справа № 489/737/23
провадження №2-з/489/31/23
УХВАЛА

31 липня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в письмову провадженні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за її позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Тищенко Олена Олександрівна про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини та скасування свідоцтва про право на спадщину,

встановив:

У лютому 2023 року позивач, через свого представника адвоката Бойченко Г.А., звернулась до суду з позовом в якому просить визначити їй додатковий строк терміном три місяці для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину №634 від 15.12.2022, видане відповідачу приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Тищенко О.О.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

У липні 2023 року представник позивача надав до суду заяву, в якій просить здійснити забезпечення позову, шляхом накладення арешту заборони реєструвати та вселяти сторонніх осіб до квартири, здійснювати будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна: квартира двокімнатна, загальна площа 57.9 кв.м., житлова площа 38.3 кв.м., реєстраційний номер 060 за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву мотивована тим, що позивач звернулась до суду з позовом про встановлення їй додаткового строку для прийняття спадщини. ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить квартира АДРЕСА_2 . Позивачу стало відомо від відповідача, що він до прийняття остаточного рішення по справі хоче зареєструвати місце проживання своєї цивільної дружини ОСОБА_4 та її неповнолітньої дитини в спірній квартирі або взагалі відчужити вказану квартиру стороннім особам. Тому у позивача є побоювання, що у випадку прийняття судом рішення про поновлення додаткового строку для прийняття спадщини, вступу в спадщину позивач матиме перепони у користуванні належною їй частиною квартири з огляду на наявність інших користувачів, крім самого відповідача, що може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду або ефективного поновлення в порушених правах.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих дій з боку відповідача та виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 81 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення чи неможливості його виконання без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається саме на особу, яка заявляє відповідне клопотання, разом з тим, представником позивача не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачем вчиняються будь-які дії, направлені на приватизацію та відчуження вказаного нерухомого майна, або про намір такого відчуження.

Саме лише посилання в заяві на існування можливості того, що відповідач може зареєструвати у спірній квартирі третіх осіб або відчужити її стороннім особам та побоювання позивача, що незабезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, оскільки ґрунтується виключно на припущеннях позивача.

При цьому, позивачем не наданого жодного належного та допустимого доказу, який вказував би на те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову немає.

Керуючись статтями 149, 150, 153 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 31.07.2023.

Суддя І.В.Коваленко