Справа № 509/1097/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.

при секретарі Сірман Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про визнання шлюбу недійсним,

та зустрічним позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_1

про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

06.03.2020 р. до Овідіопольського районного суду Одеської області звернулась громадянка України ОСОБА_1 з позовною заявою до громадянина Туреччини ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним в зв`язку з його фіктивністю. У позовної заяві вона вказала, що вона та відповідач 11.06.2019р. у Київському районному у м. Одеса ВДРАЦ ГТУЮ в Одеській області уклали шлюб та стали проживати у належній їй квартирі АДРЕСА_1 . Саме у цієї кватирі 23.08.2019р. було зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 . Майже відразу після реєстрації місця мешкання відповідача у належній позивачці квартирі його ставлення до неї різко змінилося і він став байдуже відноситися до неї та їх спільного життя. Як зазначила позивачка він неділями не з`являвся додому, ніякої уваги спільного життя не приділяв, а веденням домашнього господарства взагалі не займався. З контейнеру на промринку «7 кілометр», де позивачка займається підприємницькою діяльністю, він забрав документи на квартиру та золоті речі, а також він забрав належний їй автомобіль BMW на якому виїхав у невідоме їй місце, а при випадковій зустрічі безпричинно влаштував їй скандал. Ці дії відповідача змусили її неодноразово звертатися до поліції. Так як шлюбні відносини притаманні подружжю були вкрай нетривалими, фактичне їх припинення відбулося відразу після реєстрації місця мешкання ОСОБА_3 у її квартирі, враховуючи його стійке небажання дбати про добробут сім`ї,вести спільне життя та домашнє господарство,то позивачка вважає, що у відповідача не було наміру створювати сім`ю,а її він використав лише для того щоби офіційно зареєструвати своє місце мешкання, а тому їх шлюб є фіктивним. За таких обставин вона просила суд визнати укладений між ними шлюб недійсним через його фіктивність.

Отримавши позовну заяву відповідач ОСОБА_2 подав на неї відзив, а також подав зустрічний позов у яких позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та наголосив, що вона подала фіктивний позов про недійсність шлюбу виключно з метоюпривласнення придбаного ними підчас шлюбу автомобіля БМВ. Як зазначив відповідач спочатку спільного проживання позивачка відносилася до нього з повагою, вони планували майбутнє, вели спільний бюджет, купували майно та проживали у квартирі АДРЕСА_1 . Однак через деякий час позивачка стала нехтувати сімейними цінностями, а тому спільне проживання стало неможливим в зв`язку з чим вони фактично припинили шлюбні відносини і ведення спільного господарства, а причиною припинення шлюбних відносин стала відмова позивачки від їх продовження. Крім того, вона викрала у ньогосвідоцтво про шлюб, вказувала, що ненавидить його і зробить все щоби він не проживав на території України.На протязі тривалого часувона ухиляється від розірвання шлюбу, не з`являється без поважних причин для розлучення в органи ДРАЦС, не відповідає на телефонні дзвінки і взагалі ігнорує спроби зв`язатися з нею іншими способами зв`язку стосовно розлучення. Особливо відповідач був обурений звісткою про подання позову про визнання шлюбу недійсним так як позивачка викрала свідоцтво про шлюб і документи на автомобіль саме з метою його привласнення. З огляду на вказане ОСОБА_2 після уточнення своєї позовної заяви просив суд постановити рішення про розірвання шлюбу та стягнути судові витрати вид та розмір яких не було вказано.

Під час підготовчого засідання справа №509/1097/20 про недійсність та розірвання шлюбу Ухвалою суду від 22.11.2021р. була об`єднана у одне провадження разом зі справою 347/2404/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення з неї грошової компенсації за відчуження спільного сумісного майна подружжя.

Як наголошено у позові ОСОБА_2 та ОСОБА_1 під час шлюбу придбали автомобіль BMW і саме після його придбання подружністосунки між ними були припинені.21.02.2022р. вони в черговий раз полаялися і ОСОБА_2 заявив дружині, що він їде до Туреччини і подає позов про розірвання шлюбу. Саме у цей день ОСОБА_1 без його згоди продала автомобільBMW по заниженій ціні, який є спільною сумісною власністю подружжяоскільки він придбаний під час шлюбу, а отримані від його продажу кошти привласнила собі. За проведеною оцінкою вартість автомобіля складає 152493,92 гривні.

