Справа № 522/7302/22
Провадження № 2/522/2812/23
14 лютого 2023 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого - судді Науменко А.В.
за участю секретаря Звонецької І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну за позовом Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , треті особи на стороні позивача: Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Приватний виконавець Парфьонов Георгій Володимирович про звільнення майна з-під арешту,-
16.06.2022 позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , треті особи на стороні позивача: Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Приватний виконавець Парфьонов Георгій Володимирович про звільнення майна з-під арешту.
Позов обґрунтовано тим, що Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та громадянин України ОСОБА_1 , уклали договір кредиту № 2007/13-2.06/717.
Також, укладено Іпотечний договір відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: квартиру загальна площа (кв.м): 66.9, житлова площа (кв.м): 61.7. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
У зв`язку з неможливістю виконання умов за Кредитним договором та значної заборгованості ОСОБА_1 , позивач був змушений розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно.
17.02.2022 року право власності на майно було зареєстроване за АТ «Альфа - Банк», що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Однак Позивачу стало відомо, що реалізувати заставне майно на даний час неможливо, оскільки постановою, про арешт майна боржника, серія та номер: 54566038, виданий 21.08.2017, видавник: Другий Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеса та постановою, про арешт майна боржника, серія та номер: 61578027, виданий 17.03.2020, видавник: Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Г.В. накладено арешт на нерухоме майно Відповідача, та заборона на його відчуження..
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2022 року провадження по справі відкрито.
Приватним виконавцем Парфьоновим Г.В. на виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси надано копії постанов про арешт майна боржника від 17.03.2020, серія та номер: 61578027 та розгляд справи № 522/7302/22 (провадження № 2/522/3879/22) просив проводити без участі приватного виконавця.
20 жовтня 2022 року від представник позивача надіслав заяву про розгляд справи за відсутністю сторони позивача.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2022 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
24 жовтня 2022 року від Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі надійшли документи на виконання вимог ухвали від 11.07.2022 року.
19.04.2022 учасники справи в судове засідання не з`явилися. Відповідач про дату та час судового засідання сповіщений належним чином.
Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 16.08.2007 між Акіцонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2007/13-2.06/717. На забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання 26.11.2007 між Акіцонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (іпотекодержателем) та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку квартиру, загальною площею 66,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з тим, що відповідачем не виконувались умови основного зобов`язання, позивачем було розпочато процедуру звернення стягнення на іпотечне майно та зареєстровано право власності за АТ «Альфа-Банк».
Разом з тим, з наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, з номеру запису про обтяження: 30044426 вбачається, що постановою про арешт майна боржника, серія та номер: 54566038, накладено арешт на квартиру ОСОБА_3 , що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 . З номеру запису про обтяження: 35982228 вбачається, постановою приватного виконавця Парфьонова Г.В. від 17.03.2020 № 61578027 накладено арешт на квартиру ОСОБА_3 , що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .
З Іпотечного договору від 26.11.2007 року вбачається, що предметом вказаного Договору є квартира , що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, укладеного з ОСОБА_3 .
Як вбачається з Постанови про арешт майна боржника від 17.03.2020 року ВП № 61578027 арешт накладено на нерухоме майно, включно з квартирою АДРЕСА_3 .
Відповідно до положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».
Подібний правовий висновок неведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2020 у справі № 554/8004/16.
Також у цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна.
Звертаючись до суду із зазначеним позовом АТ «Альфа-Банк» посилалось на те, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з чим банк має намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, як передбачено положеннями статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами іпотечного договору від 26.11.2007 року.
Статтями 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки щодо зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).
Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Статтею 44 Закону України «Про виконавче провадження» встановлена черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення вартості заставленого майна.
Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 54 «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.
Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.
Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» .
Таким чином, оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.
Зі змісту наведених норм права випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах: від 10.04.2018 у справі № 910/4772/17, від 19.11.2019 у справі № 137/2080/18- ц, від 16.05.2018 у справі № 338/1118/16 та від 23.10.2019 у справі № 520/7842/16 та від 30.06.2021 у справі № 337/800/19.
З огляду на викладене, оскільки відповідно до іпотечного договору від 26.11.2007 АТ «Альфа- Банк», який є правонаступником Акіцонерно-комерційного банку соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» є іпотекодержателем квартири АДРЕСА_3 , проте постановою про арешт майна боржника від 17.03.2020 року ВП № 61578027 накладено арешт на зазначене майно, тому наявні правові підстави для зняття арешту з нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, оскільки іпотекодержатель має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, а накладення арешту на квартиру - предмет іпотеки порушує права позивача як іпотекодержателя, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Щодо вимог позивача про звільнення з під арешту квартири АДРЕСА_3 накладеною постановою, про арешт майна боржника, серія та номер:54566038 суд зазначає про наступне. Як вбачається зі змісту Постанови про арешт майна боржника від 21.08.2017 року ВП № 54566038 арешт накладено на все майно боржника, а саме на все майно ОСОБА_3 без конкретизації майна, тобто в постанові не зазначено про накладення арешту на спірну квартиру.
Виходячи з того, що ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу від 26.11.2007 року продав зазначену квартиру ОСОБА_1 , яку в подальшому на підставі Іпотечного договору від 26.11.2007 року було передано в іпотеку, суд приходить до висновку, що зазначена постанова не може слугувати підставою для накладення арешту на вказану квартиру.
Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280, 282, 284, 289, 352, 354 ЦПК України, суд
Позовну заяву Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , треті особи на стороні позивача: Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Приватний виконавець Парфьонов Георгій Володимирович про звільнення майна з-під арешту задовольнити частково.
Звільнити з під арешту нерухоме майно, а саме: квартиру, загальна площа (кв.м): 66,9, житлова площа (кв.м.): 61,7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що накладений постановою про арешт майна боржника, серія та номер: 61578027, виданий 17.03.2020, видавник: Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Г.В.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя А.В. Науменко
У зв`язку з відсутністю електропостачання в приміщенні суду повний текст виготовлено 28.02.2023 року.
Суддя А.В. Науменко