КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/3396/22 Головуючий у суді І інстанції Луценко О.М.
Провадження № 22-ц/824/7397/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», третя особа - орган опіки та піклування Оболонської районної у місті Києві районної адміністрації, про захист прав споживачів, застосування до кредитного договору наслідків недійсності нікчемного правочину та визнання недійсним договору про відступлення права вимоги,

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року позивач пред`явила в суді вищевказаний позов, посилаючись на те, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року ОСОБА_2 визнано особою, цивільна дієздатність якої обмежена, а ОСОБА_1 призначено її піклувальником.

Зазначає, що з відкритих джерел (Єдиного реєстру боржників та Автоматизованої системи виконавчого провадження) їй стало відомо про наявність фінансової заборгованості ОСОБА_2 перед різними фінансовими організаціями, зокрема ТОВ «ФК «Ріальто», та вимоги про погашення цієї заборгованості. При цьому, на підставі якого саме правочину у відповідача виникло право вимоги позивачу невідомо, однак на підставі цього правочину приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис та згодом відкрите виконавче провадження.

ОСОБА_1 , як піклувальник ОСОБА_2 , не надавала жодної згоди на укладення останньою будь-яких кредитних договорів. Орган опіки та піклування також не надавав згоди на укладення таких правочинів.

У зв`язку з цим вважає, що кредитний договір, укладений між її підопічною та відповідачем є недійним в силу закону (нікчемний правочин).

Враховуючи викладене, просила суд застосувати до кредитного договору, який укладений між ОСОБА_2 та ТОВ ФК «Ріальто», наслідки недійсності нікчемного правочину.

11 липня 2022 року позивач подала до суду заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просила застосувати до кредитного договору від 09 листопада 2020 року № 5-2, який укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «ФК «Фінанс Інновація», наслідки недійсності нікчемного правочину, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» 621,00 грн; визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 11 червня 2021 року № 11/06/2021-Р/м-1, за яким ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» відступило (передало) право грошової вимоги за кредитним договором від 09 листопада 2020 року № 5-2 ТОВ ФК «Ріальто».

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Застосовано до кредитного договору від 09 листопада 2020 року № 5-2, який укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «ФК «Фінанс Інновація», наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» 621,00 грн.

Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 11 червня 2021 року № 11/06/2021-Р/м-1, за яким ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» відступило (передало) право грошової вимоги за кредитним договором від 09 листопада 2020 року № 5-2 ТОВ ФК «Ріальто».

Вирішено питання розподілу судових витрат у вигляді судового збору.

Задовольняючи пред`явлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не мала належного обсягу цивільної дієздатності на момент укладення кредитного договору, а отже наявні підстави для застосування до цього договору наслідків недійсності нікчемного правочину, а також визнання недійним договору про відступлення права вимоги за ним.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13 лютого 2023 року з урахуванням виправленої ухвалою суду від 05 квітня 2023 року описки заяву ТОВ ФК «Ріальто» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду, відповідач ТОВ ФК «Ріальто» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи, а саме укладення кредитного договору між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_2 , невиконання останньою умов кредитного договору, наводяться норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини.

Також зазначено, що 11 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ ФК «Ріальто»укладено договір про відступлення права вимоги № 11/06/2021-Р/М-1, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором від 09 листопада 2020 року № 5-2перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто».

Щодо застосування до цього кредитного договору, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення з ОСОБА_2 на користь первісного кредитора 621,00 грн, то з такими висновками суду відповідач не погоджується, оскільки ці кошти мали бути стягнуті на користь ТОВ «ФК «Ріальто», як нового кредитора.

При цьому вважає, що судом першої інстанції неправомірно визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 11 червня 2021 року № 11/06/2021-Р/М-1, за яким відступлено (передано) право грошової вимоги за кредитним договором, а не в частині відступлення права грошової вимоги за договором від 09 листопада 2020 року № 5-2.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В порядку, визначеному статтею 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2 .

У відзиві ОСОБА_1 зазначає, що апеляційна скарга не містить доводів на обґрунтування неправильності висновків суду першої інстанції, а зводиться до цитування норм матеріального та процесуального права. Разом із тим, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги обсяг дієздатності сторони правочину - ОСОБА_2 і дійшов правильного висновку про те, що ознайомлення її з умовами та правилами кредитування, підписання кредитного договору не впливає на дійсність даного договору.

Посилання відповідача на те, що судом першої інстанції визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 11 червня 2021 року не відповідає дійсності, оскільки цей договір визнаний недійсним тільки в частині відступлення права вимоги за кредитним договором від 09 листопада 2020 року, стороною якого була ОСОБА_2 .

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні представник ТОВ «ФК «Ріальто» - адвокат Руденко К.В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Волков С.А. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення районного суду без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року у справі № 756/8902/16-ц ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано особою цивільна дієздатність якої обмежена, а ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено її піклувальником (а.с. 5-6).

09 листопада 2020 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ФК «Фінанс Інновація»укладено кредитний договір № 5-2, за яким ОСОБА_2 було отримано у борг 3 500,00 грн.

ОСОБА_1 згоди на укладення договору про надання кредиту № 5-2 не надавала. Згода органу опіки та піклування Оболонської РДА в м. Києві також відсутня.

За договором про відступлення права вимоги від 11 червня 2021 року № 11/06/2021-Р/М-1 ТОВ «ФК «Фінанс Інновація»відступило (передало) право грошової вимоги ТОВ «ФК «Ріальто», в тому числі за кредитним договором від 09 листопада 2020 року № 5-2.

Згідно із розрахунком, який наданий до суду ТОВ «ФК «Ріальто», заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором станом на 25 травня 2022 року складає 20 255,15 грн. Станом на 25 травня 2022 року ОСОБА_2 було сплачено на користь відповідача в рахунок погашення кредиту загалом 2 879,00 грн.

Таким чином різниця між отриманими ОСОБА_2 у кредит грошовими коштами та коштами, які були сплачені в рахунок погашення кредиту, складає 621,00 грн (3500-2879=621).

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої, другої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно із частинами другою, третьою статті 37 ЦК України фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може самостійно вчиняти лише дрібні побутові правочини. Правочини щодо розпорядження майном та інші правочини, що виходять за межі дрібних побутових, вчиняються особою, цивільна дієздатність якої обмежена, за згодою піклувальника.

Відповідно до частини другої статті 69 ЦК України піклувальник дає згоду на вчинення підопічним правочинів відповідно до статей 32 та 37 цього Кодексу.

Статтею 71 ЦК України передбачено, що опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування: 1) відмовитися від майнових прав підопічного; 2) видавати письмові зобов`язання від імені підопічного; 3) укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; 4) укладати договори щодо іншого цінного майна. Піклувальник має право дати згоду на вчинення правочинів, передбачених частиною першою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані.

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Нікчемний правочин породжує лише наслідки, пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до статті 216 ЦК України такими наслідками будуть поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція) та відшкодування збитків або моральної шкоди, завданих другій стороні або третій особі внаслідок його вчинення.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 754/4108/18-ц (провадження № 61-20219св19), від 22 січня 2020 року у справі № 754/14094/17 (провадження № 61-5800св19), від 22 липня 2021 року у справі № 760/12445/18(провадження № 61-19302св19).

Відповідно до статті 223 ЦК України правочин, який вчинила фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, за межами її цивільної дієздатності без згоди піклувальника, може бути згодом схвалений ним у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу.

У разі відсутності такого схвалення правочин за позовом піклувальника може бути визнаний судом недійсним, якщо буде встановлено, що він суперечить інтересам самого підопічного, членів його сім`ї або осіб, яких він відповідно до закону зобов`язаний утримувати.

Частиною першою статті 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що укладений ОСОБА_2 кредитний договір із ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» є недійсним в силу закону (нікчемним), отже до нього мають бути застосовані наслідки його недійсності у вигляді повернення сторонами отримано за цим правочином. Оскільки встановлено, що із отриманих від ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» кредитних коштів ОСОБА_2 не повернула лише 621,00 грн, суд обґрунтовано стягнув їх з ОСОБА_2 саме на користь ТОВ «ФК «Фінанс Інновація».

Щодо доводів апеляційної скарги в тій частині, що ці кошти мали бути стягнуті не на користь особи, яка їх видала на підставі нікчемного правочину, а на користь її правонаступника за договором про відступлення права вимоги - ТОВ «ФК «Ріальто», то колегія суддів з ними не погоджується, оскільки не могло бути передано право за нікчемним правочином, що і стало підставою для визнання договору про уступки права вимоги в частині цього правочину недійсним.

Разом з тим, колегія суддів вважає доречними аргументи відповідача про те, що судом першої інстанції неправильно сформовано і задоволено позовну вимогу про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, адже згідно із цієї угодою, укладеною 11 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ ФК «Ріальто», було відступлено право грошової вимоги не лише за кредитним договором від 09 листопада 2020 року № 5-2, укладеним із ОСОБА_2 , а й за низкою інших договорів, що свою чергу давало підстави для визначення вказаного правочину недійсним лише у відповідній частині, яка стосується позивача, згідно із вимогами статей 203, 215 ЦК України.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог щодо застосування до кредитного договору наслідків недійсності нікчемного правочинута визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, однак невірно виклав третій абзац резолютивної частини оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року в цій частині підлягає зміні.

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ ФК «Ріальто»підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року відповідно до статті 376 ЦПК України - зміні шляхом викладення третього абзацу його резолютивної частини у редакції, що відповідає наведеним вище мотивам постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін на підставі положень статті 375 ЦПК України, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України підстав для нового розподілу судових витрат, в тому числі витрат відповідача у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги немає, оскільки як і в суді першої інстанції вимоги позивача задоволено, а змінюються лише викладення одного із абзаців резолютивної частини рішення.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» задовольнити частково.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 рокузмінити, виклавши третій абзац його резолютивної частини в такій редакції.

Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 11 червня 2021 року № 11/06/2021-Р/м-1 в частині відступлення (передачі) товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» права грошової вимоги за кредитним договором від 09 листопада 2020 року № 5-2 товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто».

В іншій частині заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 липня 2023 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.О. Писана

Д.О. Таргоній