ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2023 року м. Одеса

справа 523/12115/20

провадження 22ц/813/4150/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),

судді: Кутурланова О.В., Приходько Л.А.,

секретар судового засідання :Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лисевич Сергій Вікторович, на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 02 листопада 2022року, постановлене під головуванням судді Мурманової І.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

встановив :

11 серпня 2020року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договорами позики.

Позов мотивований тим, що 13 серпня 2017 року між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 10000,00 доларів США, які ОСОБА_1 зобов`язався повернути у строк до 13 квітня 2018 року.

27 квітня 2019 року між сторонами укладений договір позики, за яким він надав у борг ОСОБА_1 кошти у розмірі 5000,00 доларів США, зі строком повернення до 27 травня 2019року. Договори позики оформлені у вигляді розписок.

Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення грошей в обумовлений сторонами строк не виконав, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в загальному розмірі 15 000,00 доларів США; на підставі ст.625 ч.2 ЦК України стягнути зі ОСОБА_1 3% річних - за договором від 13 серпня 2017року в розмірі 593,76 доларів США за період з 14 серпня 2018року по 05 серпня 2020року; за договором від 27 квітня 2019року в розмірі 178,93 доларів США за період з 28 травня 2019року по 05 серпня 2020року, а всього 772, 69 доларів США; вирішити питання розподілу судових витрат, пов`язаних із наданням позивачу професійної правничої допомоги в розмірі 4000,00грн. та сплаченого судового збору у розмірі 4388,36грн.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 02 листопада 2022року позов задоволений.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у загальному розмірі 15000,00 доларів США та 3% річних у загальному розмірі 772, 69 доларів США, а всього 15772,69 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 4388,36грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договорами позики, а тому запозичені кошти мають бути повернуті на користь позивача. Під час розгляду справи відповідач не довів відсутність між сторонами позикових зобов`язань, які підтверджені розписками від 13 серпня 2017року та 27 квітня 2019року про запозичення коштів. А наявність розписок у позивача свідчить про невиконання відповідачем умов договорів. Після закінчення строку дії договорів для позичальника настає відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачена ст.625 ч.2 ЦК України, у вигляді сплати 3% річних на користь кредитора, які суд вважав за необхідне стягнути з відповідача.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , діючи через свого адвоката Лисевича С.В., подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду від 02 листопада 2022року скасувати та прийняти у справі нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована ненаданням позивачем достовірних доказів на підтвердження обставин укладення між сторонами договорів позики, оскільки відповідач заперечує власне авторство та підписання ним наданих позивачем розписок від 13 серпня 2017року та 27 квітня 2019року. Ці посилання апелянт обґрунтував висновком проведеної у справі судово-почеркознавчою експертизою від 29 липня 2022року, за яким невирішеним залишилося питання складання та підписання цих документів саме відповідачем або іншою особою. На думку апелянта, наявність оригіналів розписок у позивача не доводить того, що договори укладалися саме ОСОБА_1 .

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його адвокат Лисевич С.В. не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства, про що свідчить довідка про доставку судової повістки про виклик на офіційну електрону адресу адвоката, зазначену ним як адресу для отримання судових документів. Причини неявки не повідомили.

Згідно ст.372 ч.2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Ураховуючи наведене, колегія судів ухвалила провести розгляд апеляційної скарги за відсутності апелянта та його представника.

Представник ОСОБА_2 адвокат Пузирний О.О. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, вказавши про його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції

Згідно розписки від 13 серпня 2017року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 10 000,00 доларів США строком до 13 квітня 2018 року. Грошові кошти зобов`язався повернути в строк та у повному обсязі (а. с. 14).

Згідно розписки від 27 квітня 2019року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 5 000,00 доларів США строком до 27 травня 2019 року. Грошові кошти зобов`язався повернути в строк та у повному обсязі (а. с.15).

Оригінали розписок були оглянуті судом та досліджені судовим експертом під час проведення експертиз, після чого повернуті позивачу.

Ухвалою суду від 12 листопада 2021року за клопотанням представника відповідача адвоката Лисевича С.В. у справі призначено технічну та почеркознавчу судові експертизи.

Згідно з висновком експерта №21-6798 судово-технічної експертизи Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз від 18 березня 2022 року рукописні тексти наданих на експертизу розписок від 13.08.2017 та 27.04.2019, які починаються та, відповідно, закінчуються словами : « ОСОБА_3 , ОСОБА_4 …» - «…денежную сумму в размере 10 000 $ (десять тисяч долларов США) сроком до 13 апреля 2018года. Обязуюсь вернуть полную сумму долга, как указано в расписке 13.08.2017г.»;

« ОСОБА_3 , ОСОБА_4 …» - «…денежную сумму в размере 5 000 $ (пять тисяч) долларов США. Обязуюсь вернуть 27.05.2019г. полную сумму долга. 27.04.2019», виконані кожний рукописним способом пишучим приладом із стержнем, заправленим пастою для кулькових ручок синьо-фіолетового кольору без використання технічних засобів (а.с.103-107).

Згідно з висновком експерта №21-6775 судово-почеркознавчої експертизи Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз від 29 липня 2022 року вирішити питання, чи виконаний рукописний текст у наданих на експертизу розписках від 13.08.2017року та 27.04.2019року та чи підписані вони від імені ОСОБА_1 самий ОСОБА_1 чи іншою особою не виявилося можливим.

У дослідницькій частині висновку експерт пояснив, що «збіжні ознаки, хоча і чисельні, але за своїм об`ємом та значущістю не утворюють сукупності, яка індивідуалізує почерк виконавця. Розбіжні ознаки не вдалося оцінити однозначно, чи вони є варіантом ознак почерку самого ОСОБА_1 , які не проявилися у наданому порівняльному матеріалі або ці ознаки можуть свідчити про виконання досліджуваного тексту іншою особою.

Вирішення поставлених питань в категоричній формі ускладнювалося малим обсягом наданого порівняльного матеріалу, достатньої кількості вільних зразків почерку ОСОБА_1 (судом надано лише експериментальні зразки почерку ОСОБА_1 ).

Ці ж самі причини малий обсяг графічного матеріалу, якій міститься у короткому досліджуваному підписі простої будови та відсутність вільних зразків підпису ОСОБА_1 (судом надано лише два умовно-вільних зразка підпису та експериментальні зразки підпису відповідача) унеможливили в ході проведення експертизи вирішення питання щодо підпису розписок саме ОСОБА_1 чи іншою особою (а.с.124-144).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 02 листопада 2022року відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України вказує на те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що за договором позики на позичальника покладається зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Зазначені норми права вказують на те, що договір позики є двостороннім правочином, реальним, одностороннім договором (оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права).

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13; від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14.

За змістом положень частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків (частина перша, друга статті 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з частиною третьою статті 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

При перевірці й оцінці експертного висновку суд, серед іншого повинен з`ясувати достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на поставлені питання та їх відповідність іншим фактичним даним, тощо.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З метою встановлення обставин щодо складання та підписання саме ОСОБА_1 боргових розписок від 13 серпня 2017року та 27 квітня 2019року, суд першої інстанції за клопотаннями представника відповідача призначив у справі судово-почеркознавчу експертизу, згідно висновку якої вирішити поставлені перед експертом питання не стало можливим у зв`язку із ненаданням саме стороною відповідача достатньої кількості вільних зразків почерку та підпису ОСОБА_1 .

Інших клопотань у суді першої інстанції щодо необхідності проведення у справі експертизи відповідачем не заявлялося. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

З огляду на викладене, за наявності у позивача оригіналів розписок від 13 серпня 2017року та від 27 квітня 2019року та за умови неспростування ОСОБА_1 фактів укладення цих розписок, які по суті підтверджують укладення договорів позики, у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про не укладення ОСОБА_1 договорів позики слід визнати необґрунтованими.

За наведених обставин суд дійшов правильного висновку про наявність між сторонами позикових зобов`язань, які належним чином не були виконані відповідачем у строки визначені договорами, що створює для ОСОБА_1 обов`язок з повернення коштів та покладає на нього відповідальність за порушення грошового зобов`язання, передбачену ст.625 ч.2 ЦК України, у вигляді сплати 3% річних після закінчення строку дії договорів.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Хоча в апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 22 листопада 2022року в повному обсязі, проте викладені у скарзі доводи не стосуються правильності рішення суду в частині розрахунків розміру 3% річних за ст.625 ч.2 ЦК України та вирішення питання розподілу судових витрат, як наслідок розгляду основної позовної вимоги щодо стягнення боргу за позиковими зобов`язаннями. З урахуванням викладеного та відповідно до змісту доводів апеляційної скарги, якими не заперечувався період нарахування 3% річних та правильність проведених розрахунків, розмір стягнутих судових витрат у справі, колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині.

Отже, доводи ОСОБА_1 не дають підстав вважати, що оскаржуване судове рішення постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лисевич Сергій Вікторович, залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 02 листопада 2022року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 лютого 2023року.

Головуючий : В.О. Бездрабко

Судді : О.В. Кутурланова

Л.А. Приходько