Справа № 761/9395/21
Провадження № 2/761/2447/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 липня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макаренко І.О.,

при секретарі Шевчук Д.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

свідка ОСОБА_3

свідка ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бочкарьова Алла Володимирівна про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності та скасування обтяження на нерухоме майно,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договору довічного утримання, повернення сторін у первісний стан шляхом визнання права власності та скасування обтяження на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.10.2018 року року між сторонами був укладений договір довічного утримання( догляду), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1110. За умовами вказаного договору позивачем було передано у власність відповідачу квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого відповідач ОСОБА_5 зобов`язалася забезпечувати позивача утриманням довічно на умовах договору довічного утримання, а саме довічно забезпечити позивача житлом шляхом збереження права довічного проживання у відчужуваній квартирі, належним медичним обслуговуванням, необхідним одягом та взуттям, продуктами харчування, побутовими послугами та похованням позивача у випадку смерті.

Починаючи з моменту укладення договору, відповідач не виконувала та не виконує свої обов`язки, покладені на неї відповідно до оспорюваного договору. Невиконання відповідачем зобов`язань за договором довічного утримання призвело до скрутного становища позивача, оскільки всі витрати на продукти харчуванням, одяг, лікарські засоби лягли на позивача, який отримує пенсію та іншого доходу немає.

Просить суд розірвати договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1110, повернути сторони в первісний стан шляхом визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , скасувати накладене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. обтяження у вигляді заборони відчуження та стягнути судові витрати.

Ухвалою суду від 16.08.2021 відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою суду від 14.02.2023 задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків та зобов`язано останнього забезпечити явку свідків в судове засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позові, з урахуванням наданих ним 12.02.2023 письмових пояснень. Оскільки він є чоловіком похилого віку, на час укладення договору довічного утримання мав 84 роки, за своїм фізичним станом потребував стороннього догляду та допомоги в побуті та лікуванні і потребує їх на даний час. ОСОБА_5 була цивільною дружиною його сина ОСОБА_6 , який помер у квітні 2019 року. Укладений договір нею не виконувався з самого початку, а після смерті сина між ними не було ніякого контакту. Позивач вважає, що не відвідування, не здійснення фактичного догляду та не надання необхідної допомоги йому відповідачем є підставою для розірвання договору довічного утримання.

Представник позивача адвокат Герасимовська Н.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Пояснила, що позивач внаслідок порушення відповідачем договірних зобов`язань не отримував від відповідача передбачних умовами договору догляду та утримання, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, просила розглянути справу в її відсутність. На вимогу суду надала матеріали, що стали підствою для укладення оспорюваного договору.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомив, що перебуває з позивачем у дружніх відносинах, при цьому будь-яких відносин з відповідачем немає, бачив відповідача лише раз на святкуванні сім`ї позивача до укладання оспорюваного договору довічного утримання. Також свідок повідомив, що йому відомо про факт укладення договору довічного утримання з відповідачем, але з 2018 року по цей час відповідач умови договору не виконує, життям позивача не цікавиться. Відповідач, яка була цивільною дружиною сина позивача, не виконувала свої зобов`язання за договором ні за життя сина, ні після його смерті, яка сталася в квітні 2019 року. Це дуже турбує позивача, він вимушений був облаштовувати своє життя самостійно, за допомогою інших осіб.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомила, що з жовтня 2020 року вона проживає з позивачем в одній квартирі, за усною домовленістю займає одну з кімнат у квартирі, за це орендну плату не сплачує, а допомагає вести йому господарство, готує їжу, купує продукти, одяг, предмети гігієни за гроші позивача, на прохання позивача записувала його на прийом до сімейного лікаря, замовляла та замовляє йому ліки, оскільки він самостійно не може це робити. Комунальні платежі за квартиру вони сплачують порівну. З початком військової агресії вона вимушена була виїхати з позивачем з міста, бо він дуже боявся та просив його не залишати самого в квартирі. Протягом останнього часу позивач погано себе почуває, з будинку майже не виходить, вона його миє, голить, годує, дає ліки. Щодо обставин та умов виконання відповідачем оспорюваного договору довічного утримання ОСОБА_3 зазначила, що укладений між позивачем та відповідачем вказаний договір не виконується зі сторони відповідача, оскільки починаючи з жовтня 2020 року відповідач ОСОБА_5 жодного разу не телефонувала позивачу, не з`являлася в квартирі, не надавала будь-якої допомоги чи догляду, тобто не цікавилася його життям, здоров`ям та умовами проживання, жодним чином. Окремо вказала, що на неодноразові телефоні дзвінки позивача до відповідача, слухавку ніхто не піднімав та не передзвонював, що негативно впливало на морально-психологічний стан позивача, після чого позивач був засмучений та занепокоєний такою поведінкою відповідача.

Оскільки позивач та його представник не заперечували проти проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу заочно на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши в судовому засіданні учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 02.10.2018 між ОСОБА_2 (Відчужувач) та ОСОБА_5 (Набувач) укладений договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1110.

Відповідно до п. 1 Договору Відчужувач (позивач) передає у власність відповідачу двокімнатну квартиру, яка складається з двох кімнат, площею 60,4 кв.м., жилою площею 39,3 кв.м, а Набувач (відповідач) зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах цього договору.

