Єдиний унікальний номер 317/2213/21
Номер провадження 2/317/27/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Громової І.Б.,

при секретарі судового засідання Ботушанській Є.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Касьяненко Г.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербина Ганна Юріївна про визнання договорів дарування недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербина Ганна Юріївна про визнання договорів дарування недійсними.

З урахуванням наданих уточнень до позову, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає наступне.

30.06.2020 внаслідок укладення між відповідачем - ОСОБА_4 та відповідачем - ОСОБА_5 договорів дарування житлового будинку від 30.06.2020 (номер нотаріального бланку НОН 671069, внесений запис до реєстру правочинів № 489) та договору дарування земельної ділянки від 30.06.2020 (номер нотаріального бланку НОН 671071, внесений запис до реєстру правочинів № 491) ОСОБА_4 набула у власність нерухоме майно: житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0722 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5 на час придбання нерухомого майна, його подальшого відчуження та по теперішній час перебувають у зареєстрованому у встановленому законом порядку шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу № НОМЕР_1 від 28.04.1995.

Об`єкти нерухомого майна за вказаними правочинами спільно придбані подружжям 11.02.2015. Формально право власності оформлено на відповідача - ОСОБА_5 .

Згідно з умовами п. 9 Договору дарування житлового будинку від 30.06.2020, Дарувальник доводить до відома Обдарованої та усіх заінтересованих у тому осіб та гарантує, зокрема, що дарування здійснюється за згодою її чоловіка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку отримано у встановленому законом порядку. Відповідну заяву, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербиною І.Ю. 30.06.2020 за реєстровим номером 487, додано до документів, необхідних для посвідчення цього договору.

Позивач ОСОБА_3 зазначає, що згоди саме в тому розумінні, як його викладають відповідачі, на дарування майна на користь відповідача ОСОБА_4 не надав. У той же час, надаючи згоду на відчуження майна, що відповідно до п. 9 Договору вчинена позивачем у формі відповідної письмової заяви, позивач помилявся щодо предмету договору, який укладено між відповідачами, вважаючи, що мова йде про наступне довічне утримання на користь його та на користь його дружини, як співвласників майна. Що вони і далі будуть проживати в будинку, а донька в подальшому надаватиме їм матеріальну допомогу.

З огляду на норми матеріального права (ст. 369 Цивільного кодексу України, ст. 65 Сімейного кодексу України) заява про надання згоди на укладення договору дарування є обов`язковою складовою правочину, за відсутності якої такий договір є недійсним в силу закону. За таких обставин, позивач був не тільки співвласником майна, але й фактично мав статус дарувальника (співдарувальника), що своєю заявою про надання згоди на укладання оспорюваного договору, приймав безпосередню участь в укладанні та подальшому набутті чинності оскаржуваних правочинів.

Про наявність помилки та обману з боку відповідачів під час надання згоди на укладання договору дарування свідчить наступне:

По-перше, у позивача у власності немає іншого житла, ніж житловий будинок. Уклавши спірний правочин про дарування житлового будинку, що є єдиним нерухомим майном позивача придатним до проживання, відповідачами порушено право позивача на житло, яке визначене Конституцією.

По-друге, фактично житловий будинок разом з земельною ділянкою не передавались обдарованій особі (відповідачу - ОСОБА_4 ), не вибули із розпорядження ОСОБА_5 .

Внаслідок недбайливого ставлення ОСОБА_4 до майна, отриманого у дар, неодноразово виникала загроза втрати зазначеного майна.

Відповідач ОСОБА_4 у вказаному будинку не проживає, оскільки починаючи з 2019 року проживає в іншій державі - Республіка Чехія, у м. Запоріжжі з`являється 1 або 2 рази на рік протягом нетривалого часу. ОСОБА_4 не приймає і не приймала участь у користуванні будинком та земельною ділянкою, не сплачує та не сплачувала рахунки щодо утримання подарованого майна, не приймає участі у користуванні зазначеним майном та фактично не користується подарованим майном. Тягар утримання подарованого майна у повній мірі було покладено на позивача, що підтверджується відповідними доказами.

По-третє, позивач навпаки, протягом усього періоду з моменту придбання майна у спільну власність подружжя, весь час мешкав у будинку, дбав про його стан, самостійно здійснював поточний ремонт та поліпшення, доглядав земельну ділянку, що також була придбана з метою обслуговування об`єкта нерухомості. Крім того, позивач самостійно здійснював оплату за комунальні послуги за адресою місцезнаходження нерухомого майна до того часу, як йому стали чинити перешкоди в користуванні власністю.

