Справа № 442/2887/22 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/2428/22 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
№22-ц/811/2572/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: відповідача ОСОБА_1 ,

його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 серпня 2022 року та апеляційною скаргою Дрогобицької міської ради на додаткове рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Дрогобицької міської ради Львівської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

У травні 2022 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправним і скасувати п.п.1.28 п.1 рішення XIII сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради №652 від 23.09.2021 року «Про затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у власність земельних ділянок» в частині затвердження матеріалів з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі безоплатно у власність та спільну сумісну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 663 кв.м. на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:009:0289, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що його мати, ОСОБА_5 була наймачем житлового будинку АДРЕСА_2 , після смерті якої ІНФОРМАЦІЯ_1 основним наймачем будинку став він.

У 1991 році він звернувся до виконкому Дрогобицької міської ради народних депутатів із заявою про продаж цього будинку і рішенням №101 від 22.03.1991 року виконавчий комітет Дрогобицької міської ради народних депутатів продав йому в особисту власність житловий будинок по АДРЕСА_3 , який складався з двох кімнат, житловою площею 32,9 кв.м., корисною площею 50,3 кв.м., з надвірними будівлями і спорудами, а також було встановлено норму земельної ділянки за цим житловим будинком в розмірі 600 кв.м.

На підставі цього рішення, між ним та виконавчим комітетом Дрогобицької міської Ради народних депутатів укладено договір купівлі-продажу від 30.04.1991 року, згідно з яким, він купив займаний його сім`єю вказаний вище житловий будинок, за яким закріплено земельну ділянку, площею 600 кв.м.

Не зважаючи на те, що ще з 1991 року рішенням виконкому Дрогобицької міської ради народних депутатів за його будинком по АДРЕСА_2 була закріплена земельна ділянка, площею 600 кв.м., відповідач ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (покійна баба відповідача ОСОБА_1 , який прийняв спадщину після її смерті) захопили частину його земельної ділянки.

Протягом багатьох років між ним та відповідачами існували конфлікти та спори щодо захопленої частини його земельної ділянки і рішенням Дрогобицького міського суду Львівської області від 01.12.1997 року задоволено його позов та повернуто земельну ділянку, площею 121 кв.м., з користування власників будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , ОСОБА_4 в належне користування власнику будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , встановивши розміри земельної ділянки, закріпленої за його будинком, межі якої проходять з будинковолодінням АДРЕСА_1 , з південної та східної сторони, відповідно, 14,5 м. і 7,5 м., з північної сторони (річка Серет) 25,1 м.

Під час примусового виконання рішення суду було виконано лише частково, у зв`язку з тим, що на площі 80 кв.м., яка йому мала бути повернута, знаходились самовільно збудовані гараж та сарай відповідачів.

В 2009 році померла ОСОБА_6 , все її майно успадкував ОСОБА_1 (її внук) на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке було видано, в тому числі, й на самочинно збудовані сарай і гараж.

Він неодноразово звертався до відповідачів з питанням перенесення гаражу з частини його земельної ділянки, однак, в добровільному порядку вони цього не виконали.

В 2016 році, коли він вперше звернувся до Дрогобицької міської ради з питанням «доприватизації» тих 80 кв.м., які йому не були повернуті згідно рішення Дрогобицького міського суду від 01.12.1997 року, він дізнався, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 протягом тих років відтягувань виконання рішення потайки виготовили технічну документацію на земельну ділянку, площею 663 кв.м., на підставі трьох рішень Дрогобицької міської ради, а саме:

рішення Дрогобицької міської ради від 30.11.2008 року №709 ХХІУ сесії п`ятого скликання (п.п.1.7 п.1) про передачу ОСОБА_6 та ОСОБА_4 безоплатно у спільну сумісну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 685 кв.м. на АДРЕСА_1 ;

рішення Дрогобицької міської ради від 19.11.2009 року №985 ХХХІV сесії п`ятого скликання (п.27) про відміну п.п.1.7 п.1 рішення №709 від 30.11.2008 року «Про безоплатну передачу у спільну сумісну власність громадянам земельних ділянок» у зв`язку з допущеною помилкою, та передачу ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки, площею 685 кв.м., на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка);

рішення Дрогобицької міської ради від 31.05.2011 року №216, пунктом 2 якого вирішено відмінити п.п.1.7 п.1 рішення Дрогобицької міської ради №709 від 30.10.2008 року «Про безоплатну передачу у спільну сумісну власність громадянам земельних ділянок» на підставі свідоцтва про право на спадщину. Пунктом 2.1 вирішено передати ОСОБА_6 та ОСОБА_4 безоплатно у спільну власність земельну ділянку, площею 685 кв.м., на АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

