ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м.Суми

Справа №591/402/22

Номер провадження 22-ц/816/411/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання -Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

третя особа Приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Хоменко Вікторія Василівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 січня 2023 року, в складі судді Катрич О.М., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в:

19 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання припиненим зобов`язання за іпотечним договором та зняття обтяження з об`єкта іпотеки.

Свої вимоги мотивувала тим, що в забезпечення виконання позичальником зобов`язання перед банком за кредитним договором № SUH0GK00170025 від 21 липня 2005 року, між нею та ЗАТ КБ «Приват Банк» було укладено нотаріально посвідчений і зареєстрований в реєстрі за №3839 Договір іпотеки від 21 липня 2005 року про надання в іпотеку нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , з одночасним накладенням заборони на відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна до припинення договору купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу від 21 липня 2005 року, про що зроблено запис в реєстрі нотаріальних дій за №3840 та зареєстровано в реєстрі накладення заборон № 67.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 лютого 2015 року, справа № 591/8917/14-ц, задоволено позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК», стягнуто з неї на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором №SUHOGK00170025 від 21 липня 2005 року в сумі 6626,28 доларів США, що за курсом 12,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15 жовтня 2014 року складає 85810,33 грн та 858,10 грн повернення судового збору. Вважає, що звернувшись до суду з позовом про стягнення з неї заборгованості за кредитом, банк у такий спосіб скористався своїм правом, встановленим підп. а) п. 2.3.3 Договору № SUH0GK00170025 від 21 липня 2005 року, а саме: зажадав від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати комісій й відсотків за його користування, в тому числі і тих зобов`язань, строк виконання яких не настав. При цьому, згідно з цим же пунктом Договору та, враховуючи ст. ст. 212, 611, 651 ЦК України щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк виконання настав, а отже закінчився термін дії договору кредиту.

Нею здійснено повне погашення заборгованості за кредитним договором, стягнутої вказаним заочним рішенням, і постановою ст. державного виконавця Зарічного ВДВС у м. Суми ПСМУ МЮ (м. Суми) Трегубова О.В. від 04 жовтня 2021 року виконавче провадження № 50874626 закінчено, припинено арешт майна боржника та скасовано інші заходи примусового стягнення. При виконанні позичальником всіх зобов`язань за кредитним договором №SUH0GK00170025 від 21 липня 2005 року, термін дії Договору іпотеки від 21 липня 2005 року скінчився.

Просила суд:

- визнати припиненими зобов`язання за Договором іпотеки від 21 липня 2005 року, нотаріально посвідченим і зареєстрованим в реєстрі за №3839, укладеним між ЗАТ КБ «Приват Банк» (АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_1 ;

- зняти заборону на відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , встановленої Договором іпотеки від 21 липня 2005 року;

- виключити з реєстру накладення заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис № 67 від 21 липня 2005 року.

- стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 січня 2023 року позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Хоменко В.В., про визнання припиненим зобов`язання за іпотечним договором та зняття обтяження з об`єкта іпотеки задоволено.

Визнано припиненими зобов`язання за Договором іпотеки від 21 липня 2005 року, нотаріально посвідченим і зареєстрованим в реєстрі за № 3839, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_1 .

Знято заборону на відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , встановленої Договором іпотеки від 21 липня 2005 року.

Виключено з Реєстру накладення заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис № 67 від 21 липня 2005 року.

Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1984 грн 80 коп, сплачений при подачі позову до суду.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Вважає, що задовольняючи позовні вимоги у заявленій редакції, суд першої інстанції не врахував, що право іпотекодавця у разі доведеності обставин виконання кредитних зобов`язань підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки припиненою, а не шляхом припинення зобов`язання за договором. Обрання позивачем неналежного способу захисту, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Вказує, що надані позивачем судові рішення стосуються лише факту виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 лютого 2015 року і не містять висновків про повне припинення зобов`язання за кредитним договором. Доводить відсутність судового рішення, яке набрало законної сили, щодо визнання кредитного договору №SUH0GK00170025 від 21 липня 2005 року виконаним та припиненим, а рішення суду про стягнення заборгованості визначеної станом на 15 жовтня 2014 року було виконане не одразу, а протягом періоду з 20 лютого 2015 року до 20 жовтня 2017 року, тобто більш ніж через 2,5 роки. Суд першої інстанції не звернув уваги, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ста. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Таке виконання не є належним, не призвело до повного погашення заборгованості та належного виконання умов договору, не припиняє зобов`язання сторін за укладеним договором і не є підставою для припинення зобов`язання за договором. У даному випадку правовідносини між сторонами не припинилися, що не позбавляє банк нараховувати заборгованість згідно договору та отримання таких сум.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Талденко О.В. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення представника ОСОБА_1 адвоката Талденко О.В. щодо скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не у повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 21 липня 2005 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №SUH0GK00170025 від 21 липня 2005 року на суму на 12048,00 доларів США на купівлю квартири (а.с. 9-10).

21 липня 2005 року в забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між ЗАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений і зареєстрований в реєстрі за № 3839 Договір іпотеки про надання в іпотеку нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу від 21 липня 2005 року, з одночасним накладенням заборони на відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна, про що зроблено запис в реєстрі нотаріальних дій за № 3840 та зареєстровано в реєстрі накладення заборон № 67 (а.с. 11-12).

За змістом пункту 2.3.3. зазначеного кредитного договору при виникненні кожного з наступних подій: зокрема, порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного договору, у тому числі при порушенні цільового використання коштів, банк на власний розсуд має право, зокрема, змінити умови договору зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення; при цьому згідно з ст. 212, 611, 651 ЦК України, щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник, зокрема, зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором.

Заочним рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 лютого 2015 року, справа № 591/8917/14-ц, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором №SUHOGK00170025 від 21 листопада 2005 року в сумі 6626,28 доларів США, що за курсом 12,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15 жовтня 2014 року складає 85810,33 грн, та 858,10 грн повернення судового збору (а.с.13-14).

На виконання заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 лютого 2015 року видано виконавчий лист у справі № 591/8917/14-ц.

Постановою Верховного Суду від 15 вересня 2021 року по справі № 591/315/20 скасовано постанову Сумського апеляційного суду від 08 липня 2020 року в частині відмови у задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми щодо незарахування сплачених ОСОБА_1 протягом періоду з 20 лютого 2015 року до 20 жовтня 2017 року грошових коштів у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 липня 2005 року на виконання рішення Зарічного районного суду міста Суми від 20 лютого 2015 року у справі № 591/8917/14-ц.

Змінено ухвалу Зарічного районного суду міста Суми від 29 квітня 2020 року в частині задоволення вимог скарги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми щодо незарахування сплачених ОСОБА_1 протягом періоду з 20 лютого 2015 року до 20 жовтня 2017 року грошових коштів у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 липня 2005 року на виконання рішення Зарічного районного суду міста Суми від 20 лютого 2015 року у справі № 591/8917/14-ц, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Постанову Сумського апеляційного суду від 08 липня 2020 року (а.с. 16-22) в частині відмови у задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 про зобов`язання старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми зарахувати сплачені ОСОБА_1 за період із 20 лютого 2015 року до 20 жовтня 2017 року грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за договором від 21 липня 2005 року відповідно до наданих нею державному виконавцю платіжних документів у рахунок виконання рішення Зарічного районного суду міста Суми від 20 лютого 2015 року у справі № 591/8917/14-ц, змінено, викладено її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Зі змісту цієї постанови суду касаційної інстанції вбачається, що у відповіді боржнику від 27 грудня 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначило, що рішення суду є виконаним і сума заборгованості за судовим рішенням є погашеною, однак існує непогашена заборгованість за кредитним договором.

Постановою ст. державного виконавця Зарічного ВДВС у м. Суми ПСМУ МЮ (м. Суми) Трегубова О.В. від 04 жовтня 2021 року виконавче провадження № 50874626 закінчено, припинено арешт майна боржника та скасовано інші заходи примусового стягнення.

Як убачається зі змісту рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року по справі № 591/2492/19-ц, судом було встановлено та роз`яснено, що AT КБ «ПРИВАТБАНК», звернувшись до суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом, у такий спосіб скористалося своїм правом, встановленим підпунктом а) пункту 2.3.3 Договору №SUH0GK00170025 від 21 липня 2005 року, а саме зажадав від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати комісій й відсотків за його користування, в тому числі і тих зобов`язань, строк виконання за якими не настав. При цьому, згідно цього ж пункту Договору, та враховуючи ст. ст. 212, 611, 651 ЦК України, щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк виконання настав, а отже закінчився термін дії договору кредиту, посилаючись при цьому на правові позиції Великої Палати ВС від 28 березня 2018 року № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року № 310/11534/13-ц (а.с. 23-25).

12 жовтня 2021 року ОСОБА_1 зверталася з заявою до керівника АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на вищевказані обставини, та просила зняти заборону на відчуження нерухомого майна з кв. АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності (а.с. 26).

26 жовтня 2021 року від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла відповідь, в якій вказано, що на дату звернення банком до суду із позовною заявою про стягнення суми заборгованості за кредитом №SUHOGK00170025 від 21-07-2005 року існувала певна сума заборгованості, що була обчислена відповідно до розрахунку суми заборгованості станом на конкретну дату. Оскільки на дату звернення банком до суду, а також впродовж строку від дати звернення до суду до дати повного виконання рішення суду зобов`язання за кредитним договором не було виконано повністю (не повернута вся сума отриманого кредиту і відсотки за його користування, а також інші передбачені договором суми) на неповернену суму кредиту продовжували нараховуватися відсотки за його користування. Як наслідок, незважаючи на виконання рішення суду і погашення суми боргу, обчисленої на дату звернення банком до суду на даний час за цим кредитним договором існує заборгованість. Як буде сплачена заборгованість, так і буде закритий договір та знято обтяження з нерухомості (а.с. 27-28).

На підтвердження своїх доводів про наявність заборгованості по кредиту та на спростування доводів позивача, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надало суду розрахунок заборгованості за кредитним договором.

ОСОБА_1 , посилаючись на ст. 599 ЦК України, просила визнати припиненим зобов`язання за іпотечним договором та зняти обтяження з об`єкта іпотеки з підстав виконання нею зобов`язання по виконанню рішення суду про стягнення заборгованості по забезпеченому цією іпотекою кредитному договору.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 мотивоване тим, що наданими суду доказами підтверджено виконання позивачем зобов`язання за кредитним договором №SUHOGK00170025 від 21 липня 2005 року і у зв`язку з припиненням основного зобов`язання за кредитним договором, відповідно до положень ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека також припинилась, що є підставою для зняття заборони на відчуження спірного нерухомого майна, яке було предметом іпотеки, та зняття заборони на відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , встановленої Договором іпотеки від 21 липня 2005 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п. п. 3 та 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Інститут забезпечення виконання зобов`язання спрямований на підвищення гарантій забезпечення майнових інтересів сторін договору, належного його виконання, а також усунення можливих негативних наслідків неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань. Тобто в разі невиконання або неналежного виконання умов цивільного договору на боржника покладається додаткова відповідальність, а в ряді випадків до виконання зобов`язання притягуються разом з боржником і треті особи.

У ст. 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється, з інших підстав, передбачених цим Законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» існували кредитні правовідносини за кредитним договором № SUH0GK00170025 від 21 липня 2005 рок, зобов`язання за яким були забезпечені іпотекою за договором від 21 липня 2005 року.

Із змісту п. 27 наданого суду договору іпотеки від 21 липня 2005 року слідує, що термін дії договору до повного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього (а.с. 12).

Отже, за положеннями ч. 1 ст. 559, ч. 1 ст. 593 ЦК України припинення поруки та права іпотеки у разі належного виконання основного зобов`язання, презюмується.

Встановивши факт припинення основного зобов`язання належним його виконанням, припиненими є й додаткові (акцесорні) зобов`язання за договорами іпотеки і поруки.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що банк, звернувшись до суду з позовом, за наслідками розгляду якого Зарічним районним судом м. Суми ухвалено заочне рішення про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №SUH0GK00170025 від 21 липня 2005 року у розмірі 6626,28 доларів США, що за курсом 12,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15 жовтня 2014року складає 85810,33 грн та 858,10 грн повернення судового збору, реалізував своє право на дострокове стягнення, а тому право АТ КБ «ПРИВАТБАНК» нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припинилося.

Тобто, скориставшись своїм правом, встановленим підп. а) п. 2.3.3 кредитного договору №SUH0GK00170025 від 21 липня 2005 року, банк змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором. З вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в порядку, визначеному ст. 625 ЦК України, який забезпечує права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах, банк не звертався.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 лютого 2015 року про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитом перебувало на примусовому виконанні та боржником було внесено грошові кошти у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 липня 2005 року, постановою ст. державного виконавця Зарічного ВДВС у м. Суми ПСМУ МЮ (м. Суми) Трегубова О.В. від 04 жовтня 2021 року виконавче провадження № 50874626 закінчено, припинено арешт майна боржника та скасовано інші заходи примусового стягнення.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи та вирішуючи позов, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для його задоволення, оскільки заборгованість за кредитним договором погашена боржником в повному обсязі, що свідчить про припинення кредитного зобов`язання й зумовлює припинення іпотеки з огляду на її похідний характер.

Отже за наявності належних та достатніх доказів виконання позивачем кредитного зобов`язання за договором №SUH0GK00170025 від 21 липня 2005 року, забезпеченого іпотекою, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання іпотеки такою, що припинилась.

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором, при визнанні іпотеки такою, що припинена, суд обґрунтовано ухвалив рішення про припинення обтяження нерухомого майна, що передавалося в іпотеку.

Щодо доводів апеляційної скарги про обрання позивачем неналежного способу захисту, колегія суддів зазначає наступне.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав і інтересів є визнання права, що в повній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків.

Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (ст. ст. 3,12-15, 20 ЦК України), слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого ч. 1 ст. 593 ЦК України, на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Таким чином, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення зобов`язання за договором.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Таким чином, колегія суддів вважає, що визначення у рішенні такого способу порушеного права як визнання іпотеки такою, що припинена, не суперечить закону, не є виходом за межі позовних вимог і не може розцінюватись як порушення принципів рівності всіх учасників судового процесу перед судом та диспозитивності судового процесу.

Отже, суд помилково зазначив у резолютивній частині рішення: Визнати припиненими зобов`язання за договором іпотеки від 21 липня 2005 року, замість: Визнати іпотеку такою, що припинена.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Інші доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, рішення підлягає зміні на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, з викладенням абзацу першого резолютивної частині рішення у наступній редакції: Визнати іпотеку за договором іпотеки від 21 липня 2005 року, нотаріально посвідченим і зареєстрованим в реєстрі за № 3839, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_1 такою, що припинена». В іншій частині рішення необхідно залишити без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 січня 2023 року змінити.

Викласти абзац перший резолютивної частині рішення у наступній редакції:

Визнати іпотеку за договором іпотеки від 21 липня 2005 року, нотаріально посвідченим і зареєстрованим в реєстрі за № 3839, укладеним між ЗАКРИТИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_1 , такою, що припинена.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

С. С. Ткачук