ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 лютого 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 749/737/22

Головуючий у першій інстанції Чигвінцев М. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/368/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем Шкарупою Ю.В.

учасники справи: заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2022 року (місце ухвалення смт. Козелець) у справі за заявою ОСОБА_3 представника ОСОБА_1 , заінтересована особа, щодо якої необхідно встановити обмежувальний припис ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 . В обґрунтування заявник посилався на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебувають в зареєстрованому шлюбу, від якого мають двох дітей: повнолітню дочку та малолітнього сина, який проживає разом з заявницею. Заявник посилається, що сторони тривалий час разом не проживають, шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Наприкінці жовтня 2022 року подано позови про розірвання шлюбу, стягнення аліментів з батька на користь дитини та визначення місця проживання дитини, на підставі чого ОСОБА_2 приїхав до будинку, де мешкає заявниця з малолітньою дитиною, та при особистій розмові висловлював щодо ОСОБА_1 словесні образи, погрози, приниження і залякування. Дані обставини було зафіксовано заявницею за допомогою часткового звукозапису на свій смартфон. Посилаючись на п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України та ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заявник просить застосувати щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обмежувальний припис у вигляді заборони в будь-який спосіб особисто спілкуватися з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та заборонити вести телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, на строк 6 місяців.

Рішенням Щорського районного суду від 14.12.2022 у задоволенні заяви ОСОБА_3 , представника ОСОБА_1 , заінтересована особа, щодо якої необхідно встановити обмежувальний припис ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, суд прийшов до висновку, що наданих заявником доказів не достатньо для визнання ОСОБА_2 особою, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, належним та достатнім доказом роздруківку розмови, на яку посилається заявниця, яка відбувалась 18.11.2022, отже, заявницею не підтверджено належними, допустимими та достовірними доказами, що заявниця є особою, постраждалою від домашнього насильства, а ОСОБА_2 кривдником, тому суд не знайшов підстав для застосування до останнього спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, до яких належить обмежувальний припис.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Короєд С.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задовольнити повністю.

За доводами скарги оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування необґрунтованості рішення суду заявник посилається на те, що судом в рішенні зазначено, що розмова між сторонами була записана на телефон, проте такі обставини не відповідають дійсності, оскільки у самій заяві заявником чітко зазначено про те, що розмова відбувалась між сторонами 18.11.2022 особисто та була записана на диктофон у смартфоні позивача. Тобто погрози у сторону заявниці висловлювались не в телефонній розмові, як зазначив суд, а в особистій розмові при особистій зустрічі.

У скарзі апелянт посилається, що в судовому засіданні 14.12.2022 заявниця особисто приймала участь в режимі відеоконференції, проте суд першої інстанції в порушення норм процесуального закону не вжив заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи - не допитав заявника з приводу обставин, за яких відбувалася вказана розмова (були висловлені на адресу заявника погрози), та не з`ясував обставин, на які заявник посилалася в своїй заяві, не вжив заходів для забезпечення явки в судове засідання заінтересованої особи - чоловіка заявника - з метою встановлення обставин дійсності такої розмови, її змісту та обставин, за яких така розмова відбувалася.

Судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги звукозапис та не досліджено його як електронний доказ, який містить зміст конкретних фраз, лексики та характеру використання мовних засобів, інтонації, які були застосовані чоловіком заявника в особистому спілкуванні із заявником, дає підстави для висновку, що його дії слід кваліфікувати як домашнє насильство у формі психологічного насильства. Такі погрози небезпідставно викликали у заявника побоювання за свою безпеку та безпеку її матері та дитини, спричиняють емоційну невпевненість, завдають шкоди її психічному здоров`ю та спрямовані на змушення заявника припинити ініційовані нею судові процеси та не звертатись за правовою допомогою до адвокатів. Зміст звукозапису також свідчить, що чоловік заявника чітко усвідомлював, що висловлював на адресу заявника погрози, образи і залякування, неодноразово повторюючи їх.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Дузь Ю.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування посилається на законність та обґрунтованість судового рішення та безпідставність апеляційної скарги. Заявник зазначає, що за всі 26 років подружнього життя заінтересована особа жодного разу не притягувалась до будь-якого виду відповідальності за вчинення будь-яких насильницьких дій, у тому числі за домашнє насильство. Вказує, що у березні 2022 року заявниця та малолітній син сторін виїхали до Іспанії, де проживають станом і на зараз, а у липні 2022 року він придбав в інтересах свого малолітнього сина, за погодженням із заявницею будинок у АДРЕСА_1 . Із липня 2022 року заявниця та малолітній син сторін постійно проживають у вказаному будинку, куди ОСОБА_2 періодично приїжджає до сина, у дні візитів жодних конфліктів між сторонами не було, заявниця жодного разу не викликала правоохоронні органи ані в Україні, ані в Іспанії. Відносини сторін різко погіршились після того, як заявниця у жовтні 2022 року в один день подала до суду позови про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини та поділ майна подружжя. Для заінтересованої особи такі дії заявниці були неочікуваними, зважаючи на 26 років спільного подружнього життя. Так, сварки між ними дійсно виникали, проте домашнє насильство ніколи не вчинялося, не погрожувалося та не застосовувалося. У грудні 2022 року за рішенням суду шлюб між сторонами розірвано, винесено рішення про стягнення аліментів, спір щодо поділу майна ще триває. Таким чином, ОСОБА_2 вважає, що відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що ним 18.11.2022 вчинялось домашнє насильство відносно заявниці, так само як і відсутні ймовірні ризики ймовірного застосування будь-якого насильства зважаючи хоча б на те, що сторони із березня 2022 року проживають у різних країнах. Заінтересована особа допускає, що дана заява про видачу обмежувального припису могла бути подана заявником з метою обмеження його доступу до будинку в Іспанії, так як саме цей об`єкт нерухомого майна є вирішальним у спорі сторін і ним наразі користується виключно заявниця (а.с. 89-98).