У травні 2021 року у позивача з відповідачем - ОСОБА_4 виникли розбіжності у поглядах на подальше користування зазначеним майном. Відповідачка ОСОБА_4 зазначила, що проживати у будинку на має наміру, оскільки фактично мешкає у іншій державі і планує продати подароване майно.

Відносно позивача відповідачами було організовано компанію щодо спотворення його ділової репутації, честі та гідності працівника поліції. Подано несчислену купу заяв про нібито скоєння ним насильницьких дій в родині, заяв до суду про надання обмежувальних приписів, що свідчить про заздалегідь продумані дії щодо позбавлення його права власності на спільне майно подружжя.

Однак, Позивач не поділяє зазначені погляди на спірне майно, оскільки сам фактично проживав у зазначеному житловому будинку, здійснював догляд за ним, сплачує рахунки за утримання будинку.

Отже, сторонами правочину не вчинено жодної дії на його реальне виконання, що додатково підтверджує факт відсутності вільного волевиявлення позивача під час надання згоди на укладення правочину.

Також, в кінці травня 2021 року Відповідач-2 ОСОБА_5 подала позовну заяву про розірвання шлюбу, яка датована 31.05.2021. В обґрунтування даної позовної заяви йдеться мова про різні характери та різні погляди на сімейне життя.

Також того ж дня, а саме 31.05.2021 ОСОБА_5 звернулась до ДБР із заявою про вчинення позивачем кримінального правопорушення. Проте, відповідно до постанови ТУ ДБР у м. Мелітополі від 05.11.2021 досудовим розслідуванням кримінального правопорушення № 0000083 від 02.06.2021 факти, викладені у даній заяві, не підтвердились та кримінальне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення закрито.

Крім того, було подано заяву щодо домашнього насильства, яке нібито вчинялося позивачем по відношенню до дружини та дочки та встановлення обмежувального припису, однак ці обставини теж не знайшли свого підтвердження.

Згодом, в червні 2021 року, позивач дізнався про існування довіреності, виданої напередодні посвідчення спірних правочинів, а саме 26.06.2020 дочкою ОСОБА_4 на розпорядження всім майном на ім`я дружини ОСОБА_5 , яка посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Білою Т.С. Довіреність на сьогоднішній день діє та не скасована. Тобто фактично всім майном, яке належало та було придбано відповідачкою ОСОБА_4 ,ув тому числі і на підставі спірних правочинів, володіла, користувалась та розпоряджалась Відповідачка ОСОБА_5 . Спірне нерухоме майно фактично не вийшло з володіння, користування та розпорядження дружини позивача, хоча і юридично належало на праві власності Відповідачці ОСОБА_4 .

Враховуючи викладене, спірні правочини підлягають визнанню недійсними з огляду на існування фактичних обставин, які прямо вказують про наявність помилки з боку позивача під час надання згоди на вчинення правочину, що є підставою для визнання недійсним договорів дарування на підставі ч. 1 ст. 229 та ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України та обману на підставі ст.230 УК України. Крім того, приймаючи до уваги факт відсутності вільного волевиявлення позивача під час надання згоди на відчуження об`єкту нерухомості, що одночасно є єдиним майном, яке перебуває у власності позивача, а отже й відсутності згоди на укладання правочину, позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить: визнати недійсним зареєстрований в реєстрі за № 491 договір від 30.06.2020 дарування земельної ділянки, кадастровий номер :08:001:2227, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербиною Г.Ю.; визнати недійсним зареєстрований в реєстрі за № 489 договір від 30.06.2020 дарування житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербиною Г.Ю.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 03.08.2021 відкрито провадження до вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження.

