Справа № 603/102/23
Провадження №2/603/63/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2023 р. м. Монастириська

Суддя Монастириського районного суду Тернопільської області Галіяна І.М.,

розглянувши заяву судді Галіяна Ігоря Михайловича про самовідвід у справі

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Коропецька селищна рада, ОСОБА_2

предмет позову: визнання права власності на спадкове майно -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Монастириського районного суду Тернопільської області судді Галіяна І.М. перебуває вищевказана цивільна справа.

01.03.2023 року головуючим суддею по даній цивільній справі подано заяву про самовідвід.

Заява мотивована тим, що в провадженні судді Галіяна І.М. перебували матеріали цивільної справи №603/235/19 за позовом за позовом ОСОБА_1 до Вістрянської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 12.06.2019 року позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 03.12.2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 12.06.2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вістрянської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно закрито та відновлено дію рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 12.06.2019 року.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.06.2022 року ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 03.12.2021 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 06.10.2022 року рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 12.06.2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Вістрянської сільської ради Чортківського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Позивачем та одним із відповідачів по справах №603/102/23 та №603/235/19 є одні і ті ж самі особи ОСОБА_3 та Коропецька селищна рада, яка є правонаступником Вістрянської сільської ради, предметом спору є одне і те ж саме спадкове майно, що в подальшому може викликати сумнів в об`єктивності та неупередженості судді при вирішенні цивільної справи №603/102/23.

Згідно ч. 2 ст. 36 ЦПК України, суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Заявлення самовідводу - це заява судді про неможливість участі у розгляді справи у зв`язку з наявністю певних обставин, які виключають можливість його участі у судовому розгляді.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Кодексу суддівської етики суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

Ознайомившись з матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлений самовідвід судді слід задовольнити з наступних підстав.

В силу змісту ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

17.07.1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Щодо безсторонності суду при розгляді справ, Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь- якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року в справі Білуха проти України, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності.

У п.28 рішення ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-центр» проти України» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria,) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000XII). Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес. Саме тому існують норми закону, які запобігають виникненню будь-яких підозр. Судді заборонено брати участь у розгляді справи за наявності будь-яких обставин, які викликають чи можуть викликати сумніви у його об`єктивності.

Беручи до уваги ст. 61 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, яку схвалено Комітетом Міністрів Ради Європи 17.11.2010 року на 1098 засіданні заступників міністрів, а також враховуючи вищенаведене, суд вважає, що заяву про самовідвід головуючому - судді слід задовольнити з метою виключення підстав та мотивів сторін у справі для сумніву в безсторонності, уникнення в подальшому при розгляді справи сумнівів у об`єктивності, а також упередження скарг, образ та відводів в адресу судді.

Згідно положенням ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Керуючись ст.ст. 36, 39,40 ЦПК України, ст. 15 Кодексу суддівської етики, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву судді Галіяна Ігоря Михайловича про самовідвід його як головуючого судді по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Коропецької селищної ради та ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Коропецької селищної ради та ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно передати в канцелярію Монастириського районного суду Тернопільської області для проведення повторного автоматизованого розподілу справи.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Галіян