ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2292/23 Справа № 210/2386/22 Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області області від 21 листопада 2022 року, ухваленого суддею Чайкіною О.Ву м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 21 листопада 2022 року,

ВСТАНОВИВ

У серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої втратою працездатності внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позову зазначив, що він пропрацював в на підприємстві Відповідача протягом 17 років, з них з 20.03.2003 року по 18.12.2005 року електрослюсар черговий та з ремонту обладнання; гірничий цех; ШУ з підземного видобутку руди, Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь»; з 18.12.2005 року по 01.10.2015 року машиністом бурової установки, дільниця відкритих гірничих порід, гірничий цех, ВАТ «Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь», з 01.10.2015 року по 18.02.2021 рік - машиніст бурової установки (в кар`єрі) ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення захворювання від 14.02.2022 року підставою професійного захворювання постало те, що позивач працюючи на підприємстві під впливом підвищених параметрів виробничої загальної вібрації та пилу з вмістом діоксиду кремнію від 10% до 70%. Причиною виникнення професійного захворювання є вібрація загальна: еквівалентний корегований рівень віброприскорення на 2 дБ перевищував допустимий рівень згідно ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації» та становив 61 дБ при ГДР - 59 дБ; концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично допустиму в 3,35 разів і склала 6,7 мг/м3при ГДК 2,0 мг/мЗ згідно вимог «Гігіенічних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.07.2020 року № 1596.

13 січня 2022 року ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» Позивачу було встановлено професійні захворювання.

У зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю позивача, 07.07.2022р. він пройшов огляд МСЕК, де йому визначено ступень втрати професійної працездатності в розмірі 65% (50% - вібраційна хвороба, 15% - ХОЗЛ) безстроково та визнано інвалідом 3 групи.

Через отримані професійні захворювання позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання через слабкість, його постійно турбує стійкий ниючий біль та обмеження рухів у попереково крижовому та шийному відділах хребта з віддачею в ноги, більше в ліву, від шиї іррадіація болю в руки, в пальці, терпкість кінцівок, пальців на руках, крутячий біль в колінах, ліктьових і плечових суглобах, відчуття затерпання пальців стоп, загальна слабкість, задишка при незначному фізичному навантаженні, кашель сухий та з мокротинням, біль за грудиною, підвищена втомлювальність, запаморочення, головний біль. Стан здоров`я позивача не дає йому змоги тривалий час виконувати фізичну роботу пов`язану з навантаженням або інтенсивними рухами. Тривалий процес лікування захворювання, пов`язаного з виробництвом, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. Таким чином, за багаторічну працю у відповідача по вині відповідача - отримав професійне захворювання та третю групу інвалідності, тому просив відшкодувати моральну шкоду, заподіяну тяжким ушкодженням здоров`я в розмірі 325 000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої втратою працездатності внаслідок професійного захворювання задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 210 000,00 (двісті десять тисяч) гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 2100,00 грн. (дві тисячі сто гривень).

В апеляційній скарзі, відповідачПублічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду, ухваливши нове, яким повністю відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, щоПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не вчиняв будь-яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянню моральних страждань позивачеві, який свідомо працював в шкідливих умовах праці, тому вважає висновок суду першої інстанції про обов`язок підприємства відшкодувати позивачу моральну шкоду, помилковим.

Посилаючись на акт розслідування нещасного випадку на виробництві, відповідач вказує, що визнати конкретно посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламентні нормативи встановити неможливо у виникненні, а отже вини відповідача у виникненні у позивача професійних захворювань не встановлено.

Окрім того, відповідач вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості, ні фактичним обставинам справи та критеріям статті 23 ЦК України.

Відповідач наголошує на тому, що суд першої інстанції надав більшу перевагу доказам позивача, що призвело до помилкового висновку суду про задоволення позовних вимог, та як наслідок винесення незаконного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач ОСОБА_1 , просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача адвоката Тер-Товмасян Ю.Г., яка підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги, просила їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, думку позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Бузинарську Д.М., які кожен окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони відповідача, з викладених у відзиві підстав, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача з 20.03.2003 року по 18.12.2005 року на посаді: електрослюсар черговий та з ремонту обладнання; гірничий цех; ШУ з підземного видобутку руди, Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь»; з 18.12.2005 року по 01.10.2015 року машиністом бурової установки, дільниця відкритих гірничих порід, гірничий цех, ВАТ «Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь», з 01.10.2015 року по 18.02.2021 рік - машиніст бурової установки (в кар`єрі) ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.9-16).

