подано у процесі розгляду справи. Оскільки такий на момент звернення з вказаним позовом був відсутній, жодні права позивачів на цей момент не були порушені;

- судом неправильно застосовано норми матеріального права, а саме стягнуто страхове відшкодування (регламентну виплату) у розмірі, що перевищує верхню межу страхової суми, що була чинною на момент настання страхового випадку, та невірно витлумачено положення статті 1200 ЦК України, зокрема не надано доказів перебування позивачів на утриманні у своєї доньки, як передумови для висновку про наявність підстав для отримання коштів від страховика у зв`язку із втратою годувальника. У цьому зв`язку судом не враховано висновок щодо застосування норми права, викладений в постанові Верховного Суду від 5 грудня 2022 року у справі №304/936/19.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо невірного вирішення позовних вимог про стягнення страхового відшкодування (регламентної) виплати, а саме витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника та відшкодування моральної шкоди.

В лютому 2023 року від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, який підписаний адвокатом Захарчуком Ярославом Володимировичем, в якому міститься прохання відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивний законністю та обґрунтованістю оскаржуваного рішення.

Особа, яка подала відзив на апеляційну скаргу зазначає, що основними доказами наявності права на отримання відшкодування по втраті годувальника є родинні відносини позивачів з потерпілим, факт їх спільного проживання, відсутність у позивачів інших дітей, чи осіб, які б могли здійснювати догляд за ними та утримувати їх, відсутність у позивачів інших, окрім пенсії, доходів, яка при цьому є нижчою ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати. Вказує, що до загибелі донька позивачів працювала та утримувала своїх батьків.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачів, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта статті 367 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (частина шоста статті 82 ЦПК України).

Обставини скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05 серпня 2020 року, а також винуватості водія ОСОБА_3 у її скоєнні, учасниками справи не заперечується та визнаються. Сторонами у справі також не заперечується факт того, що оскільки водій ОСОБА_3 мав дійсний на момент ДТП сертифікат «Зелена карта», особою, яка має відшкодувати заподіяну ним шкоду потерпілим, якими є позивачі у справі, є саме Моторно (транспортне) страхове бюро України. Останнім також не заперечується факт настання 05 серпня 2020 року страхового випадку, за участю ТЗ під керуванням водія ОСОБА_3 .

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо невірного вирішення позовних вимог про стягнення страхового відшкодування (регламентної) виплати, а саме витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника та відшкодування моральної шкоди, а під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення в частині вирішення обґрунтованості і доведеності цих позовних вимог, рішення суду в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Предметом спору у цій справі є стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям потерпілого, а саме шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, із підставністю та обґрунтованістю якої, відповідач не погоджується.

В межах цих правовідносин судом встановлено, що позивачі у справі є батьками загиблої 05 серпня 2020 року в ДТП ОСОБА_4 , котра на цей момент працювала зберігачем фондів Мінералогічного музею геологічного факультету Львівського національного університету імені Івана Франка, на підтвердження чого до позовної заяви додано посвідчення № 2734, дійсне до 31 грудня 2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивачів зазначає, що ОСОБА_5 до загибелі працювала тренером у ЛНУ ім. Івана Франка.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_4 (1960 року народження) отримувала, починаючи з жовтня 2018 року, пенсію за віком.

Матеріали справи не містять доказів про розмір заробітної плати або інших доходів (у т.ч. пенсії), які отримувала ОСОБА_4 на момент своєї смерті.

Судом також встановлено, що позивачі отримують пенсію за віком, мають статус «дитини війни», а позивачу ОСОБА_1 присвоєну другу групу інвалідності (безтерміново).

Проте, в матеріалах справи відсутні відомості про розмір отримуваної позивачами пенсії.

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Наведена норма Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою (див. висновки Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2022 року в справі № 304/936/19).

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Аналіз положень частини першої статті 1200 ЦК України свідчить про те, що право на відшкодування шкоди завданої смертю потерпілого мають як ті непрацездатні особи, що перебували на утриманні потерпілого, так і ті, які мали право на одержання від нього утримання (див. постанови Верхового Суду від 01 березня 2023 року у справі № 279/1688/22 та від 15 березня 2023 року у справі № 272/463/22).

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Зазначена стаття СК України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

Під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц).

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Відповідно до положень пункту 35.2. статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Згідно із підпунктом «е» пункту 35.2. статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до заяви додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування утриманцям потерпілого, суд першої інстанції дійшов невірного вірного висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог у порядку статті 1200 ЦК України та пункту 27.2. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки позивачами належними та допустимими доказами не доведено факту перебування на утриманні померлої ОСОБА_5 , яка, як і позивачі, отримувала пенсію за досягненням пенсійного віку, адже матеріали справи не містять жодних доказів про розмір отримуваних пенсій та інших доходів.

Не надано відповідних документів на підтвердження цього факту і до заяви про виплату страхового відшкодування, яка подавалася відповідачу у жовтні 2020 року.

