П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Михайлюк Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року позивач звернулась до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 . Квартира була приватизована батьком 20.09.2002 під час перебування у шлюбі з матір`ю позивача. Шлюб між батьками було розірвано 24.10.2002, після чого у спірній квартирі проживали дідусь та бабуся, а батько позивача почав проживати з іншою жінкою в її квартирі. Після смерті дідуся та бабусі квартиру батько здавав в оренду, сам не проживав в ній. Крім того позивач стверджував, що батько страждав на алкоголізм. Через це позивач з батьком посварилась, наприкінці 2011 року сторони припинили спілкування між собою. В подальшому позивач одружилась та у 2014 році переїхала у Нідерланди. Про те, що батько помер, позивачу стало відомо після отримання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 01.06.2021 про відкриття провадження у справі № 761/18466/21 про визнання спадщини відумерлою. Позивач є єдиним спадкоємцем після померлого ОСОБА_2 , інших спадкоємців немає.

Позивач стверджує, що своєчасно не звернулась із заявою про прийняття спадщини з поважних причин, що пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами на вчинення таких дій. Так, жінка, яка проживала разом з батьком, приховала від неї його смерть, хоча отримувала свідоцтво про смерть останнього. Крім того позивач вважає, що квартира після смерті її батька продовжувала здаватись в оренду, від чого іншими особами отримувався дохід, про що свідчить та обставина, що за вказаною адресою надавались комунальні послуги, які оплачувались. Саме з цих підстав, на думку позивача, законних спадкоємців і не повідомляли про смерть батька.

Крім того позивач зазначила, що була волонтером у ВБГ «Надія для сиріт» у 2012 році, працювала за межами м. Києва, а відтак також була позбавлена можливості приїхати до Києва.

Коли позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, останній було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачем пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини.

У зв`язку з викладеним просила суд визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 терміном в три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 лютого 2023 року відмовлено у задоволені позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позову.

12.06.2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В судове засідання 13.07.2023 року сторони по справі не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлялись, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надали.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

В ході розгляду справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 , актовий запис № 718).

Спадкодавець доводився позивачу рідним батьком, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 . З матір`ю позивача ОСОБА_3 спадкодавець, ОСОБА_2 , перебував у шлюбі до 24.10.2002.

За життя спадкодавцю належала квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим 20.09.2002 згідно з розпорядженням від 20.09.2002 № НОМЕР_3.

29.09.2021 позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 , тобто з пропуском встановленого шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

04.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисляк Т.С. своєю постановою відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану вище квартиру після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 батька ОСОБА_2 у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Позивач одружилась та з 2014 року проживає за кордоном, в Нідерландах. Коли вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, останній було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачем пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Також позивачем надано лист Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 14.05.2021 № 02/2834, з якого вбачається наявність заборгованості за особовим рахунком, відкритим на ОСОБА_2 станом на 01.05.2021 та відсутність оплати за комунальні послуги з 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що надані позивачем докази у своїй сукупності не свідчать про поважність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В своїй апеляційній скарзі апелянт навів доводи, які по суті є повторенням позиції позивача в суді першої інстанції та які в повній мірі вже були оцінені судом.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції.

В оскаржуваному рішенні суд зазначив наступне:

Положеннями ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За загальним правилом, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 23.08.2017 № 6-1320цс17, правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01.04.2019 у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18), від 11.11.2020 у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20).

Згідно ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначала, що наприкінці 2011 року посварилась з батьком через залежність останнього від алкоголю та припинила спілкуватись з ним, через що не мала можливості встановити його місце проживання та зв`язок з ним. Вказує, що несвоєчасно звернулась із заявою про прийняття спадщини з поважних причин, що пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами на вчинення таких дій, оскільки жінка, яка проживала разом з батьком, приховала від неї його смерть, хоча отримувала свідоцтво про смерть останнього. Крім того, позивач вважає, що квартира після смерті її батька здавалась в оренду, від чого іншими особами отримувався дохід, про що свідчить та обставина, що за вказаною адресою надавались комунальні послуги, які оплачувались. Також позивач зазначала, що одружилась та з 2014 року проживає за кордоном, в Нідерландах. Коли позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, останній було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачем пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Водночас надані позивачем докази у своїй сукупності не свідчать про поважність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 також не підтвердили поважність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини на 10 років.

Отже, вищевказані докази не підтверджують поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк.

Крім того, неспілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносини між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Разом з тим саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини також не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Також безпідставним є посилання позивача на недобросовісність поведінки жінки, з якою проживав батько на момент смерті, щодо ненадання відомостей про відкриття спадщини, оскільки вказані обставини також не свідчать про поважність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, так як не є перешкодою на вчинення спадкоємцем дій по прийняттю спадщини відповідно до норм цивільного права.

Судом першої інстанції не було прийнято до уваги і тієї обставини, що посилання позивача на ту обставину, що остання проживала за кордоном з 2014 року, оскільки матеріали справи не містять належним та допустимих доказів того, що остання, перебуваючи за кордоном, була позбавлена з об`єктивних причин можливості звернутись через консульські установи із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк. Інших доказів позивачем у розумінні ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем не надано.

З наведеною позицією в повній мірі погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Як вже зазначалося вище, в апеляційній скарзі апелянт фактично повторює свою позицію, яку він представив до суду першої інстанції, і яка була належним чином оцінена при вирішенні справи таким судом. При цьому апеляційний суд зазначає, що в апеляційній інстанції доводи та висновки суду першої інстанції апелянтом спростовані не були. З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько