ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року

м.Черкаси

Справа № 705/4994/22
Провадження № 22-ц/821/976/23
категорія: 312000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л.І.,

суддів: Бородійчука В.Г., Карпенко О.В.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідач- комунальне підприємство «Уманьводоканал»,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цімохи Ростислава Руслановича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Уманьводоканал» про захист прав споживачів, у складі судді Гудзенко В.Л.,

в с т а н о в и в :

20 грудня 2022 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Цімоху Р.Р. звернулась до суду із вищевказаним позовом.

Подана позовна заява мотивована тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 з 09.12.2019.

Після набуття права власності на зазначену квартиру їй стало відомо про те, що за попередніми власниками квартири був наявний борг по оплаті централізованого водопостачання та водовідведення у сумі 2 744,15 грн.

Відповідач КП «Уманьводоканал» продовжує обліковувати борг по особовому рахунку за новим власником, виставляє їй рахунки до сплати послуг водопостачання та водовідведення на суму 3 077,00 грн, працівники відповідача постійно телефонують з вимогами погасити борг та з погрозами відключити у квартирі водопостачання. Однак, будь-яких зобов`язань зі сплати чужих боргів позивач на себе не брала, не покладено таких обов`язків на неї і законодавством України.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 травня 2021 року у справі №705/921/21, 2/705/1391/21, яке було залишено в силі постановою Черкаського апеляційного суду від 27.07.2021 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КП «Уманьводоканал» про захист прав споживача було відмовлено. Рішення суду обґрунтоване тим, що позивачем не було надано суду договору про надання послуг, укладеного між позивачем як новим власником нерухомого майна та, відповідно, КП «Уманьводоканал», а також доказів переоформлення особового рахунку по квартирі за вказаною адресою.

Вказує, що 26.08.2022 звернулась до відповідача з заявою про укладення договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, внесення змін до особового рахунку, виключення суми боргу попередніх власників з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

30.09.2022 вона отримала лист №2303/01/07, у якому їй відмовлено в укладені письмового договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення з КП «Уманьводоканал», повідомлено про необхідність особистого звернення до відділу збуту КП «Уманьводоканал» для підписання заяви-приєднання до умов публічного договору. Також даним листом позивачу відмовлено у виключенні з обліку по особовому рахунку заборгованість попередніх власників квартири.

17.10.2022 на адресу відповідача було направлено заяву-приєднання до умов публічного договору. Відповіді на свою заяву позивач до цього часу не отримала. Однак борг попередніх власників квартири відповідач продовжує обліковувати за позивачем. Вважає, що вимоги відповідача про сплату боргу попередніх власників квартири є незаконними та порушують права позивача.

На підставі наведеного, позивач просила суд зобов`язати КП «Уманьводоканал» виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованість попередніх власників квартири, яка була утворена до 09.12.2019.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 травня 2023 року у задоволення позову ОСОБА_1 до КП «Уманьводоканал» про захист прав споживача відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та врахувавши те, що обставини, на які посилається позивач щодо вимоги про виключення заборгованості попереднього власника з особового рахунку, не знайшли свого підтвердження, а позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, вважав вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Цімоха Р.Р., посилаючись на те, що оскаржуване рішення незаконне, постановлене без з`ясування обставин, що мають значення для справи та з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права, просив суд скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 травня 2023 року та ухвали нове рішення, яким зобов`язати КП «Уманьводоканал» виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованість попередніх власників квартири, яка була утворена до 09.12.2019.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд зробив висновок, що суду необхідно дослідити документи, на підставі яких набувалося право власності на квартину та встановити чи у відповідних документах не міститься застережень про переведення боргу попереднього власника й вони не містять згоди кредитора та таку заміну, що узгоджується з положеннями ст. 520 ЦК України, однак позивачем до позовної заяви було надано витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, яким підтверджується, що право власності на квартиру позивач набула на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», а не на підставі укладення угоди про купівлю даної квартири. Стаття 37 ЗУ «Про іпотеку» будь-яких застережень щодо сплати чужих боргів за комунальні послуги не містить.

Вказує, що суд дійшов висновку про необхідність дослідження документів, на підставі яких набувалося право власності на квартиру, не роз`яснив позивачу про необхідність надання цих документів до суду, не залишив позовну заяву без руху, не надав позивачу строк для усунення цих недоліків, не витребував ці документи та у позовній вимозі відмовив лише з цих підстав.

Враховуючи предмет доказування у даній справі, місцевий суд, з метою перевірки доводів позивача про відсутність у неї будь-яких взятих на себе зобов`язань зі сплати чужих боргів, мав повноваження для витребування необхідних для суду доказів в порядку ст. ст. 44, 43, ч. 7 ст. 81, ч. ч. 5, 6 ст. 84 ЦПК України, однак такі повноваження не використав.

При вирішенні справи просить врахувати апеляційний суд позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 26.07.2007 у справі «Walchli v.France» ( заява №35787/03), у рішенні від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28.10.1998 у справі « Перес де Рада Каваніллес проти іспанії».

До апеляційної скарги долучено нові докази, проте вмотивоване клопотання щодо їх долучення на стадії апеляційного перегляду скаржником не заявлялось.

19.07.2023 ОСОБА_1 до суду подано заяву про стягнення понесених судових витрат на правову допомогу у зв`язку з розглядом справи судом апеляційної інстанції в розмірі 11000 грн, з посиланням на додаткову угоду № 3 до договору про надання правової допомоги від 19.07.2023, якою вартість послуг адвоката Цімохи Р.Р. при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення визначена в 11000 грн. також долучено акт приймання-передачі від 19.07.2023, довідку простої письмової форми про сплату 11000 грн у готівковій формі, договір про надання правової допомоги від 11.01.2021 та додаткову угоду № 3.

Доказів одночасного направлення копії заяви з додатками КП «Уманьводоканал», як і посилання на їх направлення, заява не містить.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до апеляційного суду 26 червня 2023, КП «Уманьводоканал», вважаючи рішення суду першої інстанції законним, вказуючи, що судом було вірно застосовано норми процесуального права, просило залишити в силі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 травня 2023року.

В обґрунтування відзиву вказує, що скаржник та її представник невірно трактують норми ЦПК України, яким чітко встановлено порядок та строки подачі доказів.

Відповідач вважає, що суд вірно дійшов висновку про те, що у відповідності до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Жодних перешкод у наданні доказів скаржнику та її представнику не було встановлено, також ними не надано пояснень поважності причин ненадання цих доказів.

Одночасно зазначає, що за адресою по АДРЕСА_2 оформлено особовий рахунок № НОМЕР_2 . Дебіторська заборгованість по вказаному особовому рахунку є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій Підприємства. Чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійними та не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості на рахунках.

Вказує, що відповідач не звертався з претензією чи позовом про стягнення вказаної заборгованості зі скаржника. Це є внутрішньогосподарське облікування Підприємством дебіторської заборгованості по особовому рахунку за адресою АДРЕСА_2 , а не заборгованість особисто ОСОБА_1 , як боржника.

Отже, скаржником та її представником не надано жодного доказу наявності дій з боку відповідача, які порушують її права як власника квартири або споживача житлово-комунальних послуг, а звернення до суду із позовом про зобов`язання виключення із суми заборгованості позивача заборгованість попереднього власника квартири, як спосіб захисту права, яке може бути порушено у майбутньому, не передбачено нормами ЦК України.

Щодо заяви скаржника про стягнення понесених судових витрат, зокрема на правничу допомогу Підприємство вважає, що вона не підлягає до задоволення в повному обсязі, так як справа призначена розглядом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, сума витрат надумано завищена, необґрунтована, не відповідає реальним адвокатським витратам. Крім того, ОСОБА_1 обліковується адвокатом, є фахівцем у галузі права, і необхідності у залученні послуг іншого фахівця, на думку відповідача, у неї не було.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 192835386 від 12 грудня 2019 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Підстава виникнення права власності: лист серія та номер: 19-10/712, виданий 05.11.2019, видавник ТВБВ № 10023/0349 АТ «ОЩАДБАНК»; повідомлення про намір задоволення Іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, серія та номер: б/н, виданий 10.09.2019, видавник: ОСОБА_1; договір поруки, серія та номер: 8/13, виданий 20.12.2013, видавник: Сторони правочину; іпотечний договір №8/13, серія та номер: 2362, виданий 20.12.2013, видавник: Приватний нотаріус Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М. Розділ Додаткові відомості останніх не містить (а. с. 4).

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.05.2021 у справі №705/921/21, яке набрало законної сили після апеляційного перегляду 27.07.2021, у задоволенні позовних вимог позивача до КП «Уманьводоканал» про захист прав споживача відмовлено. Вказане рішення обґрунтоване тим, що позивачем не надано суду договору про надання послуг, укладених між позивачем, як новим власником нерухомого майна, та КП «Уманьводоканал», а також доказів переоформлення особового рахунку по квартирі за вказаною адресою 9 (а. с. 22-24, 25-28).

26.08.2022 позивач звернулась до відповідача із заявою про укладення договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, внесення змін до особового рахунку, виключення суми боргу попередніх власників з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_2 відкритому за адресою: АДРЕСА_2 . До заяви додані належним чином посвідчені копії: Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 192835386 від 12 грудня 2019 року, паспорту власника квартири (а с. 7).

На заяву позивач отримала лист №2303/01/07 від 30.09.2022, у якому їй відмовлено в укладені письмового договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення з КП «Уманьводоканал», повідомлено про необхідність особистого звернення до відділу збуту КП «Уманьводоканал» для підписання заяви-приєднання до умов публічного договору. Також даним листом позивачу відмовлено у виключенні з обліку по особовому рахунку заборгованість попередніх власників квартири (а. с. 8-10).

13.10.2022 ОСОБА_1 підписала заяву-приєднання до індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (а. с.11).

Згідно повідомлення КП «Уманьводоканал» адресованого ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ставить вимогу щодо терміної оплати заборгованості у розмірі 3 077 грн, зазначаючи що в іншомц випадку буде змушене відключити її від мережі водопостачання (а. с. 6).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст. ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до ст. 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Проте новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна.

Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку нового власника квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в правочині, набуття у власність квартири.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604 св 20), від 14 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 12 жовтня 2022 року у справі № 312/44/20 (провадження № 61-13033 св 20).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивач ОСОБА_1 набула у власність квартиру АДРЕСА_1 на підставі іпотечного договору №8/13 від 20.12.2013 та повідомлення про намір задоволення Іпотекодержателя набуття права власності на предмет іпотеки від 10.09.2019.

Повідомлення про намір задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки від 10.09.2019 та Іпотечний договір №8/13 від 20.12.2013 не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями ст. 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні).

Із наведеного слідує, що позивач ОСОБА_1 не вчиняла правочин щодо прийняття боргу з оплати послуг з надання централізованого водопостачання та водовідведення попередніх власників квартири АДРЕСА_1 і на неї не може бути покладено обов`язок зі сплати заборгованості нарахованої відповідачем попередніх власників.

Проте на зазначене суд першої інстанції не звернув уваги і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Твердження КП «Уманьводоканал» у відзиві на апеляційну скаргу, що відповідач не звертався з претензією чи позовом про стягнення вказаної заборгованості зі скаржника, що це є внутрішньогосподарське облікування Підприємством дебіторської заборгованості по особовому рахунку за адресою АДРЕСА_2 , а не заборгованість особисто ОСОБА_1 , як боржника, спростовуються матеріалами справи, оскільки до позовної заяви позивачем було долучено копію повідомлення, в якому КП «Уманьводоканал» просить ОСОБА_1 терміново оплатити заборгованість у сумі 3 077 грн, в іншому випадку КП «Уманьводоканал» буде змушений відключити від мережі водопостачання.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог,

а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , понесені у зв`язку із розглядом справи судові витрати підлягають стягненню із відповідача

на користь держави, розмір яких складає 2 481 грн (992,40 грн за розгляд справи у суді першої інстанції + 1 488,60 грн за розгляд справи у суді апеляційної інстанції + 1 984,80 грн).

В апеляційній скарзі та в поданій заяві скаржник також просить стягнути понесені нею витрати на правову допомогу.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню в судовому порядку.

Частинами 1 4 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постановах від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17 (провадження № 61-11991св20) та від 26 січня 2022 року у справі № 127/1415/20 (провадження № 61-878св21) дійшов таких висновків: «втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України».

На підтвердження витрат на правничу допомогу судам першої та апеляційної інстанцій надані: заява про стягнення понесених судових витрат у суді першої інстанції та заява про стягнення судових витрат понесених у суді апеляційної інстанції (дані заяви не містять найменування відповідача у справі, його місце знаходження та інших даних), договір про надання правової допомоги б/н від 11.01.2021, додаткову угоду № 2 від 06.03.2023, акт прийняття-передачі наданих послуг від 06.03.2023 на суму 19000 грн, довідку простої письмової форми про оплату коштів у готівковій формі Вих № б/н від 06.03.2023, додаткову угоду № 3 від 19.07.2023, акт прийняття-передачі наданих послуг від 19.07.2023 на суму 11000 грн, довідку простої письмової форми про оплату коштів у готівковій формі Вих № б/н від 19.07.2023.

Доказів одночасного направлення копії заяви про стягнення понесених судових витрат у суді першої інстанції з додатками від 06.03.2023 та заяви про стягнення понесених судових витрат у суді апеляційної інстанції з додатками, датованої 19.07.2023, КП «Уманьводоканал», як і посилання на їх направлення, заяви не містять.

Суд першої інстанції, розглянувши справу у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін та відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивачу ОСОБА_1 , питання щодо розподілу судових витрат не вирішував, отже оцінки поданій заяві про стягнення понесених судових витрат у суді першої інстанції та долученим до неї додаткам, відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства не надавав.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти їх стягнення, навівши відповідні мотиви.

Отже, представником позивача в порушення вимог ст. 83 ЦПК України до заяв як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не було додано доказів їх направлення з додатками іншому учаснику справи, що позбавляло сторону відповідача можливості спростовувати ймовірну не співмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено такі висновки: «Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Наведене узгоджється із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 725/1301/21, від 30 червня 2022 року у справі № 640/1175/20.

Встановивши порушення представником позивача адвокатом Цімохою Р.Р. установленого процесуальним законом порядку предявлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме не надання суду першої та апеляційної інстанцій доказів напавлення відповідачу КП «Уманьводоканал» заяв про стягнення понесених судових витрат, що позбавило відповідача можливості надати суду клопотання про неспівмірність розміру таких витрат відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, суд апеляційної інстнції дійшов висновку про поверення без розгляду заяв про стягнення понесених судових витрат від 06.03.2023 та від 19.07.2023.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Цімохи Ростислава Руслановича задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 до комунального підприємства «Уманьводоканал» про захист прав споживачів задоволити.

Зобов`язати комунальне підприємство «Уманьводоканал» виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованість попередніх власників квартири за період до 09 грудня 2019 року.

Стягнути із комунального підприємства «Уманькодоканал» на користь держави 2 481 грн на відшкодування судових витрат.

Заяви представника ОСОБА_1 адвоката Цімохи Ростислава Руслановича, із доказами про понесені витрати на професійну правничу допомогу, повернути ОСОБА_1 без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 01 серпня 2023 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко