ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/184/23Головуючий по 1 інстанції
Номер провадження 22-ц/821/185/23 Справа №709/3/22 Категорія: 305010200 Романова О.Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , як законний представник малолітньої ОСОБА_2 ,

відповідач (скаржник) - МТСБУ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13.05.2022 (повний текст складено 17.05.2022, суддя в суді першої інстанції Романова О.Г.) та на додаткове рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.05.2022 (повний текст складено 24.05.2022, суддя в суді першої інстанції Романова О.Г.) у цивільній справі за позовом представника позивача ОСОБА_1 , як законного представника малолітньої ОСОБА_2 , адвоката Ільківа М.М. до Моторно (транспортного) страхового бюро України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в :

у січні 2022 року ОСОБА_1 , як законний представник малолітньої ОСОБА_2 , діючи через адвоката Ільківа М.М., звернулася до суду з позовом, яким, після послідуючих уточнень, просила стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування утриманцю в розмірі 180 000 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 32 005,48 грн., три відсотки річних у розмірі 5 577,53 грн., інфляційні втрати в розмірі 12 789,51 грн., а також понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування вказано на те, що 03.12.2020 близько 20:00 год. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , керуючи транспортним засобом ИЖ-Планета - 3 без д.н.з., червоного кольору, по автодорозі сполученням с. Васютинці та с. Вереміївка, не впорався з керуванням, з`їхав у кювет та допустив падіння з нього. Внаслідок падіння з транспортного засобу пасажир ОСОБА_4 помер на місці ДТП.

Оскільки на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідальність водія транспортного засобу - ИЖ-Планета-3 без д.н.з. застрахована не була, 14.01.2021 у відповідності до підпункту «а» пункту 41.1. статті 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем було направлено на адресу відповідача заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , яка є донькою загиблого ОСОБА_4 , в розмірі 60000,00 грн., що являє собою страхове відшкодування утриманцю.

25.01.2021 відповідач повідомив позивача про необхідність долучення документів про прийняття рішення по справі.

01.03.2021 позивачем направлено на адресу відповідача заяву про приєднання документів із даними банківських реквізитів ОСОБА_1 .

Листом від 27.04.2021 МТСБУ повідомила про необхідність надання відомостей про відділення поліції у якому проводиться досудове розслідування.

11.06.2021 на адресу МТСБУ позивачем надіслано довідку про доходи ОСОБА_1 про отримання пенсії по втраті годувальника.

29.09.2021 на адресу МТСБУ надіслано заяву про уточнення страхового відшкодування з вимогою щодо виплати 180 000 грн. страхового відшкодування утриманцю з розрахунку 36 МПЗ х 5000 грн., відповідно до п. 27.2 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

20.12.2021 відповідачу надано копії відповідей із СУ ГУНП у Черкаській області, щодо відмови у наданні ОСОБА_1 та представнику останньої - адвокату Ільків М.М. копії Витягу з ЄРДР щодо кримінального провадження № 0000373 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Зазначає, що відповідно до п. 33-1.2 ст. 33-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що на підставі письмового запиту страховика або МТСБУ відповідний підрозділ Національної поліції зобов`язаний надати йому довідку про дорожньо-транспортну пригоду, форма та порядок видачі якої встановлюється Міністерством внутрішніх справ України, відтак не надання з боку позивача документів щодо досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, не перешкоджало МТСБУ переконатись у настанні страхового випадку, адже до поданих відповідачеві заяв про виплату страхового відшкодування було долучено усі необхідні документи, передбачені ст. 35 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Листом від 08.10.2021 відповідачем повідомлено про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення у кримінальній справі за фактом вказаної ДТП, посилаючись на п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З таким рішенням відповідача МТСБУ про відмову у виплаті страхового відшкодування через зупинення строків розгляду справи не погоджується, оскільки внаслідок ДТП загинула третя особа - пасажир транспортного засобу - ОСОБА_4 , в той час, як цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу, відповідальність якого забезпечена не була, а саме ИЖ-Планета-3, в силу вимог ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, настає незалежно від його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, рішення про зупинення відповідачем строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду є необґрунтованим та таким, що порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування. У відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Положення ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника у вчиненні ДТП.

Рішення про зупинення розгляду справи ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено.

Окрім цього, з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, а потерпіла так і не отримала належного страхового відшкодування. Згідно ст. 36.5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

На підставі наведеного, позивачем нараховано пеню з 15.04.2021 по 29.12.2021 у розмірі 12 013,15 грн.

Також згідно ч.2 ст.625 ЦК України позивачем нараховано відповідачу три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 15.04.2021 по 29.12.2021 в розмірі 2 174,79 грн. та інфляційні втрати від простроченої суми боргу за період з 15.04.2021 по 29.12.2021 в розмірі 5 074,58 грн.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13.05.2022 позовні вимоги у справі задоволено повністю. Суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги є обґрунтованими, адже обов`язок МТСБУ відшкодувати моральну шкоду, завдану внаслідок смерті потерпілого в ДТП, спричиненому водієм, який не має страхового полісу, покладено на МТСБУ. При цьому відсутність судового рішення у відповідному кримінальному провадженні щодо вини водія в кримінальному правопорушенні не є підставою для неприйняття рішення про проведення страхової виплати.

При цьому у судовому засіданні у порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України, представник позивача адвокат Ільків М.М. повідомив суд, що він має намір подати докази про судові витрати відповідача, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

13.05.2022 на адресу Чорнобаївського районного суду Черкаської області надійшов детальний опис наданих ОСОБА_1 послуг, відповідно до якого, адвокат Ільків М.М. надав опис вказаних послуг за які отримав від позивача 10000 грн.

Додатковим рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.05.2022 стягнуто з відповідача на користь позивача у відшкодування витрат на правову допомогу 10000,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач 12.07.2022 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та у позові відмовити. Так на час розгляду справи судом відсутнє судове рішення у кримінальному провадженні стосовно вини водія, який спричинив ДТП, а строк прийняття рішення про здійснення регламентної виплати зупинився до набрання законної сили таким рішенням, що відповідає приписам ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У справі відсутні докази того, що ДТП відбулася внаслідок керування ОСОБА_3 мотоциклом ИЖ-Планета-3, який не мав страхового полісу.

Також відповідач 12.07.2022 подав апеляційну скаргу на додаткове рішення суду першої інстанції, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у відшкодування витрат на правову допомогу позивача у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона позивача просила суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення на загальну суму 230 372,52 грн.За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 04.12.2020 при в`їзді в с. Васютинці Чорнобаївського району сталася ДТП, де ОСОБА_4 їхав в якості пасажира на мотоциклі марки ІЖ-ПЛ-3 під керуванням ОСОБА_3 , який після ДТП залишив ОСОБА_4 з тілесними ушкодженнями на місці ДТП, а сам з місця пригоди зник, внаслідок чого ОСОБА_4 помер на місці пригоди. За фактом вказаної ДТП органом досудового розслідування проводиться розслідування, відомості про що внесено до ЄРДР 04.12.2020 за №0000373, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.2 ст. 286, ч.3 ст. 135 КК України (а.с. 85).

Рішення у цьому кримінальному провадженні (у формі вироку, ухвали суду чи постанови слідчого про закриття кримінального провадження) не прийнято, досудове розслідування триває, що підтверджується відповіддю СУ ГУ Національної поліції в Черкаській області від 17.12.2021 за № 24/І-113аз (а.с.84).

Відповідальність водія транспортного засобу ИЖ-Планета-3 без д.н.з. ОСОБА_3 на дату вчинення ДТП застрахована не була.

При цьому не можна погодитися з апеляційними доводами відповідача про те, що у справі відсутні докази того, що ДТП відбулася внаслідок керування ОСОБА_3 мотоциклом ИЖ-Планета-3, який не мав страхового полісу, адже відповідні обставини вбачаються, зокрема, з матеріалів досудового розслідування щодо подій, які призвели до смерті ОСОБА_4 внаслідок ДТП 04.12.2020, а також з пояснень сторін справи щодо суті позовних вимог.

Згідно з підпунктом «а» пункту 41.1. статті 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застраховував свою цивільно-правову відповідальність.

З урахуванням викладеного, 14.01.2021 позивачем на адресу відповідача направлено заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 в розмірі 180 000 грн., що являє собою страхове відшкодування утриманцю.

Факт отримання заяви позивача МТСБУ 14.01.2021 сторонами визнається.

Відповідач листом від 25.01.2021 повідомив позивача про необхідність надати до МТСБУ наступні документи: реквізити рахунку IBAN ОСОБА_1 ; відомості про місце скоєння ДТП (область, район тощо); відомості про відділення поліції, в якому проводиться досудове розслідування кримінального провадження. Крім того, у листі, відповідач звернув увагу на те, що для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди МТСБУ необхідно отримати завірений належним чином документ, складений відповідною повноважною установою (вирок суду, постанова про закриття кримінального провадження тощо), що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП (а.с 15).

01.03.2021 позивачем було направлено на адресу відповідача банківські реквізити ОСОБА_1 (а.с. 16-18).

При цьому перелік документів, які повинні бути додані до заяви про виплату страхового відшкодування передбачений положеннями п. 35.2 ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У вказаному переліку відсутні посилання на необхідність надання відомостей про місце скоєння ДТП (область, район тощо), відділення поліції, в якому проводиться досудове розслідування кримінального провадження.

Листом від 27.04.2021 відповідач повторно просив надати: відомості про місце скоєння ДТП (область, район тощо); відомості про відділення поліції, в якому проводиться досудове розслідування кримінального провадження. Також, повторно звернув увагу позивача на те, що для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди МТСБУ необхідно отримати завірений належним чином документ, складений відповідною повноважною установою (вирок суду, постанова про закриття кримінального провадження тощо), що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП (а.с.19).

11.06.2021 позивачем було направлено на адресу відповідача довідку про доходи ОСОБА_1 про отримання пенсії по втраті годувальника (а.с. 20-21).

Листом від 08.10.2021 відповідач повторно просив надати відомості про місце скоєння ДТП (область, район тощо); відомості про відділення поліції, в якому проводиться досудове розслідування кримінального провадження та повторно звернув увагу на те, що для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди МТСБУ необхідно отримати завірений належним чином документ, складений відповідною повноважною установою (вирок суду, постанова про закриття кримінального провадження тощо), що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП (а.с. 23).

20.12.2021 позивачем було направлено на адресу відповідача копію листа ГУНП в Черкаській області від 23.07.2021 та листа Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області, в якому була зазначена інформація про те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинув ОСОБА_4 триває (а.с. 24-26).

На час розгляду справи судом відповідачем МТСБУ страхове відшкодування утриманцю за заявою позивача не відшкодовано. Відповідно до відомостей відзиву на позовну заяву представник відповідача вважає, що позов поданий позивачем передчасно, оскільки на даний час відсутнє рішення у кримінальній справі за фактом смерті ОСОБА_4 , а строк прийняття рішення про здійснення регламентної виплати припинився до моменту набрання рішенням у такій справі законної сили.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз наведених вище положень закону дає підстави для висновку, що на особу, яка завдала шкоду, покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що узгоджується з пунктом 4 постанови пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Відповідно до частин першої і другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Отже, як вірно вказав суд першої інстанції, з огляду на вказані положення статті 509 ЦК України та з урахуванням вимог статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди у повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Далі, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 23 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Крім того, ст. 41.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (як у даній справі).

Як встановлено судом, до цього часу страхове відшкодування позивачеві відповідачем МТСБУ не виплачено.

Відповідно до абзацу 2 п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, цим Законом не встановлено, що страхуванню підлягає кримінальна відповідальність особи, що керує чи володіє транспортним засобом, яка спричинила шкоду, а передбачено, що страховик відшкодовує майнову шкоду, завдану внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілими несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинуваті володільці об`єктів, які є джерелом підвищеної небезпеки. На володільця джерела підвищеної небезпеки покладається відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії цього джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у її заподіянні. Відповідальність за відшкодування заподіяної шкоди покладається на відповідача, як на страховика.

Як зазначено вище абзацом 2 пункту 22.1. ст. 22 Закону визначено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1. ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно з пунктом 27.1. ст. 27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.2 Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до пункту 35.1. ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Така заява подана відповідачу 14.01.2021.

Згідно п. 37.1.4 статті 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає.

За обставин справи позивач вчасно звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Пунктами 36.1 і 36.2 ст. 36 Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно з абз. 5 пункту 36.2. ст. 36 Закону протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Отже обов`язок по прийняттю рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та здійснення виплати такого відшкодування, або ж прийняття рішення про відмову в проведенні такої виплати у відповідача виник з дня подання позивачем відповідної заяви про здійснення страхового відшкодування і повинен бути виконаний не пізніше ніж на 90 день з дня подання позивачем відповідної заяви.

Однак в порушення наведених норм матеріального закону відповідач МТСБУ, отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, не вчинив дій передбачених ст. 34 Закону і не встановивши підстав для відмови у прийнятті такого рішення згідно ст. 37 цього Закону, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені членом сім`ї загиблого (позивач діє в інтересах неповнолітньої доньки померлого, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 12) вимоги про відшкодування шкоди, спричиненої смертю годувальника, рішення про здійснення чи відмову у виплаті страхового відшкодування не прийняв.

Питання вирішено у не передбачений спеціальним Законом спосіб призупинення розгляду заяви через відсутність на час розгляду заяви документального підтвердження вини особи, у зв`язку із не набранням законної сили судового рішення за результатом розгляду кримінальної справи, твердження про що також покладено в основу поданої апеляційної скарги.

При цьому не можна погодитися з твердженнями скаржника про те, що ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає вимогу щодо одержання МТСБУ судового рішення у кримінальному провадженні стосовно вини водія, який спричинив ДТП, адже вказаних приписів відповідна норма закону не містить, як і не передбачає права страховика (МТСБУ) приймати рішення про зупинення розгляду звернення про здійснення страхової виплати.

Аналогічним доводам МТСБУ з посиланням на застосування приписів ст. ст. 36.2, 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надано правову оцінку в постанові ВС від 21.04.2022 у справі №447/2222/20.

Так ВС вказав, що згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові ВС від 28.03.2018 у справі №204/3783/16-ц.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц, від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19.

У постанові ВП ВС від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15 зазначено, що у ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення страхового відшкодування ще 14.01.2021, то обов`язок по прийняттю відповідного рішення та здійсненню страхової виплати виник у відповідача 14.04.2021, тобто після спливу 90 днів з дня подання вказаної заяви - ст. 36.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З урахуванням наведеного з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення страхове відшкодування утриманцю в розмірі 180 000 грн., з розрахунку 36 МЗП х 5000 грн., відповідно до п. 27.2 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Надаючи оцінку позовним вимогам про нарахування за прострочення виплати страхового відшкодування суми пені, 3 % річних та інфляційних втрат, апеляційний суд приймає до уваги таке.

Пунктом 36.5 ст. 36 Закону визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини, як боржника у даних правовідносинах.

У справі, яка переглядається, листом від 08.10.2021 МТСБУ повідомило позивача про припинення перебігу строку для прийняття страховиком рішення щодо виплати позивачам страхового відшкодування до дати набрання рішенням у такій справі/провадженні законної сили та повідомлення про даний факт страховика, як це передбачено абзацом 4 пункту 36.2 статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відомості щодо результату розгляду кримінальної справи за фактом ДТП у матеріалах справи відсутні, проте питання про виплату позивачам страхового відшкодування та визначення його розміру було прийнято на підставі рішенняЧорнобаївського районного суду Черкаської області від 13.05.2022, ухваленого в цій справі.

Рішення суду першої інстанції в цій справі у зв`язку з апеляційним оскарженням за вимогами ч.2 ст.273 ЦПК України до моменту апеляційного перегляду законної сили не набрало.

При цьому саме з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції про стягнення з МТСБУ на користь позивача страхового відшкодування, у страховика настав строк для виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання.

Таким чином, вирішуючи позовні вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність прострочення щодо виплати грошових сум та настання відповідальності у виді сплати пені, 3 % річних та інфляційних втрат з огляду на те, що на момент звернення позивача до суду з позовом між сторонами не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої пунктом 36.5 статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою ст. 625 ЦК України.

Такі правові висновки ВС відображено в постанові від 21.04.2022 у справі №447/2222/20.

Таким чином позовні вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат у даній справі є необґрунтованими, чого помилково не врахував суд першої інстанції, приймаючи рішення про їх задоволення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13.05.2022 у даній справі слід скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та прийняти в цій частині постанову про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог, а також змінити в частині вирішення питання про стягнення з відповідача судового збору, а в решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Що стосується апеляційного перегляду додаткового рішення суду від 24.05.2022 у цій справі, апеляційний суд приймає до уваги такі обставини.

Предметом позову є вимоги про стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_2 коштів в загальній сумі 230 372,52 грн., які рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13.05.2022 позовні вимоги у справі задоволено повністю.

По результатам апеляційного перегляду справи вказане рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13.05.2022 скасовано в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, у задоволення яких відмовлено.

Усього позовні вимоги у справі задоволено на 78 %.

Відповідно до змісту ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене правове регулювання, пропорційно до частки позовних вимог у задоволення яких відмовлено (22%), судові витрати позивача на оплату правової допомоги на суму 10000,00 грн. * 22% = 2200,00 грн. мають бути залишені за позивачем.

Таким чином подані відповідачем апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення.

Отже додаткове рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.05.2022 у даній справі слід скасувати. Судові витрати на правову допомогу перерозподілити таким чином, що до стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування понесених витрат на правову допомогу підлягає 7800,00 грн., частково задовольнивши апеляційну скаргу відповідача.

На підставі положень ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог у справі на 78 %, пропорційно до задоволеної частки з відповідача до державного бюджету слід стягнути 1800,00 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції. За апеляційний перегляд справи пропорційно до частки позовних вимог у задоволення яких відмовлено з державного бюджету відповідачу слід повернути 760,23 грн. судового збору, сплаченого за апеляційний перегляд справи.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги відповідача - задовольнити частково.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13.05.2022 у цивільній справі за позовом представника позивача ОСОБА_1 , як законного представника малолітньої ОСОБА_2 , адвоката Ільківа М.М. до Моторно (транспортного) страхового бюро України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та стягнення страхового відшкодування - скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, а також в частині вирішення питання про стягнення з відповідача судового збору.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , як законного представника малолітньої ОСОБА_2 , до Моторно (транспортного) страхового бюро України про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат - залишити без задоволення.

Стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь державного бюджету 1800,00 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

У решті рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13.05.2022 у даній справі - залишити без змін.

Додаткове рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.05.2022 у цивільній справі за позовом представника позивача ОСОБА_1 , як законного представника малолітньої ОСОБА_2 , адвоката Ільківа М.М. до Моторно (транспортного) страхового бюро України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та стягнення страхового відшкодування скасувати.

Стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 , як законного представника малолітньої ОСОБА_2 у відшкодування понесених витрат на правову допомогу 7800,00 грн.

Повернути Моторному (транспортному) страховому бюро Україниз державного бюджету 760,23 грн. судового збору, сплаченого за апеляційний перегляд справи.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 07.02.2023.

Суддя-доповідач

Судді