Дата документу 26.07.2023 Справа № 331/2157/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/2157/22 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/1447/23 Світлицька В.М.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Крилової О.В.

Трофимової Д.А.

За участю секретаря:Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» - адвоката Нємни Тетяни Ігорівни на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про стягнення допомоги з тимчасової втрати непрацездатності та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Луньова С.М. звернувся до суду з позовом до ТОВ «Запоріжелектропостачання» про стягнення допомоги з тимчасової втрати непрацездатності та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» з 21.12.2018 р. на посаду заступника директора з питань забезпечення бізнесу на підставі наказу від 20.12.2018 № 14-к.

Відповідно до наказу ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» від 03.06.2019 № 343 ОСОБА_1 було звільнено з вказаної посади на підставі ч. 1 ст. 36 КУпП України з 07 червня 2019 року.

Водночас, звільнення ОСОБА_1 відбулося під час перебування його у тимчасовій непрацездатності. Так, відповідно до листків непрацездатності ОСОБА_1 серія АДУ № 481706 від 19.06.2019 засвідчується тимчасова втрата працездатності в період з 04.06.2019 по 19.06.2019 та серія АДЛ № 199235 від 05.07.2019 засвідчується тимчасова втрата працездатності в період з 20.06.2019 по 05.07.2019.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 27.04.2022 по справі № 334/5735/19 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 22 листопада 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі скасовано й ухвалено в цій частині нове рішення, яким змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора з питань забезпечення бізнесу з 07 червня 2019 року на 08 липня 2019 року.

Таким чином, ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» при звільненні ОСОБА_1 мали здійснити з ним повний розрахунок при звільненні не пізніше 08.07.2019 року.

Проте, станом на 08.07.2019 року ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» було здійснено лише наступні виплати при звільненні ОСОБА_1 : оклад (1 день - 03.06.2019 р.) - 2 203,83 грн.; компенсація невикористаної відпустки (за 11 днів) - 16 096,41 грн.; допомога з тимчасової непрацездатності (за період з 04 по 19.06.2019) - 22 482,72 грн.

Так, 17.06.2022 року ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4 844,04 грн. із призначенням платежу « ОСОБА_1 розрахункові виплати відповідно до постанови від 27.04.2022 по справі № 334/573» за вирахуванням податків.

Допомога з тимчасової втрати працездатності за період з 20.06.2019 по 05.07.2019 на підставі листка тимчасової втрати працездатності від 05.07.2019, в т.ч. за перші п`ять днів за рахунок коштів ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» в сумі 7 025,85 та за інші 11 днів непрацездатності за рахунок Фонду соціального страхування України в сумі 15 456,87 грн. до тепер ОСОБА_1 не нарахована та не виплачена.

В період з 08.07.2019 по 17.06.2022 кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 735 днів. Середній заробіток ОСОБА_1 перед звільненням 08.07.2019 становив 1 933,52 грн. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» при звільненні ОСОБА_1 станом на 17.06.2022 р. становить 1 421 137,20 грн.

Вказаними протиправними діями відповідача, які полягають у несвоєчасному здійсненні повного розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях, душевних переживаннях, яку позивач оцінює в 80 886,00 грн. Посилаючись на зазначені обставини, просили суд стягнути з ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» на користь ОСОБА_1 допомогу з тимчасової втрати працездатності за період з 20.06.2019 р. по 05.07.2019 р. на підставі листка тимчасової втрати працездатності від 05.07.2019 р. серії АДЛ № 199235, в т.ч. за перші 5 днів непрацездатності за рахунок коштів ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» - 7 025,85 грн. та за решту 11 днів непрацездатності за рахунок коштів Фонду соціального страхування України в сумі 15 456,87 грн., а всього 22 482,72 грн.; стягнути з ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 1 421 137,20 грн.; стягнути з ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 80 886,00 грн. та понесені судові витрати.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2023 року з урахуванням ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2023 року про виправлення описки, позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» на користь ОСОБА_1 допомогу з тимчасової втрати непрацездатності за період з 20.06.2019 р. по 05.07.2019 р. на підставі листка тимчасової втрати непрацездатності від 05.07.2019 серія АДЛ № 199235 за перші п`ять днів непрацездатності за рахунок коштів Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» в розмірі 7 025 грн. 85 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 27.04.2022 року по 17.06.2022 року у розмірі 73 473,76 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 695 грн. 72 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» - адвокат Нємна Т.І. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не в повному обсязі досліджені обставини, які мають значення для справи. Залишилось поза увагою, що питання виплати позивачу матеріальної допомоги по тимчасовій непрацездатності за листками тимчасової непрацездатності АДУ № 481706 та АДЛ № 199235 вже розглянуто судами трьох інстанції, та у задоволені зазначених вимог відмовлено. В результаті відсутності вини товариства щодо порушень чинного законодавства при звільненні позивача та проведення розрахунків, судом безпідставно стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку та моральну шкоду. Просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити по справі в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що згідно наказу № 14-к від 20 грудня 2018 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду заступника директора з питань забезпечення бізнесу ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» з 21 грудня 2018 року.

Наказом № 343 від 03 червня 2019 року про припинення трудового договору ОСОБА_1 звільнено з 07 червня 2019 року із займаної посади на підставі заяви за угодою сторін згідно частини першої статті 36 КЗпП України.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» про визнання наказу про звільнення недійсним, поновлення на посаді, нарахування та виплату матеріальної допомоги по тимчасовій непрацездатності, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 22.11.2021 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2020 року по цій справі залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 27.04.2022 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 22.11.2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі скасовано, змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора з питань забезпечення бізнесу з 07 червня 2019 року на 08 липня 2019 року; рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 22 листопада 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови; у решті вимог судові рішення залишено без змін.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з відповіді ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» від 11.07.2019 року № 1126, ОСОБА_1 було повідомлено, що згідно листа вх. № 2581 від 08.07.2019 р. ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» отримано його листи непрацездатності (лікарняні), а саме: АДУ № 481706 (первинний) з 04.06.2019 по 19.06.2019; АДЛ № 199235 (первинний) з 20.06.2019 по 05.07.2019. Перший лист АДУ № 481706 (первинний), оформлений з 04.06.2019 по 19.06.2019, є підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності за місцем роботи застрахованої особи. Другий, наданий лист АДЛ № 199235 (первинний), оформлений з 20.06.2019 по 05.07.2019, не може бути підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності за місцем роботи застрахованої особи, оскільки ОСОБА_1 вже не являвся працівником Товариства на момент видачі цього другого (первинного) листа непрацездатності.

ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» здійснило нарахування та виплату за лікарняним листом АДУ № 481706 за період з 04.06.2019 року по 19.06.2019 року, що не заперечується сторонами.

30.05.2022 року ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» листом № 2394 повідомило ОСОБА_1 про внесення змін до трудової книжки, на підставі постанови Верховного Суду від 27.04.2022 року у справі № 334/5735/19, якою змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора з питань забезпечення бізнесу ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» з 07.06.2019 року на 08.07.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон) Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Згідно зі ст. 19 Закону право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом.

Допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з страхових випадків, передбачених законом.

Частиною 2 стаття 22 Закону встановлено, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 34 Закону фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників-роботодавців протягом десяти робочих днів після надходження заяви.

Питання оплати тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми регулюється також Порядком призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженим Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 року № 11(далі - Порядок).

Відповідно до п. 1.2 Порядку у разі настання страхового випадку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, або в межах повноважень відділення виконавчої дирекції Фонду в районах і містах обласного значення (далі - управління (відділення) Фонду) зобов`язані своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну потерпілому внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті особам, які мають на це право, виплачуючи, зокрема, допомогу по тимчасовій непрацездатності.

Згідно з п. 1.7 Порядку, доставка і переказ сум, що виплачуються потерпілим та особам, які мають на це право, проводяться за рахунок Фонду. Ці суми перераховуються на їх особові рахунки в банку або засобами поштового зв`язку.

Пунктом 2.2 Порядку передбачено, що підставою для оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів страхувальника та надання допомоги, пов`язаної з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням за рахунок коштів Фонду, є виданий в установленому порядку листок непрацездатності та наявність акта розслідування нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, або акта розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Отже, обов`язок з оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця, і такі кошти відносяться до виплат працівнику при звільненні, у разі несплати яких настає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України.

У той же час, починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення інвалідності, допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується Фондом.

Обчислення розміру заробітної плати для здійснення оплати днів тимчасової непрацездатності провадиться у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266, за змістом пункту 1 якого цей Порядок визначає механізм обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, у разі настання страхового випадку, а також оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації, або фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників.

Відповідно до пункту 2 наведеного Порядку сума страхових виплат застрахованій особі та оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється шляхом множення суми денної виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від страхового стажу, якщо його наявність передбачена законодавством, на кількість календарних днів, що підлягають оплаті.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» на користь ОСОБА_1 допомоги з тимчасової втрати працездатності за період з 20.06.2019 р. по 05.07.2019 р. на підставі листка тимчасової втрати працездатності від 05.07.2019 року серії АДЛ № 199235 за перші 5 днів непрацездатності у розмірі 7025,85 грн. (1405,17 * 5 дн.), підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення допомоги з тимчасової втрати працездатності за рахунок Фонду соціального страхування України, суд першої інстанції встановив наступне.

Статтею 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених законом, призначаються та надаються за основним місцем роботи (діяльності).

Частиною третьою статті 30 Закону передбачено, що рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб), або фізичною особою - підприємцем, особою, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням та своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Тобто, комісія із соціального страхування підприємства наділена повноваженням щодо призначення матеріального забезпечення (допомоги по тимчасовій непрацездатності).

Відповідно до абз. 2 п. 4 Порядку фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 № 12, підставою для фінансування страхувальників робочими органами виконавчої дирекції Фонду або їх відділеннями є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення та окремих виплат потерпілим на виробництві за їх видами.

Статтею 15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що роботодавець як страхувальник зобов`язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом та подавати в установленому порядку відповідно до законодавства відомості, у тому числі, про розмір заробітної плати та використання робочого часу працівників.

Таким чином, обов`язок нарахування застрахованій особі відповідного розміру матеріального забезпечення покладений законом саме на роботодавця як страхувальника, яким в даному випадку є відповідач у справі.

В матеріалах справи відсутні відомості про надходження від ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» до відділень управління Фонду заяви-розрахунку щодо фінансування матеріального забезпечення застрахованій особі ОСОБА_1 за листком непрацездатності АДЛ № 199235 від 05.07.2019 р. за період з 20.06.2019 р. по 05.07.2019 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників протягом десяти робочих днів після надходження заяви.

Крім того, згідно з ч. 5 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» матеріальне забезпечення, передбачене цим Законом, виплачується у разі, якщо звернення за його призначенням надійшло не пізніше дванадцяти календарних місяців з дня відновлення працездатності, встановлення інвалідності, закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, смерті застрахованої особи або члена сім`ї, який перебував на її утриманні.

Враховуючи вищевикладене, оскільки роботодавець фактично виступає посередником між Фондом та застрахованою особою, на якого законом покладається обов`язок своєчасно та в повному обсязі виплатити допомогу з тимчасової втрати працездатності працівнику при настанні страхового ризику, а в подальшому ці витрати компенсуються йому Фондом, при цьому відповідачем не було передано до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області заяви-розрахунку за листком непрацездатності АДЛ № 199235 від 05.07.2019 р., тобто між сторонами не виникло правовідносин з приводу виплати матеріального забезпечення, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності за рахунок коштів Фонду соціального страхування України.

Відповідно до позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Згідно зі ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно з ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14, яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Як вбачається з тексту постанови Верховного Суду від 27.04.2022 року було змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади директора з питань забезпечення бізнесу з 07.06.2019 року на 08.07.2019 року.

Остаточний розрахунок з ОСОБА_1 проведений відповідачем 17.06.2022 року, що підтверджується копією платіжного доручення № 3932 від 17.06.2022 року та не заперечується сторонами.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Для визначення розміру середнього заробітку, як проміжок часу з дня прийняття судового рішення до дати його фактичного виконання, суд вважає необхідним визначити розмір середнього заробітку, з урахуванням вимог Порядку розрахунку середнього заробітку регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі по тексту - Порядок).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку в даному випадку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року в справі № 760/2881/19 (провадження № 61-1096св20) вказано, що «у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. Абзацом другим пункту 8 вказаного Порядку встановлено, що в разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді».

З урахуванням того, що позивач був звільнений 08.07.2019 року, що визначено постановою Верховного Суду від 27.04.2022 року, тому для обчислення середнього заробітку має бути визначені два місці, що передували події звільнення, тобто травень та червень.

Згідно з довідкою про середній заробіток ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» № 035 від 05.07.2022 р., середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 1933,52 грн.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року в справі № 758/10562/19 (провадження № 61-18014св20) вказано, що «середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з подальшими змінами та доповненнями (далі - Порядок). Нормами абзацу 3 пункту 2 Порядку визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку)».

Враховуючи те, що постановою Верховного Суду від 27.04.2022 року було змінено дату звільнення ОСОБА_1 , то обрахунок середнього заробітку має бути визначений з саме з 27.04.2022 року за порушення роботодавцем своєчасної виплати заробітної плати, коли з вини відповідача з позивачем не було здійснено розрахунок, по день фактичного розрахунку, тобто по 17.06.2022 року.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить 73 473,76 грн., виходячи із розрахунку: 1933,52 грн. х 38 робочих днів за період з 27.04.2022 року по 17.06.2022 року.

З урахуванням викладеного, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції відмовив у їх задоволенні і рішення суду в цій частині не оскаржується.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу щодо участі у апеляційній інстанції задоволенню не підлягають оскільки надано лише орієнтований розрахунок без відповідного обґрунтування. Крім того акт здачі-прийняття наданої правової допомоги завірений печаткою ФОП, що не узгоджується зі статтею 137 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» - адвоката Нємни Тетяни Ігорівни залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2023 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 31 липня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: О.В. Крилова

Д.А. Трофимова