Єдиний унікальний номер: 379/1192/20
Провадження № 2/379/12/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Гопкало О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тараща в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Таращанської міської ради про визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки та скасування державної реєстрації земельних ділянок,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 19.10.2020 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить:

1.Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №772953, виданий на ім`я ОСОБА_3 , та перереєстрованого на ОСОБА_2 на підставі договору дарування № 2823 в 2010 році державним нотаріусом Таращанського нотаріального округу Овраменко Л.В., на земельну ділянку площею 0,2278 га, розташовану в с. Косяківка на території Косяківської сільської ради Таращанського району, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:003:0013 та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки;

2.Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №772956, виданий на ім`я ОСОБА_3 , та перереєстрованого на ОСОБА_2 на підставі договору дарування №2821 в 2010 році державним нотаріусом Таращанського нотаріального округу Овраменко Л.В., на земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану в с. Косяківка на території Косяківської сільської ради Таращанського району, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер :02:003:0002 та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазначав, що позивач є власником житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , розміром 27,5 кв.м. житлової площі, загальна площа 43,6 кв.м. До будинку прилягають господарські будівлі та споруди: погріб кам`яний, сарай глинобитний. При купівлі даного житлового будинку, позивачем отримано від попереднього власника домоволодіння ОСОБА_4 , земельну ділянку, яка згідно довідки виданої виконавчим комітетом Косяківської сільської ради №610 від 20.12.2007 року становить 0,33 га і державний акт на земельну ділянку не видавався. Таким чином, загальний розмір землі під домоволодіння та біля домоволодіння в АДРЕСА_1 , становив та має становити на даний час 0,33 га і позивач є належним користувачем вказаної земельної ділянки, оскільки є безпосереднім власником, як житлового будинку так і прибудинкових споруд. Відповідно до рішення сесії Косяківської сільської ради Таращанського району Київської області №223-48-УІІ від 26.11.2019 року, ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі, які знаходяться по АДРЕСА_1 орієнтованою площею 0,33 га, з яких для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд визначено 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства визначено 0,08 га. На даний час позивачем технічна документація на вказані земельні ділянки не розроблена, про те він являється добропорядним користувачем відповідних земельних ділянок, постійно їх обробляє та підтримує в належному стані.

Поруч з домоволодінням та земельними ділянками позивача, які знаходяться в його користуванні межує домоволодіння відповідача. Так, ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 належить:

на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯД №772953, виданого на ім`я ОСОБА_3 , та перереєстрованого на відповідача на підставі договору дарування №2823 в 2010 році державним нотаріусом Таращанського нотаріального округу Овраменко Л.В., про що наявна відмітка в державному акті, земельна ділянка розміром 0,2278 га (цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства).

на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯД №772956, виданого на ім`я ОСОБА_3 , та перереєстрованого на відповідача на підставі договору тарування №2821 в 2010 році державним нотаріусом Таращанського нотаріального округу Овраменко Л.В., про що наявна відмітка в державному акті, належить земельна ділянка розміром 0,2500 га (цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд).

На даний час, між позивачем та його сусідом ОСОБА_2 , який є власником суміжних земельних ділянки, постійно виникають непорозуміння та сварки, оскільки відповідач самовільно зайняв частину належних позивачу земельних ділянок. Між позивачем - господарем земельних ділянок по АДРЕСА_2 та відповідачем - власником суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_1 належним чином не встановлені та не визначені чіткі межові знаки суміжних земельних ділянок.

За таких обставин, в позивач вважає, що відповідачем порушується його право на належне користування земельними ділянками розташованими за адресою: АДРЕСА_1 та унеможливлює реалізувати своє право на приватизацію земельних ділянок відповідно до рішення сесії Косяківської сільської ради Таращанського району Київської області №223-48-УІІ від 26.11.2019 року.

У відзиві на позовну заяву (а.с.96-100 т.1) відповідач зазначав, що позов є безпідставним, надуманим, зазначені позивачем обставини не відповідають дійсності та не підтверджені належними та допустимими доказами. Та вважає, що вимоги позивача про визнання недійсними державних актів на його земельні ділянки та скасування державної реєстрації земельних ділянок не підлягають до задоволення, оскільки відповідач не порушував прав позивача, за встановлені межі своїх земельних ділянок не виходив, самовільно межі не встановлював, та взагалі не є компетентним органом, що скасовує державну реєстрацію земельних ділянок та усуває накладки земельних ділянок.