В подальшому, вказані рішення Дрогобицької міської ради №709 від 30.11.2008 року, №985 від 19.11.2009 року та №216 від 31.05.2011 року, на підставі яких розроблялась технічна документація, були скасовані рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.11.2018 року у справі №442/2339/18, яке набрало законної сили 06.12.2018 року, після чого рішеннями Дрогобицької міської ради від 20.12.2016 року №528, від 22.08.2017 року №788 та від 27.02.2020 року №2228 відмовлено у затвердженні технічної документації на земельну ділянку з кадастровим номером :01:009:0289, яку ОСОБА_4 та ОСОБА_1 просили затвердити й у вересні 2021 року.

Рішення Дрогобицької міської ради №528 від 20.12.2016 року оскаржувалось ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в судовому порядку, однак, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.04.2018 року у справі №442/4787/17 в задоволенні їхнього позову до Дрогобицької міської ради, третя особа ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування п.п.3.1 п.3 рішення Дрогобицької міської ради від 20.12.2016 року №528 «Про відмову у наданні дозволів на виготовлення проектів відведення земельних ділянок, у затвердження проекту відведення та наданні в оренду земельної ділянки, у затвердженні матеріалів технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), відмовлено.

Зазначене рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.04.2018 року було скасовано постановою Львівського апеляційного суду від 04.07.2018 року, а провадження у справі закрито, а отже, рішення Дрогобицької міської ради №528 від 20.12.2016 року на сьогоднішній день є чинним.

Рішення Дрогобицької міської ради №788 від 22.08.2017 року оскаржувалось ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в порядку адміністративного судочинства, однак, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26.07.2018 року у справі №813/2213/18 провадження у справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради, третя особа ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування рішення закрито, а отже, рішення Дрогобицької міської ради №788 від 22.08.2017 року на сьогоднішній день є також чинним.

Рішення Дрогобицької міської ради №2228 від 27.02.2020 року про відмову у затвердженні технічної документації ОСОБА_4 та ОСОБА_1 взагалі не оскаржувалось.

Зазначає, що рішенням ХХVІІ сесії 7-го скликання Дрогобицької міської ради №847 від 28.09.2017 року «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» (п.п.1.8 п.1) йому (позивачу) надано дозвіл на виготовлення технічної документації для приватизації тих спірних 80 кв.м., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, до якого рішенням Дрогобицької міської ради №1501 від 20.12.2018 року внесено зміни в частині цільового призначення земельної ділянки і зазначено, що цих 80 кв.м. призначені для індивідуального садівництва.

Дане рішення №847 від 28.09.2017 оскаржувалось відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до Львівського окружного адміністративного суду, проте, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26.06.2019 року провадження у справі №813/878/18 за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради, третя особа ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування рішення Дрогобицької міської ради №847 від 28.09.2017 року закрито.

Рішення Дрогобицької міської ради №1501 від 20.12.2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 взагалі не оскаржувалось, а отже, рішення Дрогобицької міської ради №847 від 28.09.2017 та №1501 від 20.12.2018 року на сьогоднішній день є чинними.

Не дивлячись на це, Дрогобицька міська рада винесла оскаржуване рішення №652 від 23.09.2021 року «Про затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у власність земельних ділянок», в якому пунктом 1.28 затверджено ті самі матеріали з виготовлення технічної документації з землеустрою на земельну ділянку, площею 663 кв.м., кадастровий номер :01:009:0289, в затвердженні яких міська рада тричі відмовляла.

Позивач вважає рішення Дрогобицької міської ради №652 від 23.09.2021 року незаконним й таким, що порушує його права та інтереси.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 серпня 2022 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Скасовано п.п.1.28 п.1 рішення XIII сесії 8-го скликання Дрогобицької міської ради №652 від 23.09.2021 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у власність земельних ділянок» в частині затвердження матеріалів з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі безоплатно у власність та спільну сумісну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , прож. м. Дрогобич, земельної ділянки, площею 663 кв.м., на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:009:0289, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 992,40 грн. сплаченого судового збору.

Додатковим рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 вересня 2022 року доповнено рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 серпня 2022 року абзацом такого змісту: стягнути з Дрогобицької міської ради в користь ОСОБА_3 992,40 грн. сплаченого судового збору, 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 12528 грн. витрат, пов`язаних із залученням експерта та проведенням судової експертизи, а всього 16520,40 грн.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянт вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження порушення будь-яких прав, свобод та інтересів позивача саме тим, що 23.09.2021 року Дрогобицька міська рада прийняла рішення №652 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у власність земельних ділянок», яким затвердила матеріали з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі безоплатно у власність та спільну сумісну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 663 кв.м., на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:009:0289.

Зазначає, що обставина того, що позивач не є ні володільцем, ні користувачем, ні власником спірної земельної ділянки, підтверджується ухвалами у цивільній справі №442/4502/16-ц Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 лютого 2017 року, Апеляційного суду Львівської області від 07 березня 2017 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року.

Звертає увагу, що вказаними судовими рішеннями встановлено факт виконання рішення Дрогобицького міського суду від 01 грудня 1997 року у справі №2-773/1997р, на яке покликається позивач.

Також додає, що з листа Дрогобицького міського суду від 01.06.1998 року №13з-110 та листа Львівського обласного суду від 10.06.1998 року №4ц-316/98 вбачається, що рішення суду в даній справі виконано, і дані про те, що стягувачем оскаржувався документ судового виконавця, яким завершено виконавче провадження, відсутні. Актом державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції від 19.02.2019 року та постановою державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про закінчення виконавчого провадження №55628875 від 22.02.2019 року з виконання виконавчого листа №442/6950/16-ц про стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим листом №442/4502/16-ц підтверджується обставина припинення спору між сторонами, а відтак, і можливість позивача звертатись з позовом про виконання рішення Дрогобицького міського суду від 01 грудня 1997 року у справі №2-773/1997.

Крім того, зауважує, що позивач є власником земельної ділянки, площею 0,0571 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд на АДРЕСА_2 , кадастровий номер :00:009:0141, яку він отримав в порядку безоплатної приватизації після виконання рішення Дрогобицького міського суду від 01 грудня 1997 року і межі якої були узгоджені ще у 2005 році при видачі державного акта на цю земельну ділянку, що на переконання апелянта, свідчить про відсутність між сторонами спору в частині меж земельних ділянок, якими користуються сторони.

Апелянт вважає помилковим висновок суду про те, що позивач володіє спірною земельною ділянкою на підставі договору купівлі-продажу від 30.04.1991 року і те, що за умовами цього договору встановлено розмір земельної ділянки його (позивача) з південної та східної сторони 14,5 м. та 7,5 м., оскільки в пункті 1 договору зазначено, що покупець купив займаний його сім`єю будинок, за яким закріплено земельну ділянку, площею 600 кв.м., в АДРЕСА_2 , і будь-яка вказівка на межі земельної ділянки у договорі відсутня.

Також звертає увагу, що рішення про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою не є правовстановлюючим документом та не є доказом наявності у позивача права власності (чи користування) на спірну земельну ділянку, позаяк, надана їм оспорюваним рішенням ради земельна ділянка вже є сформованою, оскільки має кадастровий номер, а тому є об`єктом цивільних прав.

Апелянт зазначає, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності відповідачам на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Другої Дрогобицької державної нотаріальної контори 22.03.1983 року, та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 08.07.2010 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Куртяк О.О., тому підстав для отримання дозволу органу місцевого самоврядування для розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на ділянку, площею 0,663 га, на АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка перебуває у користуванні відповідачів, немає.

Також зазначає, що, задовольняючи позов, суд першої інстанції побудував свої висновки на підставі неналежного доказу, а саме, висновку земельно-технічної експертизи, оскільки така не стосується предмета доказування у даній справі.

Вважає, що суд першої інстанції грубо порушив норми матеріального права і не дав належної правової оцінки доказам, які сторони подали на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Додаткове рішення суду оскаржила Дрогобицька міська рада, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт покликається на те, що позовні вимоги заявлені до трьох відповідачів, тому покладення обов`язку щодо відшкодування судових витрат лише на міську раду є незаконним.

Додає, що в позовній заяві позивач мав зазначити попередній розрахунок розміру судових витрат, натомість, він лише вказав, що судові витрати понесені ним складаються із суми судового збору та вартості оплачених витрат на правову допомогу адвоката, не вказавши орієнтовного розрахунку судових витрат, що суперечить вимогам процесуального закону.

Зауважує, що призначення і проведення експертизи має відбуватися в межах судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема, сторони у справі особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі, однак, судом не враховано, що отримання експертного висновку відбулося за ініціативою позивача до моменту звернення до суду з позовом, що свідчить про відсутність підстав для відшкодування витрат на підготовку експертного висновку.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі повідомлялись у встановленому процесуальним законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли, сторона позивача подала заяву про розгляд справи у їхній відсутності, тому справу розглянуто відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представника в підтримання апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.03.1991 року виконавчий комітет Дрогобицької міської ради народних депутатів прийняв рішення №101 «Про продаж будинків і квартир державного житлового фонду» (а.с.9 т.1), яким (п.п.2.1 п.2) продано гр. ОСОБА_3 в особисту власність житловий будинок по АДРЕСА_3 , який складався з двох кімнат, житловою площею 32,9 кв.м., корисною площею 50,3 кв.м., з надвірними будівлями і спорудами, в якому він проживав і був основним квартиронаймачем.

Пунктом 3 рішення встановлено норму земельних ділянок за вказаним житловим будинком 600 кв.м.

На підставі цього рішення, 30.04.1991 року між виконавчим комітетом Дрогобицької міської Ради народних депутатів, в особі першого заступника голови міськвиконкому Петрушака Б.І. (продавець), та ОСОБА_3 (покупець) укладено договір купівлі-продажу (а.с.10 т.1), згідно з яким, ОСОБА_3 купив займаний ним та його сім`єю житловий будинок, який складався з двох кімнат, житловою площею 32,9 кв.м., корисною площею 50,3 кв.м., з надвірними будівлями, за яким закріплено земельну ділянку, площею 600 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_2 (раніше АДРЕСА_3 ), який посвідчений старшим державним нотаріусом Другої Дрогобицької державної нотаріальної контори Городничим М.О. та зареєстрований в реєстрі за №1-759.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (відповідач ОСОБА_1 набув право власності на 1/2 частину будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї баби ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.108-109 т.1) є співвласниками сусіднього будинку будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Дрогобицького міського суду Львівської області від 01.12.1997 року у справі №2-773 (а.с.12-14 т.1) повернуто земельну ділянку, розміром 121 кв.м., з користування власників будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , ОСОБА_4 в належне користування власнику будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , встановивши розміри земельної ділянки, закріпленої за цим будинком ( АДРЕСА_2 ) з південної та східної сторони, межі якої проходять з будинковолодінням АДРЕСА_1 , відповідно: 14,5 м. і 7,5 м., з північної сторони (річка Серет) 25,1 м.

Цим рішенням суду, яке набрало законної сили і було звернуто до примусового виконання, підтверджено факт самовільного захоплення власниками будинковолодіння АДРЕСА_4 .

Однак, всупереч вказаному вище рішенню суду, яким підтверджено факт самовільного захоплення власниками будинковолодіння АДРЕСА_1 частини земельної ділянки, належної до будинковолодіння АДРЕСА_2 , 30.11.2008 року Дрогобицькою міською радою прийнято рішення №709 «Про безоплатну передачу у спільну сумісну власність громадянам земельних ділянок» (а.с.15 т.1), п.п.1.7 п.1 якого передано безоплатно у спільну сумісну власність ОСОБА_6 та ОСОБА_4 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 685 кв.м., на АДРЕСА_1 .

В подальшому, до цього рішення Дрогобицької міської ради вносились зміни рішеннями від 19.11.2009 року №985 та від 31.05.2011 року №216 (а.с.16, 17 т.1).

Так, зокрема, пунктом 2.1 рішення Дрогобицької міської ради від 31.05.2011 року №216 вирішено передати безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку, площею 685 кв.м., на АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.11.2018 року у справі №442/2339/18, яке набрало законної сили (а.с.18-22 т.1), визнано протиправними та скасовано вказані вище рішення Дрогобицької міської ради №709 від 30.11.2008 року (п.п.1.7 п.1), №985 від 19.11.2009 року (п.п.27.1 п.27) та №216 від 31.05.2011 року (п.2.1) «Про безоплатну передачу у спільну сумісну власність громадянам земельних ділянок» площею 685 кв.м. власникам будинку АДРЕСА_1 .

Визнаючи протиправними та скасовуючи вказані вище рішення Дрогобицької міської ради, суд виходив із встановленого уже рішенням Дрогобицького міського суду Львівської області від 01.12.1997 року факту про належність самовільно захопленої власниками будинковолодіння АДРЕСА_1 частини земельної ділянки до будинковолодіння АДРЕСА_2 та про повернення її за рішенням суду власнику будинковолодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_3 .

