РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2023 року Приморського районного суду м. Одеси у складі:

головуючої судді Шестакової Я.В.,

за участю секретарів: Навроцької Є.І.,

Багнюк А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача в жовтні 2022 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 30 000 доларів США, два відсотки річних в сумі 373,2 доларів США, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн та сплачений судовий збір у розмірі 12 405 грн.

Позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що між сторонами був укладений договір позики, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв грошову позику в розмірі 30 000 доларів США. Відповідач зобов`язався повернути позичені гроші до 01.03.2022 року, а у випадку несвоєчасного повернення коштів додатково сплатити 2% річних від суми заборгованості. Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, борг не повернув у встановлений строк в зв`язку з чим позивач була змушена звернутися з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 08.11.2022 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 07.06.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з`явилася. Від представника позивача адвоката Ніц А.С. надійшла заява про розгляд справи без його участі за наявними у справі доказами.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Від відповідача 31.01.2023 року, 09.08.2023 року на електронну адресу суду надходили клопотання про відкладення розгляду справи, які судом були прийняті до уваги та підготовчі судові засідання було відкладено. 24.04.2023 року представник відповідача адвокат Богданцева І.В. ознайомилася з матеріалами справи, за її клопотанням, підготовче судове засідання, призначене на 19.04.2023 року було відкладено на іншу дату.

Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору відповідач не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин відсутності відповідача та його представника у засіданні, призначеному на 13.07.2023 року суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1047ЦК України передбачена письмова форма укладення договору позики.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 30 000 доларів США, про що складено відповідну розписку, за умовами укладеного договору позики, повернення всієї суми боргу повинно бути здійснено до 01.03.2022 року, а у випадку несвоєчасного повернення коштів відповідач зобов`язався додатково сплатити 2% річних від суми заборгованості, що підтверджується оригіналом договору позики в матеріалах справи.

У постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63 цс письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмету позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Наявність у позивача оригіналу вказаного боргового документа є належним та допустимим доказом як факту отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 позики та його волевиявлення у визначений строк повернути борг, так і невиконання відповідачем даного боргового зобов`язання у повному обсязі.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.

Вказане узгоджується з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18.

На час розгляду справи відповідачем до суду не надано доказів часткового або повного виконання зобов`язання з повернення коштів за договором позики.

Отже, враховуючи вищезазначені обставини та норми діючого законодавства, а також те, що сторони в договорі позики передбачили еквівалент суми позики в іноземній валюті, що не заборонено чинним законодавством, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь суми позики у розмірі 30 000 доларів США є обґрунтованими та такими , що підлягають задоволенню.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як убачається з матеріалів справи, а саме із оригіналу договору позики, сторони обумовили інший розмір процентів за прострочення виконання зобов`язання, а саме 2% річних від суми заборгованості.

При обрахунку двох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Два проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 2, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Дана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц.

Таким чином, починаючи з 02.03.2022 року відповідач повинен сплатити позивачу суму боргу за розписками з виплатою 2 відсотків річних.

При розрахунку 2% річних суд виходить з наступного: кількість днів користування коштами з 02.03.2022 року по 13.07.2023 становить 499 днів. Загальна сума 2% річних за вказаний період становить 820 доларів США (30 000 доларів США х 499 день х 2:100/365 = 820 доларів США.

Проте, представник позивача у позовній заяві просив стягнути з відповідача 2% річних за прострочення заборгованості у розмірі 373,2 дол. США, отже дана сума і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача - в межах заявлених вимог.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові №824/399/17-а від 19.02.2019 року дійшов наступного висновку, Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом він не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог.

На підставі вищевикладеного, позовна вимога позивача в цій частині підлягає задоволенню.

Відтак, з урахування викладеного вище, позов підлягає до задоволення і на користь позивача необхідно стягнути з відповідача заборгованість за договором позики (розписки) у загальному в розмірі 30 000 доларів США та два відсотки річних в сумі 373,2 доларів США.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 12 405 грн. як відшкодування понесених позивачем судових витрат при зверненні з позовом до суду.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно ч.8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано договір про надання правової допомоги №1-1 від 10.10.2022 року, додаток до договору №1-1 розрахунок погодинної оплати послуг (роботи) адвоката Чумаченка С.О. по даній справі, квитанція до прибуткового касового ордера №1-1 від 10.10.2022 року де зазначено про те, що прийнято від ОСОБА_1 на підставі договору №1-1 від 10.10.2022 року 20 000 грн.

Повноваження адвоката підтверджені ордером серії ВН № 1019213 від 11.10.2022 року.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Дослідивши надані докази, враховуючи відсутність заперечень представника відповідача, суд приходить до висновку про доведеність витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн., як такої, що є пов`язаною з даною справою, вважає їх співмірною зі складністю та об`ємом виконаної роботи, такою, що підтверджена належними та допустимими доказами розрахунку таких витрат. В зв`язку із зазначеним понесені витрати підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 202, 207, 526, 610, 625,626, 639, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 81, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265,ЦПК України, суд,-, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у загальному розмірі 30 373 (тридцять тисяч триста сімдесят три) долари США, 20 центів, що складається з: основного боргу 30 000 доларів США та 2% річних 373,20 доларів США..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 22 405 (двадцять дві тисячі чотириста п`ять) гривень 00 копійок, які складаються з: сплаченого судового збору у розмірі 12 405 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі :

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 13.07.2023 року.

Суддя Я.В. Шестакова