Від третьої особи - приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербини Г.Ю. надійшли письмові пояснення щодо позову, відповідно до яких третя особа вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

До приватного нотаріуса Щербини Г.Ю. звернулись громадяни ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з приводу дарування дочці ОСОБА_4 нерухомого майна, набутого ними під час шлюбу. Подружжю ОСОБА_3 були надані роз`яснення приписів цивільного законодавства України щодо дарування майна, його природи, включаючи спільне майно подружжя, особливостей та правових наслідків надання згоди чоловіка на таке дарування та самого дарунку. Безпосередньо перед посвідченням договорів дарування нерухомого майна ОСОБА_3 ще раз було роз`яснено правові наслідки наданої ним згоди на дарування майна, проти чого ОСОБА_3 не заперечував, висловив своє бажання надати таку згоду та оформити дарування житлового будинку та земельної ділянки дочці, про що і свідчив його особистий підпис на заявах про надання згоди на дарування його дружиною ОСОБА_5 нерухомого майна їх дочці ОСОБА_4 , справжність підписів на яких було засвідчено нотаріусом у його особистій присутності, у нотаріальному порядку. Зважаючи на вищевикладене, приватний нотаріус зазначає, що договори дарування житлового будинку та земельної ділянки було посвідчено з дотриманням усіх норм та вимог чинного законодавства України. Просила розгляд справи проводити за її відсутності. (т.1 а.с.113, 120).

Представником відповідачів - адвокатом Касьяненко Г.О., до суду направлений відзив на позовну заву, в якому наведено заперечення проти її задоволення з огляду на таке.

У провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя та Комунарського районного суду м. Запоріжжя знаходяться аналогічні до вказаної цивільної справи позови. Із вказаних позовів, з урахуванням даного позову вбачається, що при укладанні договорів, що є предметами спорів позивач також зазначає про те, що він надаючи згоду на відчуження майна помилявся щодо предмету договору, оскільки вважав, що надає згоду не на укладення договору дарування, а на укладення договору довічного утримання на його користь.

Представник відповідачів звертає увагу на те, що договори дарування укладались у різних нотаріусів та у різні дати і при укладанні кожного договору ОСОБА_3 нібито не розумів предмет договору, згоду на укладання яких надавав.

Представник зазначає, що позивач не є особою похилого віку, не має хвороб, які б вплинули на усвідомлення ним значення його дій, не потребує сторонньої допомоги та має право проживання за місцем реєстрації. Крім того, мала місце фактична передача спірного нерухомого майна та з дозволу нової власниці позивач деякий час мешкав у подарованому житловому будинку.

Також слід зазначити, що посилання позивача на відсутність іншого житла, придатного для проживання, не відповідає дійсності, оскільки позивач має право проживання за адресою своєї реєстрації, а саме: АДРЕСА_2 .

Твердження позивача про те, що фактично з моменту укладання договору дарування не відбулося передачі спірного нерухомого майна є хибними та спростовуються наступним.

Пунктом 7 договору дарування підтверджено факт прийняття житлового будинку в дар, а саме: «…Дарувальник в присутності нотаріуса передала Обдарованій зазначені документи та ключі. Сторони усвідомлюють, що цим актом підтверджено передачу житлового будинку обдаровуваній».

Крім того, після укладання договору ОСОБА_4 як нова власниця вчинила юридичні дії щодо користування своїм майном, а саме уклала договір про надання послуг з прибирання від 30.06.2020.

Враховуючи той факт, що після укладання договору відповідачка ОСОБА_4 виїхала до Республіки Чехія вона дала тимчасовий дозвіл на проживання у житловому будинку своїм батькам, які відповідно були користувачами та споживачами комунальних послуг.

На переконання представника відповідачів, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу стосовно того, що він дбав про фізичний стан будинку, самостійно здійснював поточний ремонт та доглядав земельну ділянку.

З огляду на викладене, представник відповідачів просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представником відповідача-1 ОСОБА_4 - адвокатом Анашкіною С.В., надано письмові пояснення щодо позову, в яких зазначено, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Батьки ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 вирішили подарувати їй житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 30.06.2020 договори дарування цих об`єктів були посвідчені приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербиною Г.Ю. При укладанні вказаних договорів дарування позивач ОСОБА_3 надав письмові заяви про згоду на відчуження нерухомого майна, які були посвідчені нотаріально.

Враховуючи зазначене, посилання позивача на те, що спірний договір дарування укладений ОСОБА_5 всупереч його волі, оскільки він помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, а саме вважав що підписує договір довічного утримання, а тому договір дарування має ознаки недійсності, є необґрунтованими.

Після отримання в дар будинку та земельної ділянки ОСОБА_4 прийняла тягар утримання вказаного майна: здійснювала ремонтні роботи, оплачувала комунальні послуги, на підтвердження чого до письмових пояснень надає відповідні копії доказів.

Крім того, ОСОБА_4 стало відомо, що на загально відомому всеукраїнському інтернет ресурсі «DOM-RIA» невідомий продавець на ім`я « ОСОБА_7 » розміщує оголошення щодо продажу належної їй нерухомості, зокрема житлового будинку та земельної ділянки, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутись до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Мелітополі.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просить суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 у повному обсязі та стягнути на її користь понесені витрати на правничу допомогу.

Представником ОСОБА_3 у судовому засіданні були надані покази, аналогічні викладеним у позовній заяві (уточненій).

Суд, дослідивши надані письмові докази, вислухавши пояснення представників сторін, покази свідків, встановив наступне:

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 28.04.1995 укладено шлюб (свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_2 ) (т. 1 а.с. 50).

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження НОМЕР_3 ), яка на час розгляду справи є повнолітньою. (т. 1 а.с. 51).

Відповідно до договору дарування житлового будинку, що укладено 30 червня 2020 року в смт. Балабине Запорізького району Запорізької області та посвідчено приватним нотаріусом Щербиною Г.Ю. за реєстровим номером 489, ОСОБА_5 (дарувальник) передала безоплатно у власність своєї дочки ОСОБА_4 (обдарованої), а остання прийняла від своєї матері у власність, як дарунок житловий будинок літ.А-2 з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 , житловою площею 156,9 кв.м, загальною площею 309,1 кв.м. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0722 га, якій присвоєно кадастровий номер :08:001:2227.Одночасно з цим договором укладено договір дарування земельної ділянки.

Вказаний житловий будинок належить дарувальнику на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кіяницею Н.В. 11.02.2015 за реєстровим № 484.

Дарунок оцінено в 400000 грн.

Сторонам нотаріусом роз`яснено, а ними підтверджено, що у момент укладення договору вони усвідомлюють значення своїх дій та керують ними; розуміють природу цього правочину, свої права та обов`язки за договором; при укладанні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; договорі укладається у відповідності зі справжньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску; правочин вчинюється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); не є удаваним.

Дарувальниця довела до відома Обдарованої та гарантувала наступні факти: дарування здійснювалося за згодою її чоловіка - ОСОБА_3 . Згоду отримано у встановленому законом порядку. Відповідну заяву, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербиною Г.Ю. 30.06.2020 року за реєстровим № 487, додано до документів, необхідних для посвідчення договору (т. 1 а.с. 52-53).

Відповідно до договору дарування земельної ділянки, що укладено 30 червня 2020 року в смт. Балабине Запорізького району Запорізької області та посвідчено приватним нотаріусом Щербиною Г.Ю. за реєстровим номером 491, ОСОБА_5 (дарувальник) передала безоплатно у власність своєї дочки ОСОБА_4 (обдарованої), а остання прийняла від своєї матері у власність, як дарунок земельну ділянку площею 0,0722 га, якій присвоєно кадастровий номер :08:001:2227.Одночасно з цим договором укладено договір дарування житлового будинку.

Дарунок оцінено в 250000 грн. (т. 1 а.с. 54-55) (т. 2 а.с. 35-36).

Право власності ОСОБА_5 на житловий будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , було засвідчено приватним нотаріусом Кияницею Н.В. за реєстровими номерами 456, 454 договорами купівлі-продажу від 11.02.2015, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 .

У договорах вказано, що ОСОБА_3 - чоловіку покупця про укладання договорів відомо, він надав згоду (т. 1 а.с. 79-82) (т. 2 а.с. 4-13, 22-25).

Суду надано копії платіжних доручень з мобільної версії Приват24 за лютий 2018 року по червень 2021 року про сплату ОСОБА_3 по особистих рахунках ЗапоріжГазЗбуту, КП Водоканалу м. Запоріжжя, ООО Вельтум Запоріжжя, ООО Запоріжжяелектропостачання (т. 1 а.с. 58 - 72).

Відповідно до довідки від 30.06.2020, у спірному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . (т. 2 а.с. 14).

Згідно з наданими нотаріусу документами, ОСОБА_4 до 23.06.2020 була зареєстрована в АДРЕСА_3 (т. 2 а.с. 28). ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , з 2004 року (т. 2 а.с. 30).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно щодо суб`єкта, наданою та отриманою 27.06.2021, ОСОБА_4 отримала в дарунок 26.06.2020 нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_4 ; 24.06.2020 - нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_5 ; 26.06.2020 - нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_6 (т. 1 а.с. 73-76).

Судом досліджено довіреність, що не скасована, від 26.06.2020, що надана ОСОБА_4 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 на представництво інтересів з питань зняття з реєстраційного обліку за адресою реєстрації та постановки на реєстраційний облік за будь-якої іншою адресою, а також реєстрації за адресою належної ОСОБА_4 нерухомості будь-яких осіб. Представляти інтереси в підприємствах, що надають послуги з енергопостачання, газопостачання, теплопостачання, водопостачання та інше, з правом укладання договорів. Надає право вчиняти договори купівлі-продажу, міни, дарування відносно майна. Довіреність надана строком на 5 років, зареєстрована 26.06.2020 за № 700 у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білої Т.С.

Адвокатом позивача надано копії нотаріально засвідчених пояснень ОСОБА_9 від 13.10.2021, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та повідомляє, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживає подружжя ОСОБА_3 з 2015 року. ОСОБА_4 - донька подружжя проживає за кордоном тривалий час та до батьків не приїздила. Зі слів ОСОБА_3 , з серпня 2021 року він вимушений був змінити місце проживання (т. 2 а.с. 100).

Аналогічні за змістом пояснення надав також ОСОБА_10 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 101).

Відповідно до поданої заяви про допит свідків, яка була задоволена, покази свідків, що не змогли з`явитися до суду через виїзд за межі Запоріжжя у зв`язку з військовою агресією РФ, були вивчені як письмові докази та оцінені судом в сукупності з усіма іншими доказами.

У судовому засіданні були допитані в якості свідків сусіди по АДРЕСА_1 ОСОБА_17 та ОСОБА_12 , які повідомили, що їм відомо, що в будинку проживало подружжя ОСОБА_3 . Донька ОСОБА_3 - ОСОБА_4 є повнолітньою та проживає за кордоном. З 2015 року питаннями будівництва, поліпшення та ремонтів в будинку та на ділянці опікувався ОСОБА_3 . ОСОБА_3 розповідав, що вони з дружиною уклали договір та власницею будинку стала донька, але вона не бажає проживати в будинку. Що саме було підставами для розладу сімейних стосунків, він свідкам не розповідав. З липня 2021 року в будинку став проживати співмешканець ОСОБА_5 та вона, а ОСОБА_3 не має можливості там проживати.

Згідно до постанови про визнання особи потерпілою від 06.10.2021, ОСОБА_3 звернувся до правоохоронних органів у зв`язку з тим, що йому невстановлена особа перешкоджає в доступі до будинку (т. 2 а.с. 102, 103, 104-107).

Відповідно до наданої копії договору оренди житлового приміщення від 11.08.2021, ОСОБА_3 винаймає житло (т. 2 а.с. 108-115).

Вивчені та проаналізовані докази свідчать про те, що ОСОБА_3 , одружений з ОСОБА_5 , мав на праві спільної власності подружжя у власності будинок, в якому проживав з родиною, але без реєстрації, та земельну ділянку для обслуговування вказаного будинку. Сплачував кошти на поліпшення житла, сплачував комунальні послуги. На пропозицію дружини вирішив погодитися на укладання договорів дарування на ім`я доньки ОСОБА_4

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за чотири дні до укладення правочину дарування оформили у іншого нотаріуса довіреність, в якій обумовили подальше керування та розпорядження майном, яке фактично ОСОБА_4 ще не набула у власність та зареєструвалась у спірному будинку лише 23.06.2020.

Вказані дії свідчать про те, що ОСОБА_4 не мала бажання на подальше проживання в будинку, користування та володіння ним, а бажала, отримавши право власності, передати розпорядження ОСОБА_5 , тим самим фактично вивівши майно, що належало її батькові зі складу спільного майна подружжя.

Своє подальше небажання проживати в будинку та в країні ОСОБА_4 висловила вже фактичними діями. З часу укладання договорів вона до наступного червня 2021 року до України не поверталась. Весь цей час ОСОБА_3 продовжував проживати в спірному будинку, факт який не заперечувався стороною відповідачів. Під час свого перебування в Україні в червні 2021 року до будинку не приїздила, про що свідчать квитанції її перебування в кімнатах відпочинку та в готелях. В червні-липні 2021 року неодноразово зверталась до правоохоронних органів та судів з заявами про вчинення відносно неї та її матері ОСОБА_3 неправомірних дій, що не знайшло свого підтвердження.