Як наслідок, рішеннями Дрогобицької міської ради від 20.12.2016 року №528, від 22.08.2017 року №788 та від 27.02.2020 року №2228 (а.с.23-25 т.1), які є на сьогоднішній день чинними, відмовлено у затвердженні матеріалів технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), в затвердженні матеріалів з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та у затвердженні матеріалів з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 663 кв.м., з кадастровим номером :01:009:0289.

Водночас, рішенням ХХVІІ сесії 7-го скликання Дрогобицької міської ради №847 від 28.09.2017 року «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» (п.п.1.8 п.1) позивачу ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 80 кв.м. (площа земельної ділянки, яка залишилась неповернутою відповідачами на виконання рішення Дрогобицького міського суду Львівської області від 01.12.1997 року) на АДРЕСА_2 (а.с.27 т.1).

Рішенням Дрогобицької міської ради №1501 від 20.12.2018 року у п.п.1.8 п.1 рішення №847 від 28.09.2017 року внесено зміни в частині цільового призначення земельної ділянки і зазначено, що цих 80 кв.м. призначені для індивідуального садівництва (а.с.28 т.1).

Рішення Дрогобицької міської ради №847 від 28.09.2017 оскаржувалось відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в судовому порядку, проте, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26.06.2019 року провадження у справі №813/878/18 за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради, третя особа ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування рішення закрито (а.с.30-31 т.1).

Рішення Дрогобицької міської ради №1501 від 20.12.2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не оскаржувалось, а отже, рішення Дрогобицької міської ради №847 від 28.09.2017 та №1501 від 20.12.2018 року на сьогоднішній день є чинними.

Всупереч вказаним вище судовим рішенням, які набрали законної сили, а також всупереч раніше прийнятим рішенням про передачу спірної земельної ділянки, площею 80 кв.м., позивачу ОСОБА_3 , Дрогобицька міська рада прийняла рішення №652 від 23.09.2021 року «Про затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у власність земельних ділянок» (а.с.39 т.1)., п.п.1.28 п.1 якого затверджено матеріали з виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано ОСОБА_1 , ОСОБА_4 безоплатно у власність земельну ділянку, площею 663 кв.м., кадастровий номер :01:009:0289, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка).

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення оспорюваним рішенням ради законних прав позивача, оскільки в такий спосіб його позбавлено права на земельну ділянку, законність права на яку вже неодноразово підтверджено судом в інших справах, рішення в яких набрали законної сили і, згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України, ця обставина не потребує доказуванню в даній справі.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, не допустивши порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення, тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги Дрогобицької міської ради в частині розподілу судових витрат додатковим рішенням суду, то колегія суддів виходить з наступного.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.133 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи (п.п.1, 2 ч.3 ст.133 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Так, зокрема, частинами першою та другою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи встановлено, що в позовній заяві позивач повідомляв про понесені ним у даній справі судові витрати, розмір яких уточнив заявою від 29.06.2022 року (а.с.117 т.1), в якій зазначив, що докази понесених витрат будуть надані протягом 5 днів у відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України.

Ураховуючи наведені вище норми процесуального закону й те, що докази понесених витрат позивач подав з дотриманням вимог ч.8 ст.141 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для прийняття додаткового рішення за заявою позивача.

Колегія суддів вважає, що присуджені позивачеві витрати на професійну правничу допомогу є співмірними із складністю даної справи та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, тому підстави для зменшення розміру цих витрат або скасування додаткового рішення в цій частині, як просить апелянт у своїй апеляційній скарзі, відсутні.

Безпідставними є й доводи апелянта в частині присудження позивачу витрат, понесених ним на підготовку експертного висновку на його замовлення, оскільки такі витрати входять до судових витрат (п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України) і, як того вимагає норма частини шостої статті 139 ЦПК України, підтверджені документально (а.с.145 т.1).

Колегія суддів відхиляє доводи Дрогобицької міської ради про те, що суд повинен був стягувати понесені позивачем судові витрати з усіх відповідачів, оскільки такої прямої вказівки норма статті 141 ЦПК України не містить, окрім того, суд першої інстанції обґрунтував свій висновок в цій частині тим, що оспорюваним в даній справі є рішення, прийняте відповідачем Дрогобицькою міською радою.

Таким чином, суд першої інстанції не допустив порушень норм процесуального закону, які регулюють вирішення питання розподілу судових витрат, а тому апеляційну скаргу Дрогобицької міської ради необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Дрогобицької міської ради залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 серпня 2022 року та додаткове рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 21 липня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич