Справа № 758/2555/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2023 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Петрова Д.В.,

при секретарі судового засідання Крікоровій Е.К.,

представника позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи ОСОБА_6.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 , про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 01 серпня 2019 року ОСОБА_5 надав у безпроцентну позику ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 3 787 500 (три мільйони сімсот вісімдесят сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп., що на момент укладання договору позики становило 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США 00 центів, що підтверджується договором позики від 01.08.2019.

Згідно п. 3 вказаного договору, підтвердженням факту отримання позичальником грошових коштів є підписання сторонами договору позики.

Відповідно до п. 5 вказаного договору позики, позичальник зобов`язується повернути позику та повністю розрахуватися з позикодавцем до 31.08.2020.

Згідно п. 9 вказаного договору позики, у випадку прострочення позичальник повинен сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, крім того за кожен день прострочення позичальнику нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та 10% річних.

На момент звернення до суду, ОСОБА_4 не виконав своїх зобов`язань, передбачених договором позики, не повернувши грошових коштів, що підтверджується відсутністю письмового документу із підписом позикодавця про повний розрахунок.

Договором позики визначено, що позичальник зобов`язаний повністю розрахуватись з позикодавцем за основним зобов`язанням не пізніше 31.08.2020, у зв`язку з чим розмір заборгованості позичальника за основним зобов`язанням становить 4 121 485 (чотири мільйони сто двадцять одна тисяча чотириста вісімдесят п`ять) грн 00 коп.

Згідно п. 9 вказаного договору позики, у випадку прострочення позичальник повинен сплатити 10% річних.

На момент розрахунку ціни позову сума процентів за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання складає 189 324 (сто вісімдесят дев`ять тисяч триста двадцять чотири) грн 80 коп. Сума інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного повернення позики складає 210 195 (двісті десять тисяч сто дев`яносто п`ять) грн 70 коп.

Згідно п. 9 вказаного договору позики, у випадку прострочення позичальнику нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

На момент розрахунку ціни позову сума пені складає 227 189 (двісті двадцять сім тисяч сто вісімдесят дев`ять) грн. 80 коп.

Таким чином, всього грошові вимоги до відповідача за договором позики на момент розрахунку ціни позову складають 4 748 195 (чотири мільйони сімсот сорок вісім тисяч сто дев`яносто п`ять) грн. 30 коп.

02.02.2021 право вимоги за вказаним договором позики було відступлено позикодавцем ОСОБА_3 , про що було письмово повідомлено позичальника.

Таким чином, всі права кредитора за договором позики від 01.08.2021, у тому числі право вимагати від позичальника повернення позики та сплати штрафних санкцій в повному обсязі перейшли до позивача.

Просила суд: стягнути з ОСОБА_4 на її користь 4 748 195 (чотири мільйони сімсот сорок вісім тисяч сто дев`яносто п`ять) грн 30 коп., що включає основне зобов`язання у сумі 4 121 485 (чотири мільйони сто двадцять одна тисяча чотириста вісімдесят п`ять) грн 00 коп., проценти річних у сумі 189 324 (сто вісімдесят дев`ять тисяч триста двадцять чотири) грн 80 коп., інфляційні втрати у сумі 210 195 (двісті десять тисяч сто дев`яносто п`ять) грн 70 коп. та пеню у сумі 227 189 (двісті двадцять сім тисяч сто вісімдесят дев`ять) грн 80 коп., а також судові витрати.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15.03.2021 відкрито провадження у справі та призначено розгляд у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.

На виконання ухвали суду представником відповідача надіслано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги викладені у позові відповідач не визнає у повному обсязі, просить відмовити у задоволенні позову.

Представником позивача подана відповідь на відзив.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав доводи викладені у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи ОСОБА_6. у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з договором позики від 01 серпня 2019 року ОСОБА_5 (позикодавець) надав ОСОБА_4 (позичальнику) безпроцентну поворотну позику у розмірі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США 00 центів, що в гривневому еквіваленті згідно курсу Національного Банку України на день видачі позики становить 3787500 (три мільйона сімсот вісімдесят сім п`ятсот) гривень 00 копійок.