У цьому зв`язку, колегія суддів вважає невірними висновки місцевого суду, що наявність права на отримання такого виду страхового відшкодування (регламентної виплати) пов`язується законодавцем виключно з наявністю родинних відносин між померлим (потерпілим) та його непрацездатними батьками.

Відтак, рішення суду першої інстанції в цій частині вирішення позовних вимог слід скасувати, з ухваленням нового про відмову в їх задоволенні.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для аналізу доводів апеляційної скарги про те, яким чином слід проводити цю виплату, рівними частинами, чи одноразовим платежем, висновок про що міститься в постанові Верховного Суду від 05 грудня 2022 року в справі № 304/936/19, на яку є посилання в апеляційній скарзі, адже судом не встановлено підстав для проведення такої виплати.

Також, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом стягнуто страхове відшкодування у розмірі, що перевищує його верхню (максимальну) межу, з тих підстав, що страхова суму, виходячи з положень статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розраховується на одного потерпілого, а за обставинами справи, що переглядається, у розумінні цього Закону потерпілими є двоє позивачів, і з огляду на визначену ними на двох ціну позову, така не перевищує максимальний розмір страхової суми.

Не можуть вважатися обґрунтованими і доводи апеляційної скарги про те, що оскільки, станом на момент звернення до суду з вказаним позовом був відсутній вирок в кримінальній справі щодо водія, винного в ДТП, за участю доньки позивачів, останні пред`явили позов передчасно, адже жодні їх права на цей момент, відповідачем порушені не були, оскільки відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП (див. постанову Верховного Суду від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20).

У статті 540 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Тлумачення статей 540 та 541 ЦК України дає підстави для висновку, що при існуванні множинності осіб у зобов`язанні виникають часткові зобов`язання. Тому стягувач у частковому зобов`язанні має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати свій обов`язок у рівній частці. Натомість солідарне зобов`язання виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає відшкодування шкоди кожному потерпілому індивідуально.

Так, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.4. статті 27 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно із пунктом 27.3. статті 27 цього Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати (речення перше пункту 27.5. статті 27 цього Закону).

Враховуючи наведені вище норми законодавства, у справі, що переглядається не встановлено обставин для стягнення страхового відшкодування на користь обох позивачів, без конкретизації складових та сум такого відшкодування кожному з них.

Такі висновки ґрунтуються, у тому числі, і на положеннях статті 266 ЦПК України, згідно з якими суд, ухвалюючи рішення на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, повинен зазначити, в якій частині рішення стосується кожного з них, або зазначити, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

У цьому зв`язку, колегія суддів, вважаючи обґрунтованим висновок місцевого суду про наявність підстав для стягнення з МТСБУ на користь позивачів одноразовим платежем витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, а також компенсації моральної шкоди, вважає за необхідне змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції, виклавши її в редакції цієї постанови. Тим самим усувається правова невизначеність рішення суду, що робить його виконуваним.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, або змінити рішення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду, така підлягає задоволенню частково.

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення страхового відшкодування утриманцям потерпілої (батьки пенсіонери похилого віку) у розмірі 170 028 грн 00 коп. слід скасувати з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Рішення суду в частині стягнення з МТСБУ на користь позивачів одноразовим платежем витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, а також компенсації моральної шкоди, слід змінити, виклавши резолютивну частину рішення суду у цій частині в новій редакції із зазначенням в якій частині рішення суду стосується кожного з позивачів.

В решті рішення (у не скасованій та незміненій частині) слід залишити без змін.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, з огляду на те, що позивачі у справі звільненні від сплати судового збору, а постановою суду апеляційної інстанції в задоволенні частини позовних вимог відмовлено, слід змінити рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання розподілу судових витрат, а саме зменшити суму стягнутого з відповідача судового пропорційно до задоволених позовних вимог, та компенсувати відповідачу пропорційно до задоволених вимог судовий збір, сплачений ним за подання апеляційної скарги у розмірі 2 550 грн 42 коп.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 376, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України, яка підписана адвокатом Приступою Левом Любомировичем, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2022 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини в такій редакції:

«Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі по 56 676 (п`ятдесят шість тисяч шістсот сімдесят шість) грн 00 коп. кожному, яке складається з моральної шкоди у розмірі 28 338 (двадцять вісім тисяч триста тридцять вісім) грн 00 коп. та витрат на поховання та виготовлення надгробного пам`ятника у розмірі 28 338 (двадцять вісім тисяч триста тридцять вісім) грн 00 коп.»

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2022 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення страхового відшкодування утриманцям потерпілої (батьки пенсіонери похилого віку) у розмірі 170 028 (сто сімдесят тисяч двадцять вісім) грн 00 коп. скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні цих вимог відмовити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2022 року в частині розподілу судових витрат змінити, зменшивши суму стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави судового збору з 2 833 (двох тисяч вісімсот тридцяти трьох) грн 80 коп. до 1 133 (однієї тисячі ста тридцяти трьох) грн 52 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Компенсувати Моторному (транспортному) страховому бюро України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 2 550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн 42 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 квітня 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич