Провадження № 2/522/1015/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міське агенство з приватизації житла», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд:

-Визнати недійсним з дати видання та скасувати розпорядження органу приватизації від 30.03.2018 року №250876;

-Визнати недійсним з дати видання та скасувати свідоцтво про право власності на житло, видане Департаментом міського господарства Одеської міської ради від 30.03.2018 року на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,59 кв.м. на ім`я ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

-Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 11.05.2018 року державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 4-687;

-Припинити право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровану за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 4-687.

Мотивує вимоги тим, що він був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 та постійно проживав зі згоди наймача квартири - матері ОСОБА_4 , як член сім`ї. Мати користувалась квартирою відповідно до договору найму житлового приміщення та на підставі ордеру на жиле приміщення. 19 липня 1996 року місце проживання у вищезазначеній квартирі зареєструвала онуку - ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 наймач ОСОБА_5 померла. Після смерті матері він залишився проживати та був зареєстрованим в зазначеній квартирі й ніколи не втрачав інтересу до цього житла та не відмовлявся від права на спірну квартиру.

В 2015 році ОСОБА_2 змінила у вищезазначеній квартирі замки і цим самим перешкоджала йому у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , також не відкривала двері, йому часто доводилось ночувати за місцем роботи, так як іншого житла в нього немає.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2017 року його визнано таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , яке скасовано ухвалою від 16 квітня 2018 року.

Проте, розпорядженням (наказом) органу приватизації Департаменту міського господарства Одеської міської ради від 30 березня 2018 року № 250876 зареєстровано та записано в реєстрову книгу за № 8-25966, вказану квартиру передано у власність відповідачки ОСОБА_2 одноособово, яка 11 травня 2018 року продала квартиру ОСОБА_3 .

Враховуючи, що ОСОБА_2 не набула у встановленому законом порядку право власності на цю квартиру, тому договір купівлі-продажу підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою від 14 грудня 2018 року по справі відкрито провадження, встановлений розгляд справи в загальному порядку.

21.02.2019 до суду надійшли відзиви на позов представника відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в якому просять позовні вимоги залишити без задоволення.

05.03.2019 року із Одеського державного нотаріального архіву до суду надійшли належним чином посвідчені копії договору купівлі- продажу від 11.05.2018 року за реєстровим № 4-687, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою від 26 травня 2021 року по справі закрито підготовче судове засідання, призначена справа до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник, та представник відповідача ОСОБА_2 заперечували проти задоволення позову.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2017 року визнано ОСОБА_1 , 1962 року народження таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою; АДРЕСА_1 , яке ухвалою того ж суду від 16.04.2018 року скасовано.

11 травня 2018 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 34,12 кв.м., загальною площею 50,59 кв.м. .

Договір посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л., реєстровий номер 4-687.

Згідно п. 1 договору зазначена квартира належить продавцю ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на житло, виданого Департаментом міського господарства Одеської міської ради 30.03.2018 року за № 825966, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Державним реєстратором прав на нерухоме майно Краснопільської сільської ради Лиманського району Одеської області, Одеська область ОСОБА_6 18.04.2018 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер права власності: 25830552, згідно Витягу з Державного реєстру речових правна нерухоме майно № 121520634 від 23.04.2018 року. Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 18.04.2018 року.

Як вбачається із матеріалів завіреної належним чином копії договору купівлі-продажу, який надійшов із Одеського державного нотаріального архіву на ухвалу суду від 11.02.2019, покупець ОСОБА_3 на час укладення договору перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 31 жовтня 2003 року, Серія НОМЕР_2 .

Згідно п. 9 Договору квартира, яка є предметом цього договору набувається в спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , заяву на купівлю та на укладання договору від імені його дружини ОСОБА_7 , справжність підпису якої засвідчено 11.05.2018 року за реєстровим номером 4-686, додана до цього договору та зберігається в справах нотаріальної контори.

Частиною 1 ст. 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

За приписами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ч. 1-3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215-235 ЦК України особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

ОСОБА_7 , як співвласник спірного майна надала згоду на купівлю чоловіком ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 , в спільну сумісну власність подружжя, за ціною та на умовах за його розсудом, не залучена позивачем до участі у справі, а тому в задоволенні позовних вимог позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу слід відмовити через неналежний склад відповідачів у справі.

З таких обставин у задоволені вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу необхідно відмовити.

Щодо вимог про скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло.

У постанові ВП ВС від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц перелічено, необхідні для висновку про дотримання чи недотримання принципу процесуальної економії.

Так, ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим має оцінюватися з огляду на обставини справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду.

Проте, заявлені позивачем вимоги про визнання недійсним з дати видання та скасувати розпорядження органу приватизації від 30.03.2018 року №250876 та визнання недійсним з дати видання та скасування свідоцтва про право власності на житло, видане Департаментом міського господарства Одеської міської ради від 30.03.2018 року на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,59 кв.м. на ім`я ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 та визнання недійсним договору не приведуть до ефективного захисту прав ОСОБА_1 ..

Вимогу про вселення в приміщення квартири АДРЕСА_1 позивач не заявив.

Враховуючи, що спосіб захисту, обраний позивачем, не є ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах, тому у задоволені вимог ОСОБА_1 про скасування розпорядження та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міське агенство з приватизації житла», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 28.02.2023, у зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні суду та його відновленні.

Суддя Р.Д. Абухін

16.01.23