В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від ОСОБА_1 на електронну адресу суду (за підписом ЕЦП ОСОБА_1 ) апеляційної інстанції надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та її представника (а.с. 99-100).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 10.02.1996 (а.с. 11).

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 9, 10).

Звертаючись до суду з заявою про видачу обмежувального припису, заявником в якості доказу вчинення домашнього насильства надано розшифровку звукозапису розмови між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 18.11.2022 (а.с. 12).

Відмовляючи у видачі обмежувального припису суд першої інстанції прийшов до висновку, що наданих заявником доказів не достатньо для визнання ОСОБА_2 особою, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, належним та достатнім доказом роздруківку розмови, на яку посилається заявниця, яка відбувалась 18.11.2022, місцевим судом не визнано, отже, заявницею не підтверджено належними, допустимими та достовірними доказами, що заявниця є особою, постраждалою від домашнього насильства, а ОСОБА_2 кривдником, тому суд не знайшов підстав для застосування до останнього спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, до яких належить обмежувальний припис.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частина 2 ст. 27 Конституції України закріплює, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За положеннями статті 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа.

У частинах 3, 4 статті 26 цього Закону зазначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 14.01.2020 у справі № 754/6995/19 (провадження № 61-16980св19) під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддівся заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведені заявницею обставини не містять ознак фізичного чи психологічного насильства в розумінні Закону та не знайшли свого підтвердження як при розгляді справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заявниця посилалась на розшифровку звукозапису розмови між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 18.11.2022, яку вона зробила під час особистої розмови з ОСОБА_2 , разом з тим матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо звернення заявниці за захистом до правоохоронних органів щодо вчинення по відношенню до неї домашнього насильства, відсутні також дані про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо заявниці, наявні докази, в даному випадку роздруківка запису розмови між сторонами 18.11.2022 на диктофон смартфону заявниці, не є достатніми на підтвердження високої вірогідності продовження чи повторного вчинення ним домашнього насильства щодо заявниці.

На підставі викладеного вище не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що судом в рішенні зазначено, що розмова між сторонами була телефонною, що не відповідає обставинам справи, оскільки судом при встановленні обставин справи зазначено, що розмова між сторонами відбулась особисто 18.11.2022 та була записана на телефон.

Не скасовують правильних висновків суду і посилання апелянта у скарзі про не допит заявниці під час розгляду справи та не дослідження електронного доказу - звукозапису розмови між сторонами від 18.11.2022, оскільки як вбачається з протоколу судового засідання в режимі відеоконференції № 1119419 від 14.12.2022 ОСОБА_1 приймала участь у розгляді справи та надавала свої пояснення, які відображені в судовому рішенні, крім того, як вбачається з вказаного протоколу судового засідання судом було відмовлено у задоволенні клопотання представника заявниці про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що він не встиг до початку розгляду справи подати електронні докази, оскільки, як роз`яснено місцевим судом, відповідно до вимог ч. 2 ст. 350-5 ЦПК України встановлено строк розгляду даної категорії справ.

Спростованими є доводи скарги про не вжиття заходів щодо забезпечення явки в судове засідання заінтересованої особи - чоловіка заявника, оскільки з матеріалів справи вбачається, що заінтересована особа, ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті судової влади України (а.с. 20).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи та надано правильну оцінку доказам. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 09.02.2023.

Головуючий Судді: