Справа № 473/3037/23
УХВАЛА

іменем України

"31" липня 2023 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Ціліциної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з таким позовом, в якому зазначала, що з 04 січня 2016 року по 14 червня 2016 року вона працювала у відповідача на посаді головного бухгалтера, а з 14 червня 2016 року на посаді завідувача сектору головного бухгалтера бухгалтерської служби та фінансового забезпечення.

З 28 березня 2022 року по 04 квітня 2023 року ОСОБА_1 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати.

04 квітня 2023 року вона була звільнена з роботи за угодою сторін (п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).

14 квітня 2023 року ДУ «Миколаївський ПТПІ» в порядку проведення розрахунку при звільненні виплатила позивачці компенсацію за 54 дні невикористаної відпустки у розмірі 9 681,40 грн.

Проте розрахунок компенсації у зазначеному розмірі є неправильним, оскільки відповідачем при обрахуванні компенсації не було враховано відпрацювання ОСОБА_1 у квітні 2023 року одного робочого дня (03 квітня 2023 року), а також структуру та розмір заробітної плати позивачки.

Тому ОСОБА_1 просила стягнути з ДУ «Миколаївський ПТПІ» на свою користь компенсацію за невикористану відпустку, яку обрахувала у розмірі 47 412,09 грн.

Також, оскільки відповідач не провів з нею повного розрахунку у день звільнення, а тому позивачка просила стягнути з ДУ «Миколаївський ПТПІ» на свою користь 11 820,60 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 квітня 2023 року по 14 квітня 2023 року.

Ухвалою суду від 22 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, а позивачці надано строк для усунення недоліків позову.

26 червня 2023 року позивачка усунула недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 27 червня 2023 року відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

06 липня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову та, при вирішенні спору, врахувати, що:

- компенсація за 54 дні невикористаної відпустки нарахована на користь ОСОБА_1 у повній відповідності до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №100 від 08 лютого 1995 року, а саме, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, чинної на час надання позивачці відпустки без збереження заробітної плати та кількості днів невикористаної відпустки, що становить 12 026,59 грн. (за вирахуванням прибуткового податку та військового збору 9 681,40). Вказана компенсація виплачена позивачці у повному обсязі. Також вказував на помилковість тверджень іншої сторони про необхідність врахування при обрахунку компенсації заробітку позивачки за квітень 2023 року, оскільки протягом цього періоду ОСОБА_1 жодного дня не працювала (з`явилася на роботу лише для збору речей) та їй не нараховувалася заробітна плата. Крім цього вважав надані позивачкою розрахунки неправильними та такими, що суперечать положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати;

- ОСОБА_1 не має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки такий розрахунок проведений правильно та в узгоджені сторонами строки.

11 липня 2023 року від представниці позивачки ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив, у якій остання вважала безпідставними та такими, що не відповідають дійсності твердження відзиву про те, що ОСОБА_1 у квітні 2023 року жодного дня не виконувала свої трудові обов`язки. В іншій частині підтвердила вимоги та доводи позову, наполягала на правильності наданих позивачкою розрахунків компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Також 11 липня 2023 року представниця позивачки ОСОБА_3 надала суду заяву про повернення надмірно сплаченого судового збору, вказуючи на те, що позивачкою у вказаній справі було помилково сплачено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

20 липня 2023 року від представниці відповідача ОСОБА_4 надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких остання надала пояснення, аналогічні зазначеним у відзиві на позовну заяву.

Рішенням суду від 26 липня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено.

В судове засідання для вирішення питання про повернення надмірно сплаченого судового збору позивачка ОСОБА_1 , її представниця ОСОБА_3 , представница відповідача ОСОБА_4 не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Згідно п. 1 ч. 1, ч. 2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» №3674/VI від 08 липня 2011 року (зі змінами) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 при подачі позову було сплачено судовий збір за двома позовними вимогами, в тому числі позовною вимогою про стягнення компенсації за невикористану відпустку, яка не підлягає оплаті збором.

За встановлених обставин, враховуючи те, що позивачкою сплачено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, а тому сплачена сума судового збору в розмірі 1 073,60 грн. підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1, ч. 2 ст.7 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 258-260 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Вознесенському районі Миколаївської області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідент. номер: НОМЕР_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок, внесений нею на користь державного бюджету (Миколаїв.ГУК/тг м.Вознесенськ/22030101 (Казначейство України (ЕАП), код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37992030, МФО: 899998, р/р UA0014446) за квитанцією від 23 червня 2023 року, код квитанції 9309-5548-6190-7566 (№ квитанції 0.0..2).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: О.В. Вуїв