Право власності відповідача на вказану квартиру зареєстровано 02.10.2018 на підставі договору довічного утримання від 02.10.2018, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.01.2023.

Відповідно до п.2.1. договору, обов`язок відповідача з надання позивачу довічного утримання (догляду) визначено у вигляді: забезпечення позивача житлом шляхом збереження права довічного проживання у відчужуваній квартирі, забезпечення належним медичним обслуговуванням, забезпечення необхідним одягом та взуттям, забезпечення продуктами харчування, забезпечення побутовими послугами та зобов`язанням поховати позивача у випадку його смерті.

Згідно з п.2.3 договору, Відчужувач (позивач) має право вимагати від Набувача (відповідача) своєчасного та повного виконання зобов`язань, передбачених договором, та вимагати розірвання договору у разі невиконання або неналежного виконання Набувачем обов`язків за цим договором.

Відповідно до п.4.2, договір може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу Відчужувача, у разі невиконання або неналежного виконання Набувачем своїх обов`язків, незалежно від їх вини, або на вимогу Набувача.

Факт невиконання умов укладеного договору довічного утримання з моменту його укладення до теперішнього часу підтверджено належними та допустимими доказами, наданими позивачем

Так, з відповіді на адвокатський запит від 20.01.2023 вбачається, що позивач має ряд захворювань, потребує постійного амбулаторного лікування та звертався неодноразово за медичною допомогою до сімейного лікаря, супровід позивача до лікаря впродовж останніх двох років здійснює ОСОБА_3 . Громадянка ОСОБА_7 із запитами щодо стану його здоров`я в період з 2018 року до сімейного лікаря не зверталася.

Також наданими позивачем копіями квитанцій за оплату житлово-комунальних послуг (централізованого постачання гарячої води, з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, за газопостачання, телефонний зв`язок) підтверджено факт самостійної щомісячної оплати позивачем протягом 2021-2023 року вказаних послуг щодо спірної квартири. Позивачем 26.10.2022 в квартирі були самостійно замінені лічильники холодної та гарячої води, що підтверджується наданими актами на зняття/приймання на абонентський облік засобів обліку води, копією технічного паспорту лічильника. Фіскальні чеки на придбання ліків, продуктів харчування засвідчують факт невиконання зобов`язань відповідачем умов укладеного договору.

Відповідач також не цікавилася життям відповідача, не телефонувала, не пропонувала допомогу та догляд в період після початку повномасштабної військової агресії росії проти України, з 24.02.2022 року по 10.06.2022 року, незважаючи на те, що позивач міг залишитися в безпорадному стані та потребувати допомоги. Факт не відвідування, не здійснення фактичного догляду відповідачем щодо позивача підтверджено довідкою квартального комітету «Добробут» м. Жмеринка Вінницької області від 10.06.2023 року та показами допитаних в судовому засіданні свідків.

14.01.2023 року позивач під час розгляду справи в суді звернувся до відповідача з вимогою розірвати договір утримання в добровільному порядку, даний лист відповідачем був залишений поза увагою.

Відповідно дост. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України.

Згідно ч. 1, 2 статті 202 ЦК України правочином єдія особи,спрямована на набуття,зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на роз суд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами ( ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторонни досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду навимогу однієї із сторіну разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках,встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України).

Аналіз статті 744 ЦК України свідчить, що законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і догляду, розмежував указані поняття. Так, утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, в той час як догляд, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі. Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 645/3284/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності (ч. 2 ст. 749 ЦК України)

Договір довічного утримання(догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (пункт 1 частини першої статті 755 ЦК України).

Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 759/501/17, від 18 серпня 2021 року у справі № 645/3284/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду упостанові від 18 серпня 2021 року у справі №645/3284/19 аналіз статті 744 ЦК України свідчить, що законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і з догляду, розмежував указані поняття: утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, догляд з-поміж іншого може полягати в конкретних діях, турботі та піклуванні набувача про відчужувача з огляду на його похилий вік та потребу в сторонній допомозі. Договір довічного утримання (догляду) може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що відповідачем умови укладеного договору довічного утримання не виконувалися і позивач був позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору, а саме на забезпечення його допомогою, харчуванням, побутовими послугами з боку відповідача, а також доглядом, оскільки він є особою похилого віку та потребує сторонньої допомоги, тому позовні вимоги про розірвання договору довічного утримання підлягають до задоволення.

Позовні вимоги про скасування обтяження у вигляді заборони відчуження на нерухоме майно задоволенню не підлягають з таких підстав.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень,спрямованих на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Оскільки підставою для реєстрації права власності відповідача на квартиру у даній справі був укладений між сторонами договір, а підставою припинення права власності відповідача може бути рішення суду про розірвання цього договору і вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності є похідними, припинення права власності відповідача та перехід такого права до позивача на нерухоме майно проводиться шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бочкарьова Алла Володимирівна про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності та скасування обтяження на нерухоме майно, слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 81, 141, 258, 263-265, 280-289, 352, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бочкарьова Алла Володимирівна про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності та скасування обтяження на нерухоме майно, задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений 02.10.2018 між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстрований в реєстрі за № 1110.

Повернути у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) судовий збір в сумі 10442 гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: