Справа № 188/1245/23
Провадження № 2-н/188/55/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року Суддя Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області Бурда П.О., розглянувши заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на двох дітей із ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі заявник) звернулася до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з указаною заявою.

Заявник вказала місце проживання відповідача - фізичної особи ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддя отримав підтвердження вказаної адреси проживання відповідача з Єдиного державного демографічного реєстру.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження за цим позовом, суддя зазначає таке.

Відповідно до приписів ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Статтею 27 ЦПК України визначено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (ч. 1).

У статті 27 ЦПК України передбачено підсудність справ за вибором позивача: зокрема, позови про стягнення аліментів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Заявник у заяві вказала, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, у доданій до заяви копії тринадцятої сторінки її паспорту НОМЕР_1 зареєстроване місце проживання зазначене за адресою: АДРЕСА_3 .

Вказана у заяві адреса заявника є адресою, за якою вона взята на облік як внутрішньо переміщена особа структурним підрозділом з питань соціального захисту населення, що вбачається із довідки від 13.05.2022 № 1228-.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

09.08.2017 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 579 «Про внесення зміни до пункту 9 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», а саме виключено в абзаці першому слова «та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи».

Отже, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не належить до переліку документів, до якого вноситься інформація про зареєстроване місце перебування особи.

Таким чином, враховуючи наведені норми чинного законодавства, суддя дійшов висновку, що надана заявником довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є документом, який підтверджує зареєстроване місце проживання/перебування заявника за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки підтверджує лише факт внутрішнього переміщення особи та взяття її на облік.

У зв`язку із цим, встановлюючи зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання заявника, суд бере до уваги тільки вказану у паспорті громадянина України останню адресу реєстрації місця проживання, яка територіально відноситься до юрисдикції Попаснянського районного суду Луганської області.

Виходячи з того, що внутрішньо переміщені особи не можуть звертатися до суду з позовами за підсудністю за місцем свого фактичного перебування, оскільки довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не підтверджує зареєстроване місце перебування, заявнику слід було звернутися до суду, який здійснює правосуддя замість Попаснянського районного суду Луганської області, що опинився на тимчасово окупованій території.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Розпорядженням Голови Верховного Суду № 1/0/9-22 від 06.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальну підсудність справ Попаснянського районного суду Луганської області Лисичанського міського суду Луганської області визначено за Васильківським районним судом Дніпропетровської області.

Таким чином, вказана заява не підсудна Петропавлівському районному суду Дніпропетровської області.

Інтерпретація суті конструкції «суд, встановлений законом», викладена Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Сокуренко і Стригун проти України», полягає в тому, що вона «поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність».

Правова позиція ЄСПЛ у вказаній справі дозволяє виокремити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

З наведеного витікає, що розгляд справи судом з порушенням правил територіальної юрисдикції є порушенням права особи на «справедливий суд», встановленого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 ст. 31 ЦПК України передбачено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Отже, цивільна справа на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України підлягає направленню за підсудністю до Васильківського районного суду Дніпропетровської області.

Заявник звільнена від сплати судового збору згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 28, 31, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на двох дітей із ОСОБА_2 направити за підсудністю до Васильківського районного суду Дніпропетровської області за адресою: вул. Спортивна, 23, смт Васильківка, Дніпропетровська область, 52602.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя П. О. Бурда