З огляду на все вищевказане та виходячи з презумпції права спільної сумісної власності ОСОБА_2 просив суд шлюб укладений між ним та ОСОБА_1 розірвати, а неї на його користь стягнути вартість 1/2 частини вартості автомобіляв сумі 76242,00 гривень в якості компенсації за відчуження спільного майна подружжя, витрати пов`язані з оцінкою автомобіля в сумі 800,00 гривень та судові витрати без вказівки розміру цих витрат.

Від представника ОСОБА_3 до суду поступила заява про розгляд справи без участі його та його представника участі.

Від представника ОСОБА_1 до суду поступила заява про розгляд справи без участі його та його представника участі, а за наслідками розгляду справи вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

За приписами п.3 ст.211 та п. 2 ст. 247 ЦПК України сторона у справі має право подати суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, а суд, у разі надання такого клопотання всіма учасниками справи розглядає справу на підставі наявних у справі документів без фіксування судового процесу.

Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

З огляду на вказане суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін без фіксування судового процесу.

Дослідивши надані сторонами докази суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 повинно бути відмовлено в зв`язку з наступним:

У процесуальних документах позивачка ОСОБА_1 просила суд визнати шлюб недійсним через його фіктивність з мотивів викладених у первісній позовній заяві, а у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 про розірвання шлюбу заперечувала з тих підстав, що наміру у відповідача створювати сім`ю не було, а тому шлюб був фіктивним. Також вона заперечувала проти задоволення вимог ОСОБА_3 про стягнення з неї на його користь вартості 1/2 частини автомобіля в сумі 76242,00 гривень, витрат пов`язаних з оцінкою автомобіля в сумі 800,00 гривень та судових витрат. Висловлені заперечення були вмотивовані тим, що ОСОБА_1 займається підприємницькою діяльністю і саме за свої власні кошти вона купила спірний автомобіль під час шлюбу, який на її думку є фіктивним. Оскільки відповідач перебував на її утриманні, а тому через відсутність у нього грошей і доходу він їй коштів на купівлю автомобіля не давав. За таких підстав спірний автомобільє її особистою власністю.

З процесуальних документів ОСОБА_2 вбачається, що він позов ОСОБА_1 про недійсність шлюбу не визнав і наполягав на тому, що цей позов поданий нею з метою привласнити спірний автомобіль, а тому просив суд у задоволенні позовних вимог позивачки відмовити. Одночасно він наполягав на тому, що шлюб у розпаді якого винна ОСОБА_1 ,повинний бути розірваний. Мотивуючи, що автомобіль був придбаний під час шлюбу, він вважає, що це є спільна сумісна власність подружжя, а тому з ОСОБА_1 на його користь повинна бути стягнута компенсація за відчуження цього майна в розмірі 1/2 частини його вартості сума якої складає 76242,00 гривень. Крім того, він просив стягнути з ОСОБА_1 судові витрати та витрати пов`язані з оцінкою автомобіля в сумі 800,00 гривень.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 11.06.2019р. у Київському районному у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області був укладений шлюб, після чого сторони нетривалий час проживали у належній позивачці за первісним позовом квартирі АДРЕСА_1 .

Обидві сторони не заперечують, що спочатку між ними були гарні стосунки і ці свідчення підтверджені наданими представником відповідача фотографіями весілля та спільного відпочинку сторін.

ОСОБА_1 стверджує, що стосунки притаманні подружжю були припинені після видачі громадянину Туреччини ОСОБА_5 посвідки про тимчасове проживання на території України та наступної реєстрації 23.08.2019р. його місця мешкання у належній їй квартирі.

Факт дозволу на тимчасове проживання громадянина іноземної державина території України та реєстрацію 23.08.2019р. місця мешкання ОСОБА_3 у квартирі ОСОБА_1 підтверджено його паспортом громадянина Туреччини,Посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_1 від 08.08.2019р. та довідкою Авангардівської селищної Ради №712.

Зі змісту зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та позовної заяви про стягнення компенсації за проданий автомобільвипливає, що добрі стосунки між сторонами були припинені після купівлі ними автомобіля BMW, так як саме після цієї події ОСОБА_1 змінила своє ставлення до чоловіка, провокувала постійні сварки та зводила наклепи на нього.