В обґрунтування зазначав, що ОСОБА_1 є користувачем не сформованих, не зареєстрованих земельних ділянок по сусідству з ним за адресою АДРЕСА_1 , на які він не надав жодних документів, площа яких є орієнтовною, про що й зазначається в рішенні Косяківської сільської ради від 26.11.2019. Проте, відповідач є власником двох земельних ділянок з кадастровими номерами :02:003:0013 та :02:003:0002. На підставі укладеного договору № 72-ГР на виконання топографо-геодезичних та картографічних робіт з державним підприємством «Центр державного земельного кадастру», працівниками Білоцерківського міськрайонного виробничого відділу Київської обласної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», було перенесено в натуру (на місцевість) поворотні точки меж земельних ділянок та складено акт прийому-передачі місця розташування межових знаків на зберігання від 22.11.2019. В липні 2020 року по встановленим землевпорядною організацією межовим знакам позивач поставив бетонні стовпи та натягнув металеву сітку.

В позовній заяві позивач вказує неправдиву інформацію, що відповідач вчиняє різні перешкоди йому у користуванні його земельними ділянками, начебто намагається їх розорати та самовільно встановлює межові знаки, а нижче у тексті зазначає «належним чином не встановлені та не визначені чіткі межові знаки суміжних земельних ділянок», тобто суперечить сам собі. Дане не підтверджується жодним доказом та не відповідає дійсності. Жодних перешкод у користуванні його земельними ділянками відповідач не чинить, не розорює їх, оскільки не має відповідної техніки. Навпаки, саме позивач порушує правила добросусідства, неодноразово орав чужу землю, знищував дерева.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що в 2007 році він купив будинок, оформив на нього право власності. Коли захотів приватизувати земельну ділянку в 2019 році, то йому в земельному відділі в м. Тараща сказали, що він не може приватизувати, бо існує накладка по городу. З 2019 року пішли проблеми з сусідом, який виставив межі, та займає його земельну ділянку. В 2008 році не зміг виготовити технічну документацію на земельну ділянку, оскільки було встановлено накладення земельної ділянки відповідача.

Представник позивача - адвокат Поліщук Р.А. у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та прохав його задовільнити. Пояснив, що відповідно до договору купівлі-продажу позивач є власником житлового будинку в АДРЕСА_1 . Домоволодіння також включає погріб та сарай. 26.11.2019 позивачу надано дозвіл на розробку технічної документації для приватизації землі. Земельна ділянка, якою користується позивач, межує з земельними ділянками ОСОБА_5 , які знаходяться у володінні відповідача на підставі державних актів. ОСОБА_5 вчиняє перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою самовільно встановлює межові знаки. Земельна ділянка позивача не сформована та не має кадастрового номеру. Ця земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав з моменту купівлі будинку. Відповідач неодноразово звертався до сільської ради що позивач користується його земельною ділянкою, отже, такими діями відповідач порушує права позивача. Позивач в усному порядку звертався до землевпорядника за розробкою технічної документації. Однак, землевпорядник не бажав робити документацію та повідомив, що не може розробити. Між земельними ділянками була межа шириною 20 сантиметрів, а відповідач зараз цю межу порушує. Вважає, що строк позовної давності не сплив, оскільки його початок це 26.11.2019, коли відповідач почав перешкоджати користуватися земельною ділянкою, а також коли позивач розпочав процес розробки технічної документації. Таким чином, відповідачем порушено право позивача на користування земельною ділянкою. Рішення органу місцевого самоврядування щодо права позивача користуватися земельно ділянкою відсутнє. В справі є лише довідка, видана на ім`я попереднього власника ОСОБА_4 , про те що земельна ділянка біля житлового будинку АДРЕСА_1 становить 0,33 га.

У письмових поясненнях до судових дебатів представник позивача ОСОБА_1 зазначав, що починаючи з серпня 2019 року ОСОБА_2 вчиняє для позивача різного роду перешкоди в користуванні земельними ділянками по АДРЕСА_1 , зокрема намагаються їх розорати на власний розсуд та самовільно встановлює межові знаки, відбираючи в позивача частину земельної ділянки, оскільки відповідно до розробленої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ТРВ КОФ ЦДЗК частина земельних ділянок позивача приватизована відповідачем по справі та належить йому на праві власності.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що його земельні ділянки приватизовані. По документам сума площ земельних ділянок позивача та відповідача складає 81 сотку, а по факту 76 соток, отже, 5 соток не хватає. Це помилка землевпорядної організації. Він сам не встановлював межові знаки. Позивач трактором підорював садок відповідача, тому чотири вишні засохли. Позивач мусор кинув поруч з хатою відповідача

У письмових поясненнях (а.с.61-65 т.2) відповідач зазначав, що державні акти виготовленні і зареєстровані в 2007 році 26 листопада, а позивач купує хату в грудні 2007 року. Земельна ділянка виділялась позивачеві в 2008 році. До виділення земельної ділянки позивачеві за адресою: АДРЕСА_1 в користування, у відповідача вже земельні ділянки були приватизовані і мали приватну власність на площу 47,78 га. Органи місцевого самоврядування виділяють позивачеві земельну ділянку площею 0,33 га. Якщо зробити сумарну площу двох виділених земельних ділянок, то ця сумарна площа буде дорівнювати 47,78 га+ 33,00 га= 80,78 га, а фактично згідно попередніх замірів площа становить 75,71 га. Таким чином, органи самоврядування Косяківської сільської ради зробили неприпустиму помилку при виділенні земельної ділянки в користуванні ОСОБА_1 а саме: виділивши частину приватизованої земельної ділянки відповідача площею 5,07 га другий раз позивачеві. Також, схема перенесення в натуру «на місцевість» поворотних точок меж земельних ділянок відповідача була виконано 22.11.2019, а дозвіл на розробку технічної документації позивачеві виданий 26.11.2019.

Представник відповідача адвокат Колибаба І.О. у судовому засіданні прохала відмовити у задоволені позову в повному обсязі. Прохала застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Зазначила, що строк позовної давності рахується з моменту придбання будинку в 2007 році. Також зазначила, що буде подана заява про ухвалення додаткового рішення по справі щодо витрат на правову допомогу.

У письмових запереченнях по суті позову представник відповідача ОСОБА_2 зазначала, що існує неузгодженість між дослідницькою частиною та підсумком висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 379/1192/20 від 14.10.2022 року та відповідно немає узгодженості з іншими матеріалами. Так, у висновку експертом зазначено:

кадастрові номери земельних ділянок невірно, тобто замість кадастрових номерів «:02:003:0013», «:02:003:0002» значаться «6:02:003:0013», «6:02:003:0002» (стор. 14,15,17,18,19);

для відповіді на поставлені питання необхідно визначити фактичні межі земельної ділянки позивача та фактичні межі земельних ділянок відповідача та співставити їх із межами земельних ділянок з кадастровими номерами «6:02:003:0013», «6:02:003:0002» (стор. 19);

північна сторона (зі сторони річки) наявний паркан, а фактично паркану немає. Фактична площа земельних ділянок відповідача становить 0,4755 га (по державному акту 0,4778 га) тобто збільшена на 0,0023 га, замість зменшена (сторінка 23). Однак, це також не відповідає дійсності, оскільки фактично відповідач користується площею 0,4755га.

фактичні межі земельної ділянки позивача, а мається на увазі фактичні межі відповідача (стор.27).

Також зазначала, що бажана позивачем земельна ділянка несформована, без кадастрового номеру, без державної реєстрації не може бути предметом спору, так само як не може бути об`єктом дослідження, оскільки такого об`єкту не існує.

Представник третьої особи - виконавчого комітету Таращанської міської ради Бутенко Я.В. у судовому засіданні при вирішення рішення у даній справі покладається на розсуд суду.

Суд, заслухавши думку сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 26.12.2007 приватним нотаріусом Таращанського нотаріального округу Київської області Швець С.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 4574, позивач є власником житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 . Предметом даного договору є житловий будинок глинобитний, розміром житлової площі 27,5 кв.м., загальної 43,6 кв.м. та прилягаючі до нього господарські будівлі та споруди: погріб кам`яний, сарай глинобитний. (а.с.14 т.1)

В пункті 1.2. даного договору вказано, що відчужуваний житловий будинок належав ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку посвідченого ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області 29.07.2005 року за реєстровим № 2148, зареєстрованого у Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації 29.09.2007 року за номером запису 171 в книзі 1.

