Справа № 522/2945/23
Провадження 2-о/522/167/23
УХВАЛА

27 лютого 2023 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючої судді Ковтун Ю.І.,

за участі секретаря Лахматової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Євценком Романом Ігоровичем, про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, в якій просить суд: встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м.Сімферополь, громадянки України, паспорт серії НОМЕР_1 виданий Київським РВ Сімферопольського МУ ГУ МВС України в Криму 28 липня 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 у віці 76 років, причина смерті: лімфома В-кліткова дифузна великоклітинна С83.3.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2023 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

Заявник та його представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Від представника заявника ОСОБА_1 адвоката Євценка Р.І. до суду надійшла заява, в якій просить справу розглянути за відсутністю заявника та його представника.

Представник заінтересованої особи - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частина третя статті 294 ЦПК України).

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Вимоги до змісту та форми заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, визначені статтею 318 ЦПК України. Згідно з положеннями цієї процесуальної норми у заяві повинно бути зазначено:

1) який факт заявник просить встановити та з якою метою;

2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

3) докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

За приписами статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина перша статті 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічна норма міститься у статті 15 ЦК України.

Відповідно до статті 19 ЦПК України, яка визначає компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ, у порядку цивільного судочинства розглядаються справи що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішення спору про право.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Вказана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 (провадження №14-567цс18).

Як убачається зі змісту заявлених вимог, заявник просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території.

До заяви додано копії лікарського свідоцтва про смерть, довідки про причину смерті, свідоцтва про смерть, виданого на тимчасово окупованій території України та повідомлено суд, що оригінали вказаних документів наявні у заявника ОСОБА_1 .

У нормативно-правовому обґрунтуванні заявлених вимог заявник посилається на частину третю статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а також вказує на позицію Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду, викладену в інформаційному листі від 22.04.2021 вих. № 985 0 208-21 щодо положень цивільного процесуального закону, які не вимагають від осіб, що звертаються до суду із заявою про встановлення факту народження смерті на тимчасово окупованій території, подання до суду письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів.

Однак положення частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» зазнали змін.

Так, 21 квітня 2022 року з метою оперативного реагування на ситуацію в державі, яка зумовлена широкомасштабним вторгненням рф на територію України, а також запровадженням воєнного стану Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України» від 21 квітня 2022 року № 2217-IX, який набрав чинності 07.05.2022, та яким, зокрема, були внесені зміни до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

До внесення вказаних змін, тобто до 07.05.2022, була чинною редакція частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», яка передбачала, що "будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків".

Проте, після внесення вказаних змін, тобто з 07.05.2022, є чинною редакція частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», згідно з якою "будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану".

Тобто, на момент звернення заявника з даною заявою, чинною редакцією частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено порядок встановлення факту смерті на окупованих територіях та визначено компетентний орган, на який покладено такі повноваження.

До заяви не надано доказів звернення заявником до органів, що здійснюють державну реєстрацію актів цивільного стану.

З огляду на викладене, звернення до суду з указаною заявою є передчасним, оскільки законом визначено позасудовий порядок встановлення такого факту.

Суд не може підміняти державний орган, приймаючи рішення, та вирішувати питання, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частини дев`ятої статті 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, а також те, що порядок державної реєстрації смерті віднесено до повноважень органів державної реєстрації актів цивільного стану, дана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись п. 7 ч. 1 ст. 255, ст. 256 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.І. Ковтун