Сукупність зазначено вказує на те, що ОСОБА_3 дійсно надав згоду на укладання договору дарування помилково, під впливом обману.

Адвокатом Касьяненко Г.О. від імені відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було надано відзив. (т. 1 а.с. 124-129), за яким в позовних вимогах вони просили відмовити. До відзиву було надано в якості доказів - відповідь департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 06.08.2021 про те, на якій посаді перебуває ОСОБА_3 , коли проходив медичний огляд, яке спеціальне звання має та надано витяг з наказу про призначення на посаду (т. 1 а.с. 131-132). Надано копію позовної заяви, з якою ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя про визнання договорів дарування недійсними щодо нерухомого нежитлового майна (т. 1 а.с. 133-136) та до Комунарського районного суду м. Запоріжжя (т. 1 а.с. 137-141).

Надано копії договорів на надання послуг з прибирання від 30.06.2020, що укладені ОСОБА_4 з ОСОБА_14 в будинку АДРЕСА_1 . Та акт виконаних робіт за цим договором від 30.06.2020, а також акт від 12.08.2021 (т. 1 а.с. 142-145).

Надано копію договору оренди від 03.07.2021 квартири за адресою: АДРЕСА_7 , що укладений між ОСОБА_15 та ОСОБА_4 строком на 3 місяці.

Рахунки без номеру від 12.06.2021, 17.06.2021 про сплату за перебування в кімнаті відпочинку з 09.06.2021 по 26.06.2021 ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 146-149).

Квитанції про сплату комунальних рахунків через Приватбанк ОСОБА_4 за серпень 2021 року (т. 1 а.с. 150-154).

Суду були надані письмові пояснення та докази від відповідачки ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 188-200). В якості доказів надано копію договору підряду № 240921 від 24.09.2021, укладеного між ОСОБА_5 та ПП ОСОБА_16 про проведення в будинку підрядних робіт (перелік та вид робіт не визначені).

Копія акту виконаних робіт від 11.10.2021 про проведення будівельно-монтажних робіт в будинку згідно договору (перелік не зазначений). Надано копію комерційного кошторису на суму 75600 грн., що узгоджено та підписано ОСОБА_5 .

Надано копії квитанцій та накладних за період з 02.06.2021 по 23.10.2021 про покупку будівельних матеріалів, без зазначення покупця та платника та адреси поставки. У випадку зазначення покупця вказано ОСОБА_16 (т. 1 а.с. 208-219).

Вказана особа не є стороною по справі, в якості свідка не допитувалась.

Надано копію витягу з ЄРДР за № 0000181 від 11.08.2021 про внесення відомостей за заявою ОСОБА_4 за ст. 15 ч. 3 ст. 190 ч. 4 КК України, що відносно неї працівником правоохоронних органів шляхом обману та зловживання довірою вчиняються дії направлені щодо нерухомого майна (т. 1 а.с. 220).

Вищезазначені письмові докази свідчать про те, що ОСОБА_5 після укладання договорів дарування не втратила можливості керування , розпорядження подарованим майном та укладала договори підряду, що свідчить про інші дійсні наміри щодо укладання угод.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно роз`яснень, даних в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Позивач, на думку суду, надав суду переконливі докази, які об`єктивно вказують, що на момент укладення договору дарування він діяв під впливом помилки, яка має істотне значення.

Із пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що житловий будинок та земельна ділянка були спільним сумісним майном подружжя. На укладення договору дарування належного йому майна, що є спільним майном подружжя спонукало бажання подальшого проживання доньки в Україні, подальшого подружнього проживання у вказаному будинку та в майбутньому утримання донькою батьків.

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи із змісту ст. ст. 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, коли сторони мають повну уяву не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Оскільки в цьому випадку волевиявлення особи не відповідає її справжньому наміру, такий правочин визнається недійсним. Причини помилки в цьому випадку ролі не грають. Помилку слід відрізняти від обману, який також є підставою для визнання правочину недійсним, однак наслідки такого правочину є дещо іншими. Навіть якщо помилка виникла внаслідок дій або бездіяльності іншої сторони правочину, такі дії або бездіяльність мають бути ненавмисними, інакше правочин вважатиметься таким, що вчинений під впливом обману.

