Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Номер провадження 2/229/1013/2023

Справа № 219/7504/21

28 липня 2023 року Дружківський міський суд Донецької області в складі:

судді Лапченко О.М.,

за участі секретаря Терещенко С.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дружківка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

представник позивача адвокат Андрєєв А.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, згідно якого просить розірвати шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , зареєстрований 04 лютого 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Артемівського міського управління юстиції, актовий запис № 34.

В обґрунтування заяви представник позивача зазначив, що з 04 лютого 2002 року позивач перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами не склалися, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. На даний час подружжя проживає окремо, шлюб існує формально. Позивач вважає, що збереження сім`ї неможливе, а подальше існування формального шлюбу буде суперечити її інтересам.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05 серпня 2021 року відкрите провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05 січня 2022 року провадження у цивільній справі було зупинене, а сторонам був наданий строк для примирення один місяць, тобто до 05 лютого 2022 року.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 лютого 2022 року відновлено провадження у справі, справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, вказала, що подальше сімейне життя з відповідачем неможливе, оскільки він зловживає спиртними напоями, вони тривалий час не проживають разом, примирення між ними неможливе, наданий судом строк для примирення ніяким чином не вплинув на їх відносини, відповідач жодних дій до примирення не вчиняв, вона не бажає більше перебувати в шлюбі з відповідачем.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, вислухавши пояснення позивача, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04 лютого 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Артемівського міського управління юстиції, актовий запис № 34 (а.с.4).

Шлюбні відносини на момент розгляду справи подружжям припинені.

Ст. 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права та обов`язки.

Зазначене положення конституційної норми знайшло свій подальший розвиток у Сімейному Кодексі України, відповідно до ст. 21 якого, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Вжите у цій правовій нормі слово «союз» підкреслює законодавче визнання теорії договірної природи шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ст.55 СК України).

Відповідно до ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного чи психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст. 110 СК України кожен із подружжя має право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу, тобто припинення шлюбних відносин.

При цьому подальше збереження шлюбу в будь-якому випадку можливе лише на паритетних засадах на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Подружжя шлюбно-сімейні відносини не підтримує, спільного господарства не ведуть. Надання строку для примирення не дало позитивного результату, примирення не відбулось.

Позивач відновлювати стосунки з відповідачем намірів не має, а тому суд вважає, що шлюб подружжя носить формальний характер, їх подальше спільне життя і збереження сім`ї неможливе. Суд розриває шлюб подружжя, оскільки між ними втрачені почуття взаємної любові та поваги.

Матеріали справи містять заяви відповідача, згідно яких він просив здійснювати розгляд справи за його присутності та присутності позивача, наполягав на збереженні шлюбу.

Так, дотримання вимог процесуальної форми (у тому числі й щодо належного повідомлення учасників справи про час та місце судового розгляду) є важливою гарантією їх прав та передумовою ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанні судового рішення та є порушення» статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Слід також зважати на те, що вимога добросовісності є загальною для усіх суб`єктів права, у тому числі - для усіх суб`єктів цивільних правовідносин, включаючи правовідносини сімейні.

Ця вимога ґрунтується на приписах статей 3 та 13 ЦК України, відповідно до яких дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними (пункт і статті 3 ЦК). Тобто такі дії мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоді довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Зазначені норми цивільного права постають як загальні принципи, які є, по суті нормами прямої дії.

У свою чергу, порушення учасником правовідносин вимог добросовісності під час здійснення своїх суб`єктивних прав має наслідком відмову у їх захисті та сприянні у їх реалізації. Зазначене стосується і процесуальних прав, зловживати якими неприпустиме (статті 2, 44 ЦПК України).

Відповідач неодноразово належним чином повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, однак до суду не з`являвся та не повідомляв про причини своєї неявки.

Між тим, позивач наполягає на розірванні шлюбу, наміру зберігати шлюб з відповідачем не має. Приймаючи до уваги не примирення сторін в період знаходження справи в суді, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Майнових претензій один до одного подружжя не заявляли.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, ст.51 Конституції України, ст.ст. 21, 24, 55, 56, 110, 112 Сімейного Кодексу України, суд,

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 04 лютого 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Артемівського міського управління юстиції, актовий запис № 34.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з моменту його проголошення.

Суддя - О.М. Лапченко