Отже обома сторонами не заперечується факт того, що після реєстрації місця мешкання та купівлі автомобіля ОСОБА_2 не проживав у квартирі своєї дружиниі це суд розцінює як свідчення про відсутність у ОСОБА_3 бажання створювати повноцінну сім`ю.

Згідно відомостей наданих Головним сервісним центром МВС за №312/1394аз від 28.10.2020р. на адвокатський запит адвоката Губського А.В.автомобіль BMW 320 TD, 2003р. випуску з номером НОМЕР_2 був куплений 13.08.2019р., а право власності на нього було оформлено одноособово на ОСОБА_1 ..

Таким чином факт нетривалості шлюбних відносин на протязі двох - двох з половиною місяців після реєстрації шлюбуне заперечується сторонами, а більш-менш точна тривалість їх існування підтверджена документально

З наданих обома сторонами чисельних «Талонів- повідомлень єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяв (повідомлень) про кримінальне правопорушення та іншу подію`однозначно вбачається, що стосунки між сторонами досягли такого ступеню, що шлюб між ними фактично розпався і подальше його існування неможливе.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 надала суду скріншоти переписки та роздруківку розмови між нею та новою знайомою ОСОБА_3 здійснених з його телефону.

З цієї переписки, фотографій ОСОБА_3 з його знайомою на його телефоні та роздруківки розмови, які відбулися у лютому 2020 року між знайомою та ОСОБА_1 , вбачається, що його знайома тривалий час перебуває з ОСОБА_2 у достатньо близьких стосунках і їй вкрай потрібно якнайшвидше розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та відповідачем. Для досягнення цієї мети співрозмовниця ОСОБА_1 висловлювала твердження, які хоча і не виходили за межі дозволеного, однак які можливо розцінити в якості погроз з метою здійснення тиску на волевиявлення позивачки. Ця обставина розцінюється судом як доказ укладення ОСОБА_2 шлюбу без наміру створювати сім`ю.

У Постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 752/2337/16-ц заначено, що причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо.

У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

З облікової картки фізичної особи-платника податків(форма №ІДР) заповненої 10.12.2019р. від імені відповідача ОСОБА_3 вбачається, що він мав намір здійснювати підприємницьку діяльність на території України, а тому своє місце мешкання вказав квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .. Ця обставина додатково підтверджує думку позивачки, що відповідач одружився з нею лише для отримання місця реєстрації свого мешканняз метоюлегалізації свого перебування на території України та без наміру створити сім`ю.

Талонами-повідомленнями єдиного обліку №21630 від 20.12.2019р. №22168 від 20.12.2019р,3128 від 03.03.2020р. підтверджено, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до поліції з приводу зникнення документів на кварту та належних їй речей; відібрання відповідачем автомобіля BMW та вчинення скандалу, що свідчить про відсутність почуттів до дружинита наміру сім`ю.

Крім того, з наданих сторонами доказів вбачається, що стосунки притаманні подружжю були припинені між сторонами після отримання 08.08.2019р. ОСОБА_6 посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 .

Аналізуючи всі обставини та докази у сукупності, враховуючи нетривалий час шлюбних відносин та дії сторін,суд доходить до висновку, що після реєстрації шлюбу та реєстрації 23.08.2019р місця мешкання у квартирі позивачки ОСОБА_2 не виявив бажання проживати разом з дружиною, вести з нею спільне господарство та дбати про добробут сім`ї, а тому суд доходить до висновку, що шлюб був фіктивним, в зв`язку з чим він повинний бути визнаний недійсним.

За даними вищевказаної відповіді ГСЦ МВС №312/1394аз від 28.10.2020р.спірний автомобіль ОСОБА_1 21.02.2020р. продала громадянці ОСОБА_7 ..

Відповідно до наданого Ерен Мехметом суду «Звіту в стислій формі про оцінку майна» №18-201211-001 складеного11.12.2020р. ринкова вартість автомобіля BMW 320 TD з реєстраційним номером НОМЕР_3 станом на 21.02.2020р. становила 152493,92 гривень, а тому він просить стягнути з позивачки на його користь половину цієї суми, тобто 76242,00 гривень в якості компенсації за відчуження спільного майна подружжя.

За приписами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Верховний Суду Україниу Постанові від 24.05.2017р. у справі № 6-843цс17 вказав, що конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке було набуте ними в період шлюбу, однак зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя.

За приписами п.3 ч.1 ст 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У Постанові Верховного Суду України від 07.09.2016р. по справі №6-801цс16також наголошено, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто, а тому належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільноюучастю кожного з подружжя коштами або працею в набутті майна.

Як вказав Верховний суд України, судизастосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжяна майно, повинні установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти абоспільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна;2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Таким чином норма ст. 60 СК України вважається застосованою судом правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно неї може вважатися об`єктом спільної сумісноївласності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільноїсумісної власності подружжя, а тому суд повинний з`ясовувати джерело кошті за які .

Згідно ч. 2 ст. 45 СК України якщо протягом недійсного шлюбу особи набули майно, то воно вважається таким, що належить їм на праві спільної часткової власності, а розмір часток кожного з них визначається відповідно до їхньої участі у придбанні майна своєю працею та коштами.

З огляду на вказане суд не погоджується з твердженням представника ОСОБА_3 про те, що позивачка подала позов про визнання шлюбу недійсним виключно з метою привласнення автомобіля BMW, так як для підтвердження права спільної сумісної власності на майно придбаного під час дійсного шлюбу, або права спільної часткової власності на майно придбаного під час недійсного шлюбу,кожна особа повинна довести свою участь у її придбанні або працею, або грошима.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 76-79 ЦПК України у обох випадках ця участь, а також вимоги та заперечення проти них, повинні доводитися кожною особою належними, допустимими та достовірними доказами, яких має бути достатньо для встановлення тієї чи іншої обставини.

Таким чином, враховуючи заперечення позивачки щодо участі відповідача у придбанні спірного автомобіля та нетривалий час шлюбних відносин суд зобов`язаний дослідити джерела коштів за які був придбаний спірний автомобіль.

ОСОБА_2 заявивши вимогу про стягнення компенсації вартості 1/2 частини придбаного під час шлюбуавтомобіля BMW 320 TDпослався лише на встановлену ст. 60 СК України презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке було придбане під час шлюбу.

Однак жодного доказу своєї участі у придбанні автомобіля він суду не надав.

На підтвердження придбання спірного автомобіля за власний кошт ОСОБА_1 надала суду копію виписки з ЄДРЮО та ФОП від 28.01.2013р. та копію договору на оренду контейнеру №2075 від 21.12.2020р., який розташований промисловому ринку «7 км», що свідчить про заняття нею підприємницькою діяльністю, наявність у неї доходу, а відповідно і коштів на придбання автомобіля.

З огляду на ці докази суд доходить до висновку, що автомобіль придбаний за власні кошти позивачки ОСОБА_1 , а тому позовні вимоги про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 1/2 частини вартості автомобіля BMW 320 TD з реєстраційним номером НОМЕР_3 в сумі76242,00 гривень в якості компенсації за відчуження спільного майна подружжя не підлягають задоволенню також як і витрати пов`язані з оцінкою транспортного засобу.

Крім того, суд критично відноситься до оцінки автомобіля, яка була здійснена «заочно» без його безпосереднього огляду експертом.

За приписами ст. 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами. При цьому судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

Вимоги про відшкодування судових витрат понесених ОСОБА_2 під час розгляду справи суд не досліджував в зв`язку з ненаданням ним документів, які передбачені ч.8 ст. 141 ЦПК України та якими повинно бути підтверджено вид та розмір понесених і оплачених ним судових витрат, а також в зв`язку з відмовою у задоволенні його позовних вимог..

Оскільки позивачкою ОСОБА_1 вимоги про відшкодування судових витрат відповідно до вимог ст.ст.134 та 178 ЦПК України у процесуальних документах не заявляла і документів на підтвердження їх розміру суду не надавала, то суд питання розподілу її судових витрат не розглядав.

Керуючись ст.ст.12, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним шлюб, який був укладений 11 червня 2019 року у Київському районному у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області за актовим записом під №728 між громадянином Турецької Республіки Ерен ОСОБА_8 та громадянкою України ОСОБА_1 в зв`язку з його фіктивністю.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, відшкодування вартості 1/2 частини автомобіля BMW 320 TD з реєстраційним номером НОМЕР_3 в сумі 76242,00 гривень в якості компенсації за відчуження спільного майна подружжя та судових витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після розгляду справи апеляційним судом і прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Бочаров А.І.