У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, Позивачем отримано хронічне професійне захворювання.

Відповідно до пункту 18 акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 14 лютого 2022 року (надалі акт Форми П-4), причиною виникнення професійного захворювання Позивача є захворювання є вібрація загальна: еквівалентний корегований рівень віброприскорення на 2 дБ перевищував допустимий рівень згідно ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації» та становив 61 дБ при ГДР - 59 дБ; концентрація пилу перважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично допустиму в 3,35 разів і склала 6,7 мг/м3при ГДК 2,0 мг/мЗ згідно вимог «Гігіенічних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.07.2020 року № 1596 (а.с. 22-26).

Крім того, пунктом 15 Акту встановлено, що у позивача не було раніш виявлено хронічних професійних захворювань (отруєнь) (а.с.24).

Згідно даних Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання №1001/4.6-9 від 07.10.2021 року, затвердженої в.о. Начальником управління Держпраці у Дніпропетровській області М.С.Брезіцької на робочому місці позивача - машиніста бурової установки основними факторами є важкість праці, вібрація, шум які мають місце при виконанні технологічних операцій, а також при проведенні допоміжних технологічних Супутнімфактором ємікроклімат (температура повітря, відносна вологість повітря, руху повітря). (а.с.18-21)

Згідно Інформаційної довідки, умови праці на робочому місці позивача відноситься до 3 класу 4 ступеня «Шкідливі», по вмісту аерозолів переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі), по рівню шуму - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі), по рівню вібрації - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі), по мікроклімату - до 3 класу 4 ступеня (шкідливі), по важкості праці - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі). Умови праці ОСОБА_1 в професії електрослюсар з ремонту обладнання гірничого цеху КМК «Киворіжсталь» відносяться по вмісту аерозолів переважно фіброгенної дії - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі), по мікроклімату - до 3 класу 4 ступеня (шкідливі), по рівню шуму - до 3 класу 1 ступеня (шкідливі), по важкості праці - до 2 класу (допустимі).

Крім того, 13.01.2022 року ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» позивачу було установлено такі професійні захворювання: Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації; синдром центрально - переферичної ангіодистонії; синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня), колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії ), група В. ЛН першого другого ступеня. Захворювання професійні. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, які характеризувалися наявністю шкідливих виробничих факторів, що перевищували гранично-допустимі норми, через недосконалість робочого місця, з вини Відповідача, Позивач отримав хронічні професійні захворювання (а.с.5-6).

07 липня 2022 року Позивачу висновком МСЕК встановлено 65% втрати професійної працездатності (50% вібраційна хвороба, 15% - ХОЗЛ) та третю групу інвалідності безстроково (а.с.28,29).

Суд першої інстанцї, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимг ОСОБА_1 на підставі досліджених доказів наданих сторонами, виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків на підтприємстві відповідача, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як і погоджується з визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди позивачеві, та не погоджується з доводами скаржника щодо завищеного розміру моральної шкоди, з огляду на таке.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно дост.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону, обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими ним на підприємстві відповідача професійними захворюваннями.

Доводи відповідача щодо відсутності вини підприємства у виникненні у позивача професійного захворювання, колегія суддів відхиляє, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Доводи відповідача про недоведеність позивачем факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, у зв`язку із чим відхиляє доводи відповідача щодо завищеного розміру моральної шкоди, стягнутої судом з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд першої інстанції, врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг душевних та фізичних страждань позивача, їх тривалість, зміни в житті позивача, які викликані втратою професійної працездатності, зокрема встановлення 65 % втрати працездатності та 3 (третю) групу інвалідності з 07.07.2022 вперше та безстроково, що свідчить про невідворотність та сталість наслідків від професійних захворювань, тривалість трудових відносин між сторонами, зокрема: 17 років 10 місяців в умовах впливу пилу та 13 років 1 місяць в умовах впливу вібрації та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, визначив до стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди, грошові кошти в сумі 210 000,00 (двісті десять тисяч) гривень.

Колегія суддів повністю погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю особи.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди є надто завищенним.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Оскільки судове рішення залишається без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга сторони відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючисьст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області області від 21 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 08 лютого 2023 року.

Головуючий:

Судді: