Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6599/22
Номер провадження2/711/57/23
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
27 лютого 2023 року Придніпровський районний суд міста Черкаси
в складі: головуючого судді Казидуб О.Г.
секретаря судового засідання Зайцевої О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -
Адвокат Буджерак Михайло Романович, який діє інтересах позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення грошових коштів.
В обґрунтування позову вказує, що 16 липня 2021 року між Позивачем та Відповідачем укладено розписку, відповідно до якої ОСОБА_2 , як Позичальником, отримано у борг від ОСОБА_1 , як Позикодавця, грошові кошти в розмірі 2 300 доларів США.
Згідно розписки, ОСОБА_2 зобов`язалась повернути дані грошові кошти у термін до 31.07.2021 року.
Проте, у вказану дату зазначену суму коштів ОСОБА_1 повернуто не було.
Після закінчення терміну повернення позики, Позивач неодноразово шляхом телефонних дзвінків звертався до ОСОБА_2 з вимогою повернути суму боргу.
Крім цього, 25 серпня 2022 року ОСОБА_1 , з використанням засобів поштового зв`язку УДППЗ «Укрпошта» на адресу Відповідачки рекомендованим поштовим відправленням було надіслано вимогу з метою отримання від ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 2 300,00 доларів США, які були отримані нею у борг.
Втім, станом на день подачі позову, ОСОБА_2 у добровільному порядку не повернуто зазначеної суми боргу.
Вказує на те, що боргова розписка від 16.07.2021 року, складена і підписана ОСОБА_2 , є документом, що підтверджує фактичне, реальне отримання нею від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 2 300 доларів США.
Відносно укладення договірних зобов`язань в іноземній валюті зазначає наступне.
Так, згідно змісту боргової розписки від 16.07.2021 р. зазначається, що ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання «повернути грошові кошти у термін до 31.07.2021 року у розмірі 2 300 доларів США.
Таким чином, вбачається, що сторони дійшли домовленості та згоди щодо виконання зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно, узгодження такої умови, є підставою для стягнення з Відповідачки суми боргу саме в іноземній валюті Долар США.
Також, зазначає, що в зв`язку з наданням професійної правничої допомоги адвокатом Буджераком М.Р. у відповідності до умов Договору про надання правничої/правової допомоги Позивач поніс витрати на правову допомогу у розмірі 15 000, 00 грн.
На підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу надають: копію Договору про надання правничої/правової допомоги; копію розрахунку понесених витрат на правничу допомогу; копію акту виконаних робіт.
Вважає, що витрати, понесені ОСОБА_1 , пов`язані з наданням правничої/правової допомоги адвокатом Буджераком М.Р., підлягають до стягнення за рахунок Відповідача ОСОБА_2
Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 2 300 доларів США та 3 % річних за період з 31.07.2021 по 15.11.2022 року в сумі 89 доларів США, а всього 2 389 доларів США; стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
04 січня 2023 року ухвалю суду відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи.
22 лютого 2023 року через канцелярію суду позивач ОСОБА_1 надав заяву про зменшення розміру позовних вимог, мотивуючи її тим, що в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року із 05 год.30хв.
Водночас ЗУ від 15.03.2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України доповнено п.п. 18 і 19.
Так, у відповідності до п. 18 зазначається: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення».
На виконання даної норми, вважає за необхідне зменшити свої позовні вимоги, зокрема, шляхом перерахунку розміру 3% річних за користування грошовими коштами, що підлягають до стягнення з Відповідача, за прострочення виконання нею грошового зобов`язання.
З урахуванням змін у законодавстві, відсотки за користування грошовими коштами слід обраховувати за період з 01.08.2021 року по 23.02.2022 року.
А тому, просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 2300 доларів США та 3% річних за період з 01.08.2021 по 23.02.2022 року в сумі 39 доларів США, а всього 2339 доларів США; стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду надав клопотання, в якому зазначено, що позовні вимоги відносно стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, підтримує в повному обсязі та вважає їх такими, що підлягають до задоволення. Також, зазначено, що просить розглянути справу за його відсутності та відсутності його представника.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. Не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, щляхом направлення рекомендованого повідомлення за зареєстрованою адресою місця проживання.
Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачки ОСОБА_2 , повідомленої у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, яка не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву проти позову, та зі згоди представника позивачки щодо такого порядку розгляду справи.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
В судовому засіданні встановлено, що 16 липня 2021 року ОСОБА_2 надано розписку, відповідно до змісту якої вбачається, що вона ОСОБА_2 16 липня 2021 року отримала від ОСОБА_1 у борг грошові кошти у розмірі 2300 доларів США.
В даній розписці, також, зазначено, що вона зобов`язується повернути грошові кошти у термін до 31 липня 2021 року у розмірі 2300 доларів США.
Строк повернення коштів закінчився 31 липня 2021 року, однак, борг відповідачкою в розмірі 2300 доларів США не повернутий.
