Справа № 128/96/23
УХВАЛА

23 січня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Л.П., вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, а саме стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію в розмірі 1777,41 дол. США.

Ухвалою суду від 10.01.2023 вказану позовну заяву залишено без руху, визначено порядок та строк їх усунення.

Зокрема, даною ухвалою суду було визначено такі недоліки позовної заяви ОСОБА_1 ..

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивачем у позовній заяві зазначається, що з 22.12.2018 вони із відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 05.11.2020 було розірвано. Під час перебування у шлюбі позивач видав відповідачці довіреність, якою уповноважив відповідачку на продаж належної йому частини квартири по АДРЕСА_1 . Від продажу даної квартири відповідачка отримала грошові кошти, які йому не передала. Посилаючись на норми СК України щодо спільного майна подружжя, просить стягнути із відповідачки грошові кошти, які належать йому.

При цьому, позовна заява ОСОБА_1 не містить викладу обставин щодо часу та підстав набуття позивачем у власність частки квартири, яку за його дорученням продала відповідачка. Тобто, чи дана частка квартири набута під час шлюбу сторонами, що в свою чергу визначає її статус як спільне майно подружжя, чи навпаки, це є особистою власністю позивача в силу приписів ст. 57 СК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем до позовної заяви не додано документи, що підтверджують сплату судового збору. Натомість, до позовної заяви позивач долучив заяву, в якій, посилаючись на норми ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», вважає, що він звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду із даним позовом. Також додав документи на підтвердження статусу учасника бойових дій.

Оглянувши дані документи, суд вважає зазначити наступне.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №545/1149/17 (провадження N 14-730цс19) зазначено, що "відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статтей 12, 22 Закону №3551-XII.

Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №9901/311/19 (провадження N 11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №490/8128/17 (провадження №К/9901/166/18, К/9901/30220/18).

Таким чином, враховуючи предмет та підстави позову, суд приходить до висновку, що в даному випадку подана ОСОБА_1 позовна заяву не стосується захисту прав позивача в розумінні ст.ст. 12, 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Отже, позивач не може бути звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за зверненням до суду із позовом про поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 1, пп. 1 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня - 2684 гривні.

Тобто, враховуючи вимоги пп. 1 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір має бути сплачено в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1073,60 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (13420,00 грн.).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Таким чином, судом визначено спосіб усунення недоліків подання позовної заяви із копією для відповідача у новій редакції із усуненням зазначених вище недоліків; подання документів, що підтверджують сплату судового збору на рахунок Вінницького районного суду Вінницької області (реквізити для сплати судового збору: Отримувач: ГУК у Вінницьк.р-ні/Вінниц.р-н/22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38054712, Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.) Рахунок: UA0002071, Код класифікації доходів бюджету: 22030101).

Дані недоліки мали бути усунуті у п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

19.01.2023 позивачем ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду від 10.01.2023 про залишення позову без руху до суду подано заяву, в лише одному екземплярі, без відповідних копій для відповідача.

Документів на підтвердження сплати судового збору позивачем не додано, натомість додано заяву, в якій він одночасно просить відстрочити або розстрочити сплату судового збору, зменшити його розмір або звільнити від його сплати у звязку з лікуванням. Тобто, заявлено відразу всі можливі вимоги щодо сплати судового збору, які передбачені законом.

Вивчивши матеріали позовної заяви, заяву, подану позивачем на виконання вимог ухвали суду від 10.01.2023, суд дійшов висновку, що позивачем не виконано вимоги ухвали від 10.01.2023, якою його позов було залишено без руху в обсязі та у спосіб визначений ухвалою суду. Тобто, недоліки позовної заяви усунуто не було.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ч. 5 ст. 185 ЦПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

На підставі викладеного, зважаючи, що встановлені судом недоліки є перешкодою для відкриття провадження у справі, однак не усунуті позивачем, суд вважає, що дану позовну заяву слід повернути позивачу.

Керуючись статтями 185, 260, 353, 432 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - вважати неподаною та повернути позивачу ОСОБА_1 ..

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала складена у повному обсязі та підписана суддею 23.01.2023.

Суддя Л.П. Шевчук