Справа №463/5857/19
Провадження №2/463/43/23
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

23 січня 2023 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судових засідань: Онишкевича О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, -

встановив:

позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності за набувальною даністю на будинок садибного типу під літерою А-1 площею 46,6 кв.м., літню кухню під літерою Б-1, площею 32,8 кв.м., та сарай під літерою В за адресою: АДРЕСА_1 .

24 липня 2019 року даний позов залишено судом без руху.

Ухвалою суду від 4 вересня 2019 року даний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розпочато підготовче провадження у такій та призначено підготовче судове засідання.

9 жовтня 2019 року позивачем подано клопотання про виклик свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

2 грудня 2019 року позивачем подано письмові пояснення.

Ухвалою суду від 7 лютого 2020 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, постановлено допитати у якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Протокольною ухвалою судового засідання від 11 березня 2020 року судом було зобов`язано сторони представити акт обстеження житлових умов та такі подано до суду 13 березня 2020 року.

Протокольною ухвалою судового засідання від 13 березня 2020 року задоволено клопотання представника позивача про допит у якості свідків позивача та ОСОБА_7 . Відтак в даному судовому засіданні допитано у якості свідків позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Протокольною ухвалою судового засідання від 23 вересня 2020 року вирішено витребувати в Четвертої Львівської державної нотаріальної контори інформацію про те, чи відкривалась спадкова справи після смерті ОСОБА_8 , а також ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

На виконання вказаної вище ухвали 28 жовтня 2020 року Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою надано копію спадково справи після смерті ОСОБА_8 , а також повідомлено, що спадкові справи після смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не заводились.

Протокольною ухвалою судового засідання від 26 листопада 2020 року за клопотанням представника позивача до участі у справі у якості третьої особи залучено ОСОБА_2

31 грудня 2020 року представником позивача подано до суду зауваження до акту обстеження.

Протокольною ухвалою судового засідання від 1 липня 2021 року задоволено клопотання представника позивача про допит у якості свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Протокольною ухвалою судового засідання від 20 вересня 2021 року вирішено витребувати в Четвертої Львівської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_8

11 жовтня 2020 року на адресу суду на виконання запиту суду надійшла копія спадкової справи після смерті ОСОБА_8 .

Надалі справу неодноразово було призначено до розгляду в судових засіданнях, однак у таких розгляд справи було відкладено за клопотаннями учасників справи.

5 травня 2022 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Когут О.М., що діє на підставі ордеру серії ЛВ №180553 від 25 листопада 2019 року, про зупинення провадження у даній справі до вирішення Львівським окружним адміністративним судом справи №380/3482/22 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 5 травня 2022 року клопотання представника позивача задоволено та зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/3482/22 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

7 листопада 2022 року з Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2022 року у справі №380/3482/22 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про скасування наказу, зобов`язання вчинити дії відмовлено повністю (https://reyestr.court.gov.ua/Review/104691476).

Відтак, у зв`язку з набранням рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/3482/22 законної сили, ухвалою суду від 7 листопада 2022 року провадження у справі поновлено та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні 21 листопада 2022 року.

В судовому засіданні 21 листопада 2022 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з неявкою в таке всіх учасників справи та відсутністю відомостей про належне повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи.

Водночас в наступне судове засідання 7 грудня 2022 року позивач знову не з`явилась, у зв`язку з неявкою останньої та інших учасників справи розгляд справи повторно було відкладено.

В судове засідання 23 січня 2023 року позивач, що належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явилась, явку свого представника не забезпечила, про причини неявки не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи або ж про розгляд справи без її участі чи будь-яких інших заяв чи клопотань по суті справи до суду не подала.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в дане судове засідання теж не з`явилися, про причини неявки не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подали.

За наведених вище обставин та враховуючи положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе вирішити питання про залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача за відсутності учасників справи, що не з`явилися в судове засідання.

Оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Частинами 1, 5 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Водночас згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. При цьому згідно з ч. 3 даної статті Кодексу юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника, яким відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України може бути адвокат.

При цьому згідно з ч. 5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Також відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, таку неодноразово було призначено судом до розгляду в судових засіданнях, позивач ОСОБА_1 востаннє була присутня у судовому засіданні ще 13 березня 2020 року, надалі в жодне засідання не з`явилась, представник позивача, що брала участь у розгляді справи адвокат Когут О.М., востаннє була присутня в судовому засіданні 21 грудня 2021 року. Після відновлення провадження у справі, зокрема в два останні призначені у такій судові засідання 7 грудня 2022 року та 23 січня 2023 року позивач не з`явилась та явку свого представника не забезпечила. Судом скеровувалися позивачу та її представнику повістки про виклик у вказане судове засідання засобами поштового зв`язку, однак такі повернулися до суду з відмітками про відсутність адресата за вказаною адресою та за закінченням терміну зберігання, що відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається днем вручення судової повістки. Жодних повідомлень про зміну свого місцезнаходження чи поштової адреси стороною позивача до суду не скеровувалось. При цьому слід зауважити, що ч. 1 ст. 131 ЦПК України визначено, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і така вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відтак з наведеного вбачається, що позивач будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явилась в судове засідання та не забезпечила явку в таке свого представника, не повідомивши про причини їх неявки.

В своєму рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 у справі №1-9/2011 Конституційний Суд України зазначає, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Процесуальні права та обов`язки учасників справи визначені ст. 43 ЦПК України. Зокрема, учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, брати участь у дослідженні доказів, ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Водночас учасник справи зобов`язаний: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у нього докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, надавати суду повні й достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Окрім того, згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

При цьому відповідно до ч. 1 вказаної статті Кодексу учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

А частиною 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, розглядаючи справу №552/2378/17, визначив зловживання, як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Зловживаючи процесуальними правами, особа може вдатися до дезінформації суду. Мова йде про неповідомлення суду відомостей, які мають значення для справи, введення суду в оману, свідоме викривлення фактів у заяві (рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України»). Ознаками зловживання процесуальними правами є: недобросовісність; нечесність; відсутність відкритості поведінки; відсутність поваги до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин.

Це підтверджується постановою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі №337/474/14.

«Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законним діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій» (окрема думка судді Валентини Сімоненко щодо постанови ВС від 2 жовтня 2019 року у справі №750/3021/18).

Таким чином, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад цивільного судочинства.

Оскільки жодних підтверджуючих доказів про неможливість позивача та її представника з`явитися в судові засідання суду не представлено, клопотання про відкладення розгляду справи стороною позивача не подано, відтак суд не вбачає жодних обставин, які б перешкоджали позивачу з`явитись в судове засідання чи забезпечити явку свого представника та вжити заходів щодо участі у розгляді даної справи. Окрім того, ухилення сторони позивача від участі в судовому розгляді поданого нею ж позову порушує права іншої сторони.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач. Так, в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» він зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України» наголошує на тому, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Відтак згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду. Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.

Наведене кореспондується із правовими висновками, викладеними ряді у постанов Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, зокрема у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц, у справі № 658/1141/18 від 21 вересня 2020 року.

При цьому слід зауважити, що як вбачається з матеріалів справи, на даний час у такій сторонами вже було надано пояснення по суті справи, водночас в ході розгляду такої було встановлено, що право власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування вже зареєстровано за особою, що не є учасником справи, в суду відсутнє право на самостійне залучення такої для участі у розгляді справи, а відтак завершити розгляд справи за відсутності позивача неможливо.

Враховуючи вищенаведене, оскільки позивач ОСОБА_1 відповідно до положень ЦПК України про розгляд справи була повідомлена у встановленому законом порядку, з моменту пред`явлення позову до суду зобов`язана була цікавитись розглядом такого та проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи, однак повторно не з`явилась в судове засідання та не забезпечила явку в таке свого представника, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, а її участь у розгляд справи є обов`язковою, відтак суд приходить до висновку, що позов слід залишити без розгляду.

З врахування наведеного та керуючись ст.ст. 44, 58, 60, 128, 131, 223, 257, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд -

постановив:

позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Відповідач: Львівська міська рада, місцезнаходження: 79006, м. Львів, пл. Ринок, 6, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04055896.

Третя особа: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя: Стрепко Н.Л.