КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

02 серпня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Немировської О.В.

суддів Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

перевіривши виконання вимог статті 356 ЦПК України по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп», приватний виконавець виконавчого округу Київської області Сидорчук Андрій Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 22 листопада 2022 року,

встановив:

рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 22 листопада 2022 року у задоволенні позову було відмовлено. Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 25 січня 2023 року подав апеляційну скаргу та просив поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію рішення він отримав 26 грудня 2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Частиною 2 вказаної статті визначено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п.4 ч.4 ст. 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції (за наявності).

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване судове рішення було увалено судом 22 листопада 2022 року, а апеляційну скаргу подано 25 січня 2023 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. При цьому зі змісту апеляційної скарги вбачається, що скаржник стверджує про отримання ним копії рішення 26 грудня 2022 року. Однак, доказів на підтвердження дати отримання копії оскаржуваного рішення апелянтом надано не було, а обставин, за яких у нього відсутній такий доказ, не наведено.

Враховуючи викладене, ухвалою Київського апеляційного суду від 14 березня 2023 року апеляційну скаргу було залишено без руху для подання належним чином обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, підтвердженої доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, копія вказаної ухвали неодноразово направлялась позивачу ОСОБА_1 та була вручена йому 13 липня 2023 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення (а.с.95).

Однак, обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, підтвердженої доказами, до суду подано не було.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване судове рішення було ухвалено судом 22 листопада 2022 року. Копія оскаржуваного рішення була направлена скаржнику засобами поштового зв`язку, про що свідчить копія супровідного листа, який містить в матеріалах справи.

Враховуючи те, що позивачем не було надано до суду докази на підтвердження отримання ним копії оскаржуваного рішення 26 грудня 2022 року, як він про те стверджує, підстави для застосування ч. 2 ст. 354 ЦПК України відсутні.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави…» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

У кожній справі суди мають перевірити наявність підстав для поновлення строку на оскарження, визнати їх виправданими, а також мотивувати свій висновок про наявність поважних причин для поновлення пропущеного процесуального строку.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Поважними причинами можуть визнаватись лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Німеччини» (Тeuschler v. Germany).

Також необхідно зазначити, що судом досліджуються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У пункті 47 рішення у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Відповідного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 16 березня 2021 року (справа № 626/2450/14-ц).

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не продано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнанні судом неповажними.

В даному випадку наведені скаржником підстави для поновлення строку визнати поважними не можна, оскільки вони не підтверджені належними доказами, а тому у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України, суд

ухвалив:

відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 22 листопада 2022 року.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді:

№ справи: 752/10895/22

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5701/2023

Головуючий у суді першої інстанції: Кордюкова Ж.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.