Справа №359/7418/23
Провадження №2/359/2303/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Чирки С.С.,

при секретарі судового засідання Дьяченку В.В.,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

В липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною заявою та просить судна класти арешт на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовано тим, що вона звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із позовом до старости Любарецького Старостинського округу, Державного реєстратора Виконавчого комітету Бориспільської міської ради та ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора. Зазначає, що за час шлюбу вона разом з чоловіком придбали житловий будинок в с. Любарці. Проте, згодом заявниця дізналася, що будинок був оформлений на третю особу, а саме ОСОБА_2 .

01 лютого 2022 року ОСОБА_2 отримала дублікат договору купівлі-продажу та зареєструвала за собою право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_2 має на меті здійснити продаж будинку та на скільки їй відомо вона вже уклала попередній договір про його продаж, що унеможливить або суттєво ускладнить виконання судового рішення. В зв`язку з цим, просить суд накласти арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З врахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд прийшов до висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Суд, дослідивши подану заяву про забезпечення позову, дійшов до наступного.

Частиною 1 ст.149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Частиною 1 Статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд, згідно ч. 2, 3 ст. 150 ЦПК України, може застосувати кілька видів забезпечення позову. При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Судом встановлено, що заяву про забезпечення позову подано разом з позовною заявою.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Разом з тим, ОСОБА_1 у поданій заяві зазначає, що вона з чоловіком придбала житловий будинок АДРЕСА_1 . Проте жодних доказів на підтвердження того, що вона є одруженою та хтось з подружжя має відношення до вказаного будинку суду не надано.

Крім того, в матеріалах приєднаних до заяви про забезпечення позову, відсутні жодні належні та допустимі докази на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 має намір здійснити продаж вказаного домоволодіння та навіть вже уклала попередній договір, проте на підтвердження вказаної об ставники не надає жодного доказу.

Як вбачається з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений в своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Накладення арешту на житловий будинок лише на підставі припущень заявника буде призводити лише до свавільного втручання у право ОСОБА_2 мирно володіти його майном. У такий спосіб будуть не дотримані вимоги ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд вважає, що запобігання порушення цього права є додатковою, але не менш вагомою підставою для відмови у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя: Чирка С.С.