Згідно з п. 5 Договору позики від 01.08.2019, позичальник зобов`язується повернути позикодавцю, позику рівними частинами (або іншими частинами письмово погодженими із позикодавцем) та повністю розрахуватись з позикодавцем до 31 серпня 2020 року.

Згідно копії Договору відступлення права вимоги від 02 лютого 2021 року ОСОБА_5 передав належне йому право вимоги згідно з Договором позики б/н від 01.08.2019 ОСОБА_3 , а вона в свою чергу прийняла право вимоги, належне первісному кредитору ОСОБА_5 за основним договором, відповідно до п. 1.2 цього Договору.

Згідно з п. 1.2 за цим Договором новий кредитор ОСОБА_3 одержує право замість першого кредитора ОСОБА_5 вимагати від ОСОБА_4 виконання зобов`язань за основним договором, які виникли з моменту укладення основного договору, а саме оплати заборгованості в розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США та сплати всіх штрафних санкцій, які виникли у зв`язку з невиконанням умов основного договору.

Як вбачається з копії повідомлення про відступлення права вимоги від 16.02.2021 адресоване на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_3 повідомила останнього що ОСОБА_5 за договором відступлення права вимоги б/н від 02.02.2021 відступив громадянці ОСОБА_3 право вимоги виконання зобов`язань за договором позики б/н від 01.08.2019.

Згідно відповіді на повідомлення про відступлення права вимоги від 16.02.2021 адресоване на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_4 30.03.2021 зазначив, що йому нічого не відомо про зобов`язання по договору позики б/н від 01.08.2019.

Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу захисту позивачем свого права власності на гроші у сумі 4 748 195, 30 гривень за невиконаним відповідачем зобов`язанням за договором позики. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи, а саме з договору позики від 01.08.2019, судом встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виникли договірні правовідносини, відповідно до яких ОСОБА_4 взяв у ОСОБА_5 в борг 150 000 доларів США та зобов`язався повернути до 31.08.2020.

Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4 свої зобов`язання за договором позики перед позивачем не виконав і суму боргу у передбачений договором строк не повернув.

Разом з тим, право вимоги оплати заборгованості та сплати всіх штрафних санкцій за договором позики від 01.08.2019 на підставі договору відступлення права вимоги від 02.02.2021 від первісного кредитора ОСОБА_5 перейшло до ОСОБА_3 .

Як вбачається з пояснень представника відповідача наданих у судовому засіданні, а також з відзиву на позовну заяву, відповідач ОСОБА_4 наполягає на тому, що він особисто не отримував ніяких коштів від ОСОБА_5 та не підписував договір позики від 01 серпня 2019 року.

Однак зазначені твердження відповідача спростовуються висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 27672/27673/21-32 від 06.01.2022, підпис від імені ОСОБА_4 , який міститься у договорі позики від 01.08.2019, який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виконаний ОСОБА_4 .

За таких обставин суд вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача ОСОБА_4 перед позивачкою ОСОБА_3 згідно з договором позики від 01.08.2019.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть визначатися у рішенні суду.

З викладеного можна зробити висновок, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, регулюються нормами ЦК України, які передбачають як відповідальність за порушення грошового зобов`язання (частина друга статті 625 цього Кодексу), так і підстави відповідальності за завдану моральну шкоду (стаття 1167 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються.

Відповідно до ст. 552 ЦК України, сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що факти, викладені позивачкою у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення суми основного боргу, суми процентів річних, інфляційних втрат та пені знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачкою судових витрат підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 11.03.2021 про сплату судового збору у сумі 11 350,00 грн, який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 , про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 4 748 195 (чотири мільйони сімсот сорок вісім тисяч сто дев`яносто п`ять) гривень 30 копійок, що включає основне зобов`язання у сумі 4 121 485 (чотири мільйони сто двадцять одна тисяча чотириста вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок, проценти річних у сумі 189 324 (сто вісімдесят дев`ять тисяч триста двадцять чотири) гривні 80 копійок, інфляційні втрати у сумі 210 195 (двісті десять тисяч сто дев`яносто п`ять) гривень 70 копійок та пеню у сумі 227 189 (двісті двадцять сім тисяч сто вісімдесят дев`ять) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 11 350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

- позивачка - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_1 ;

- відповідач - ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_2 ;

- третя особа - ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Д. В. Петров