Не може вважатися правомірним правочин, вчинений під впливом обману. Тому законодавець у ст. 230 ЦК закріпив правило про те, що якщо одна зі сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін, тоді як при помилці обидві сторони можуть невірно сприймати обставини правочину. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230.

Обман може відбуватися як у вигляді активної поведінки або повідомлення про будь-які обставини, яких насправді немає, так і у вигляді свідомого замовчування обставин, які можуть перешкодити укладенню правочину. Суб`єктом введення в оману може бути як сторона правочину, так і третя особа, яка діяла з відома або на прохання сторони правочину. Загальним наслідком визнання недійсним правочину, укладеного внаслідок обману, є двостороння реституція, яка здійснюється за правилами ст. 216. Додаткові майнові наслідки передбачені ч. 2 ст. 230 ЦК, в силу якої потерпілому відшкодовуються збитки в подвійному розмірі та моральна шкода, що завдані у зв`язку із вчиненням такого правочину. Але таких вимог стороною позивача не висунуто.

Встановивши, що ОСОБА_3 , вчинивши договір дарування належного йому будинку, помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, продовжував проживати в спірному будинку й після укладення договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Суд вважає, що посилання адвоката Касьяненко Г.О. на те, що позивачем заявлені не всі позовні вимоги, з огляду на те, що під час укладання договору дарування, було надано згоду на укладання цього договору, а тому окремо необхідно визнавати згоду як окремий правочин недійсною, є помилковими. Оскільки зазначена згода є обов`язковою умовою при укладанні договору дарування при наявності співвласників у майна.

Окрім того, суд зазначає, що ОСОБА_5 неодноразово особисто ознайомлювалася з матеріалами справи, про що в матеріалах містяться її заяви (т. 1 а.с. 83-84, а.с. 101, а.с. 167, т. 2 а.с. 139-140, 141-142).

ОСОБА_4 про дати судових засідань була кожного разу сповіщена своєчасно та надавала суду додаткові пояснення у справі, що свідчить про можливість користування процесуальними правами в повному обсязі. СМС повідомлення про слухання справи ОСОБА_4 отримувала регулярно за зазначеним нею номером телефону, про що в матеріалах справи містяться довідки.

Адвокат Касьяненко Г.О. на підставі угоди та ордеру здійснювала представництво ОСОБА_4 по цивільній справі з 16.07.2021 (т. 1 а.с. 95-96). А також представництво ОСОБА_5 з 16.07.2021 (т. 1 а.с. 97-98).

Адвокат Сивова Я.В. уклала договір про надання правової допомоги з ОСОБА_5 з 08.12.2021 та ознайомлена з матеріалами справи, про що в матеріалах міститься відповідна заява та документи (т. 1 а.с. 176-178). Неодноразово ознайомлювалася з матеріалами справи, скористалась процесуальним правом, заявивши клопотання про участь у розгляді у режимі відеоконференції, яке було задоволено, але не виходила на проведення відеоконференції неодноразово, а потім взагалі відмовилась від такого проведення. Представниками відповідачок неодноразово після проведення підготовчого судового розгляду заявлено відводи головуючому судді з мотивів незгоди з процесуальними рішеннями (як зазначено в ухвалах про відмову в задоволенні таких відводів). Адвокатом Сивовою Я.В. також було зроблено спробу тиску на головуючого по справі через Кваліфікаційну комісію адвокатів в Запорізькій області. На підставі викладеного, суд, провівши всі процесуальні дії відповідно до норм ЦПК, приходить до висновку, що відповідачки та їх представники мали можливість скористатися всіма процесуальними правами на власний розсуд та не мали жодного утиску.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 65 СК України, ст.ст. 202-205, 229, 368-369, 717-722, 727 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 263-265, 268, 273, 352-354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербина Ганна Юріївна про визнання договорів дарування недійсними задовольнити.

Визнати недійсним зареєстрований в реєстрі за № 491 договір від 30.06.2020 року дарування земельної ділянки, кадастровий номер :08:001:2227, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербиною Ганною Юріївною.

Визнати недійсним зареєстрований в реєстрі за № 489 договір від 30.06.2020 року дарування житлового будинку, що розташованого за адресою АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербиною Ганною Юріївною.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.03.2023.

Суддя І.Б. Громова