25 серпня 2022 року позивачем ОСОБА_1 на адресу відповідача ОСОБА_2 було направлено Претензію з пропозицією (вимаганням) протягом 7 календарних днів з моменту отримання претензії сплатити суму боргу.
Проте, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала, кошти не повернула.
Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів.
Ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір є укладеним з моменту передання грошової суми Позичальнику.
Згідно із ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Згідно із ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
А тому, суд приходить до висновку, що боргова розписка від 16 липня 2021 року, надана ОСОБА_2 , є документом, який підтверджує фактичне, реальне отримання нею від ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 2300 доларів США.
Відносно укладення договірних зобов`язань в іноземній валюті суд зазначає наступне.
Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Таким чином, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Згідно ст. 524 ЦК України зазначається, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Втім, частиною 2 цієї статті передбачено також і можливість сторін визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Отже, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі N 373/2054/16-ц (провадження N 14-446цс18).
Як вбачається зі змісту боргової розписки від 16.07.2021 року, ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання «повернути грошові кошти у термін до 31.07.2021 року у розмірі 2 300 (дві тисячі триста) доларів США».
На думку суду, сторони дійшли домовленості та згоди щодо виконання зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно, узгодження такої умови, є підставою для стягнення з Відповідачки суми боргу саме в іноземній валюті Долар США.
Відносно відповідальності за порушення грошового зобов`язання суд зазначає наступне.
Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. (ст.599 ЦК України.)
За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Оскільки, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконала та не повернула ОСОБА_1 після закінчення строку виконання зобов`язань, а саме після 31 липня 2021 року позику в сумі 2300 доларів США, тому, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на його користь суми в розмірі 2300 доларів США.
Також, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на його користь 3% річних, виходячи із наступного.
Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконала, тому вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з останньої на його користь 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення є законними.
Позивачем надано розрахунок 3% річних за період з 01.08.2021 по 23.02.2022 в розмірі 39 доларів США.
Своїх заперечень проти стягнення 3% річних та доказів, які б обґрунтовували такі заперечення відповідач ОСОБА_2 суду не подала.
Відносно позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
За змістом ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями п. 4 ст.1, ч. ч. 3 та 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 ч. 1 ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року в справі №648/1102/19, де аналізувалися аналогічні положення ЦПК України, суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Також, висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, зроблено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду в складі суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року в справі №922/445/19.
Тобто, факт оплати таких послуг не є обов`язковою передумовою можливості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у разі якщо стороною, на користь якої ухвалено рішення суду, подано необхідні докази, які підтверджують надання відповідних послуг щодо розгляду конкретної судової справи.
Так, у Рішенні по справі «Бєлоусов проти України» ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, необхідно розглядати як фактично понесені.
З урахуванням наведеного вище,суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідного обґрунтованого клопотання відповідачем ОСОБА_2 не заявлено.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.
Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачем ОСОБА_1 . на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді надано:
-Копію Договору про надання правової допомоги № 01/12/2022 від 01
грудня 2022 року, укладеного між адвокатом Буджерак Михайлом Романовичем та ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 1 Договору, за цим договором Адвокат, відповідно до діючого законодавства бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, а саме: здійснювати представництво інтересів ОСОБА_1 в якості представника, захисника в установах та організаціях усіх форм власності, а також органах нотаріату та державної виконавчої служби.
-Копію Акту приймання-передачі виконаних робіт від 12 грудня 2022 року (з врахуванням Заяви від 26 січня 2023 року), відповідно до якого Клієнт ОСОБА_1 та Виконавець ОСОБА_3 підписала даний Акт про наступне:
1.За період дії Договору № 01/12/2022 від 01 грудня 2022 року Виконавець
виконав та передав наступні роботи з надання правової допомоги Клієнту, послуги з юридичного консультування та юридичного представництва, а саме: надання юридичних консультацій з питань стягнення грошових коштів; ознайомлення та аналіз документів, в т.ч. боргової розписки, що надані Клієнтом; обрання Клієнтом правової позиції; складання процесуальних документів у справі, зокрема, позовної заяви про стягнення грошових коштів; подання документів до суду (витрати на поштову кореспонденцію); представництво та супровід інтересів Клієнта в суді ( в т.ч. отримання процесуальних документів).
2.Вартість робіт за Договором № 01/12/2022 від 01 грудня 2022 року
3.Замовник прийняв вказані роботи по обсягу та якості. Жодних претензій
по якості та обсягу робіт Замовник не має.
-Копію Ордеру на надання правничої (правової) допомоги Серії СА № 1043623 на ім`я ОСОБА_3 .
Відповідачем ОСОБА_2 не спростовано належними доказами неспівмірність та захищеність розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу.
Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 сплачений ним при подачі даного позову до суду судовий збір в розмірі 992 грн.40 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 530, 549, 611. 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 4, 11, 12, 13, 81, 89, 141, 263-266, 273, 280-284 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задоволити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Головуючий: О. Г. Казидуб