У довідці № 610, виданій 20.12.2007 виконкомом Косяківської сільської ради Таращанського району Київської області вказано, що земельна ділянка біля житлового будинку в АДРЕСА_1 становить 0,33 га і державний акт на землю не виготовлявся (а.с.24 т.1).

Рішенням Косяківської сільської ради Таращанського району Київської області від 21 січня 2008 року № 101-20-V надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо безоплатної передачі у приватну власність земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 , площею 0,33 га, в тому числі:

-для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,25 га;

-для ведення особистого селянського господарства 0,08 га. (а.с.104 т.2)

Рішенням Косяківської сільської ради Таращанського району Київської області від 24 грудня 2008 року № 164-28-V виділено ОСОБА_1 та зобов`язано виготовити державний акт на земельну ділянку, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , біля господарства ОСОБА_3 , в кількості 0,08 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.105 т.2).

З 20.10.2010 року ОСОБА_2 , на підставі договорів дарування, посвідчених державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Овраменко Л.В. за реєстровим № 2821, 2823 та зареєстровано в поземельній книзі 30.12.2010, є власником двох земельних ділянок розташованих за адресою: АДРЕСА_3 , а саме:

з кадастровим номером :02:003:0002, площею 0.2500 га у межах згідно з планом, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 26.11.2007 серія ЯД № 772956 (а.с.18 т.1);

з кадастровим номером :02:003:0013, площею 0.2278 га у межах згідно з планом, для ведення особистого селянського господарства, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 26.11.2007 серія ЯД № 772953 (а.с.19 т.1).

У Державному земельному кадастрі про право власності та речові права на земельні ділянку містяться відомості щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :02:003:0002, :02:003:0013 та зазначено ОСОБА_2 , як суб`єкта права власності на ці земельні ділянки (а.с.25-28 т.1).

Відповідно до рішення Косяківської сільської ради Таращанського району Київської області від 11.11.2015 № 09-01-VII «Про перейменування вулиць с. Косяківка та с. Антонівка Таращанського району Київської області» перейменовано в АДРЕСА_1 (а.с.29-30 т.1).

18.11.2019 ОСОБА_2 уклад договір № 72-ГР на виконання топографо-геодезичних та картографічних робіт з Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру», від імені якого діє Білоцерківський міськрайонний виробничий відділ Київської обласної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (а.с.113115 т.1).

Згідно п. 1.1 предметом договору є виконання топографо-геодезичні та картографічні роботи у складі перенесення в натуру місця розміщення меж земельної ділянки.

Результатом виконання цього Договору є перенесення в натуру місця розміщення меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 (п.1.3. договору).

Так, згідно акту прийому-передачі місця розміщення межових знаків на зберігання від 22.11.2019, місця розміщення межі земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0002, яка знаходиться в АДРЕСА_3 , площею 0,2500 га, наданої землекористувачу земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) закріпленні в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка у кількості 11 шт. Схема прив`язки межових знаків до об`єктів і контурів місцевості/абриси(кроки) додається (а.с.117 -124 т.1).

Рішенням Косяківської сільської ради Таращанського району Київської області від 26.11.2019 № 2223-45УІІ надано дозвіл ОСОБА_1 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,33 га Косяківської сільської ради Таращанського району Київської області в т.ч.:

-для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд 0,25 га;

-для ведення особистого селянського господарства 0,08 га. (а.с. 17 т.1)

У висновку експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 379/1192/20 від 14.10.2022 № 17286/22-41(а.с.31-49 т.2) експерти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначали, що:

існує накладення меж земельних ділянок ОСОБА_2 по АДРЕСА_4 з кадастровими номерами: 6:02:003:0002, 6:02:003:0013, отриманих з бази даних Державного земельного кадастру та фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , площею 0,3394 га;

площа накладення меж земельної ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_4 з кадастровим номером 6:02:003:00002, отриманих з бази даних ДЗК та фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 становить S1наклад. = 0,0253 га;

площа накладання меж земельної ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_4 з кадастровим номером 6:02:003:0013, отриманих з бази даних ДЗК та фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 становить S2наклад. = 0,0829 га.

Мотиви, з яких виходив суд, та застосовані норми права

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом цієї норми, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин другої та третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Статтею 122 ЗК України передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. (Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц, провадження № 14-140цс18).

Норми процесуального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності (відсутності) цивільних прав в інших осіб.

Реалізації права на позов передує порушення, невизнання чи оспорення права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду 19 січня 2022 року № 592/10260/16.

Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку (постанови Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі №303/813/14-ц, від 14 вересня 2022 року у справі № 368/1473/15-ц, від 01 липня 2015 року у справі № 6-319цс15).

Щодо земельної ділянки площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до положень ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною п`ятою ст. 203 ЦК України, яка передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, згідно ч.1 ст. 204 ЦК України, є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно положень ст. 627, 628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, згідно ч.1 ст. 638 ЦК України є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За договором купівлі-продажу (ст. 655 ЦК України) одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 5 ст. 656 ЦК України передбачено, що особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Відповідно до положень ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Частинами першою та шостою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20), при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статі 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 01 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику (п. 627-629 постанови).

Відповідно до п.п. в) п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року з 1 січня 2002 р. по 2 травня 2009 р. відповідно до статті 125 ЗК ( 2768-14) право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд не приватизована ні позивачем, а ні попереднім власником житлового будинку. Державний акт на земельну ділянку не виготовлявся. Кадастровий номер не присвоєно.

Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц).

Відповідно до п.п. ґ) п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК ( 435-15 ), а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

Рішення сільської ради про землевідведення на земельну ділянку, на якій розташований будинок АДРЕСА_1 матеріали справи не містять.

Оскільки, за договором купівлі-продажу житлового будинку від 26.12.2007 позивач набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, та з урахуванням принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, ОСОБА_1 має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.

Щодо земельної ділянки площею 0,08 га (город) за адресою:

АДРЕСА_5 статті 116 ЗК (в редакції 2008 року) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений ст. 118 ЗК України (в редакції 2008 року) передбачає, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Рішенням Косяківської сільської ради Таращанського району Київської області від 24 грудня 2008 року № 164-28V виділено ОСОБА_1 та зобов`язано виготовити державний акт на земельну ділянку, яка знаходить біля господарства ОСОБА_3 , в кількості 0,08 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.105 т.2).

Статтею 126 ЗК України (в редакції 2008 року) встановлено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 1 ст. 125 ЗК України (в редакції 2008 року) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Оскільки, позивачем не виготовлено державний акт на земельну ділянку що була передана ОСОБА_1 , на підставі рішення Косяківської сільської ради Таращанського району Київської області від 24 грудня 2008 року № 164-28V «Про заяву ОСОБА_1 , який просить виділити земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 біля господарства ОСОБА_3 , в кількості 0,08 га, для ведення особистого селянського господарства» та не проведена державна реєстрація, тобто він не набув право власності на дану земельну ділянку у встановленому законом порядку, але має охоронюваний законом інтерес щодо завершення процедури набуття її у власність.

Щодо меж земельних ділянок

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ст.79 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Кабінету міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені зазначеною статтею.

Згідно із частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Рішення Косяківської сільської ради № 223-48-УІІ від 26.11.2019 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі» не було виконано позивачем.

Частиною 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування (постанова Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 813/2078/18).

Враховуючи, що на виконання рішення Косяківської сільської ради № 223-48-УІІ від 26.11.2019 не було виготовлено технічну документації, є підстави вважати, що на підставі цього рішення не виникли правовідносини.

Посилання позивача на те, що земельна ділянка біля житлового будинку становить 0,33 га про що зазначено у довідці, суд відхиляє, оскільки довідка №610 від 20.12.2007 року не є правовстановлюючим документом, яким підтверджується та/або надається право користування земельною ділянкою. Аналогічна позиція висловлена Київським апеляційним судом в постанові від 04.07.2022 № 379/1304/20.

Відповідно до ч. 4,3 ст. 107 ЗК України у разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Відповідно до положень ст. 55 ЗУ «Про землеустрій», встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція).

Пунктом 3.12 Інструкції передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Згідно пункту 1.3 Інструкції виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа-підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником.

Тобто встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду.

Земельно-технічна експертиза відноситься до інженерно-технічних видів експертиз за спеціальністю 10.7 «Розподіл земель та визначення порядку користування земельними ділянками».

Одним із основних завдань земельно-технічної експертизи є визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки (п. 6.1 Розділу ІІ науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5)

На вирішення судової земельної-технічної експертизи було поставлено питання: чи накладаються земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0013 (для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 0,22 га), :02:003:0002 (для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд орієнтованою площею 0,25 га) на земельні ділянки загальною орієнтованою площею 0,33 га, які знаходяться по АДРЕСА_1 , з яких для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд визначено 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства визначено 0,08 га, на які відповідно до рішення сесії Косяківської сільської ради Таращанського району Київської області № 223-48-УІІ від 26.11.2019 року, ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою (стор.1 висновку експертів (а.с.31 т.2))?

Згідно Плану фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_1 фактична площа складає 0,3394 га (стор.26 висновку експертів (зворотній бік а.с.43 т.2)), рішення Косяківської сільської ради від 26.11.2019 року (а.с.17 т.1) надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою площею 0,33 га в тому числі:

-для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд 0,25 га;

-для ведення особистого селянського господарства 0,08 га.

Згідно Плану фактичних меж земельних ділянок ОСОБА_2 по АДРЕСА_4 встановлена експертами фактична сумарна площа яких становить 0,4755 га (стор. 22 висновку експертів), а відповідно до бази даних ДЗК має становити 0,4778 га (стор.18 висновку експертів). Тобто, при встановлені експертами фактичних меж земельних ділянок, які належать на праві власності ОСОБА_2 , виявлено зменшення фактичної сумарної площі земельних ділянок на 0,0023 га та збільшення на 0,0094 га фактичної площі земельної ділянки, якою користується ОСОБА_1 .

З чого вбачається, що експерти при проведенні судової земельно-технічної експертизи використовували фактичні межі земельної ділянки ОСОБА_1 якої збільшена на 0,0094 га та межі земельних ділянок ОСОБА_2 площею згідно бази даних ДЗК, яка є більшою на 0,0023 га ніж їх фактична.

З урахуванням того, що позивач фактично користується земельною ділянкою іншою площею (0,3394 га), ані ж надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою йому рішенням виконкому Косяківської сільської ради № 223-48-УІІ від 26.11.2019 земельна ділянка площею 0,33 га, порушення його прав як землекористувача сусіднім землевласником ОСОБА_2 не доведено.

У постанові Верховного Суду у постанові 19 жовтня 2020 року по справі № 686/10181/17 зазначено «суди попередніх інстанцій надали належну правову оцінку висновку експерта № 06/18 від 06 липня 2018 року за результатами проведення судової землевпорядної експертизи, врахувавши, що вихідні дані, які використовував експерт - належна ОСОБА_2 земельна ділянка площею 0,10 га та шириною 20,90 м та земельна ділянка, що перебуває у користуванні ОСОБА_1 , площею 0,1154 га і шириною 22,09 м, суперечать розмірам виділеної позивачу земельної ділянки площею 0,10 га, шириною 20,4 м».

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 911/2701/17 (провадження № 12-258гс18) вказано, що частиною п`ятою статті 116 ЗК України унормовано, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Земельні ділянки формуються як об`єкти цивільних прав: власності, постійного користування, оренди відповідно до закону, і припинення прав щодо цих об`єктів також має відбуватись виключно у відповідності до закону».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) зазначено, що «у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право ОСОБА_3 порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста».

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно абзацу першого стор. 4 висновку експертів, «08.09.2022 забезпечено прибуття експертів на місцевості для обстеження земельних ділянок. Під час обстеження також були присутні: відповідач ОСОБА_2 ; позивач ОСОБА_9 , представник позивача адвокат Поліщук Р.А.» (зворотній бік а.с.32 т.2).

В абзаці першому на сторінці 27 висновку експертів зазначено, що під час обстеження в натурі (на місцевості) щодо визначення фактичних меж земельних ділянок сторони не дійшли згоди щодо спільної фактичної межі (а.с.44 т.2).

Суд оцінює критично висновок експертів від 14.10.2022 № 17286/22-41, оскільки встановлення фактичних меж земельної ділянки, якою користується позивач здійснювалося лише зі слів позивача, та дані фактичні межі не визнані відповідачем. Інших доказів щодо меж земельної ділянки, якою користується позивач, а також користувався попередній власник ОСОБА_4 , суду не надано.

Також, об`єктом дослідження судової земельно-технічної експертизи була земельна ділянка позивача площею 0,33 га, яка складається із двох земельних ділянок: різної площі; різного цільового призначення, а передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян провадиться один раз по кожному виду цільового призначення (ч.4 ст. 116 ЗК України); мають різну правову природу виникнення права (інтересу) у позивача, а тому відсутність інформації щодо площ, місця розташування окремо кожної земельної ділянки, не дають суду можливості встановити дійсні обставини справи.

З урахуванням того, що земельна ділянка площею 0,08 га для ведення особистого селянського господарства уже виділялася рішенням Косяківської сільської ради від 24.12.2008, якому передувало рішення від 21.01.2008 про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо безоплатної передачі у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_1 , в тому числі на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства 0,08 га, судом вбачається, що на підставі розробленої позивачем технічної документації йому виділено сільською радою земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий шар (ч.2 ст. 79 ЗК України), проте позивач не надав суду установлені межі розташування виділеної земельної ділянки. Хоча виділенню земельної ділянки передувало складення технічної документації, яка суду також не надана і не заявлено клопотань про витребування такої документації.

Таким чином, позивач не довів, що він особисто, як і попередній власник житлового будинку, за життя набув право користування земельними ділянками відповідної площі, а також не довів суду установленні межі розташування земельної ділянки, виділеної сільською радою для ведення особистого селянського господарства, та межі фактичного розташування його земельних ділянок, що у свою чергу свідчить про відсутність порушення прав позивача при приватизації відповідачем своїх земельних ділянок, а отже задоволенню позовні вимоги щодо визнання недійсними державних актів про право власності ОСОБА_2 на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0013, :02:003:0002 та скасування їх державної реєстрації не підлягають.

Щодо строку позовної давності

Відповідачем заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Судом встановлено, що 21.02.2008 Косяківською сільською радою вже надавався дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо безоплатної передачі земельної ділянки ОСОБА_1 , що знаходиться в АДРЕСА_1 , площею 0,33 га в тому числі:

- для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,25 га;

- ведення особистого селянського господарства 0,08 га (яка рішенням сільради від 24.12.2008 була виділена позивачу).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, позовна давність - це строк ,у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд вважає, що строк позовної давності пропущено, оскільки позивач дізнався про порушення його прав у 2008 році, що підтверджується:

рішенням Косяківської сільської ради Таращанського району Київської області від 21.01.2008 №101-20-У (а.с.104 т.2), яким надавався дозвіл на розробку технічної документації на земельні ділянки розташовані за цією ж адресою, такою ж площею та цільовим призначенням,

рішенням Косяківської сільської ради Таращанського району Київської області від 24.12.2008 №164-28V (а.с.105 т.2), яким виділено земельну ділянку площею 0,08 га для ведення особистого селянського господарства;

поясненнями позивача, наданих у судовому засіданні 18.01.2023 про те, що в 2008 році він дізнався про наявність накладення земельних ділянок відповідача на його земельні ділянки за кадастровою картою, через що не було завершено приватизацію землі.

Клопотань про поновлення строку позовної давності не надходило.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що право позивача порушено не було, суд відмовляє у позові не за пропуском строку позовної давності, а за необґрунтованістю позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 55 Конституції України, статтями 79,107, 116, 118, 120, 122, 125, 126, 152, 158 Земельного кодексу України, статтями 15,16, 202-204, 256, 261, 377, 627, 628, 638, 655, 656 ЦК України, статтями 3, 4, 12, 13, 19, 32, 76, 77, 81, 82, 84, 89, 223, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Таращанської міської ради про визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки та скасування державної реєстрації земельних ділянок відмовити у повному обсязі.

Повне рішення складено 27.01.2023.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 .

Головуючий:В. І. Зінкін