Провадження № 2/161/945/23
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2023 року Луцький міськрайонний суду Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Флішаровському Д.М.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи Андрусік О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Орган опіки та піклування Луцької міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини

В С Т А Н О В И В:

02.08.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначив, що 21.02.2015 року між ним та відповідачкою ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, за час якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна дитина син ОСОБА_4 . Оскільки його сімейне життя із відповідачкою не склалося, їх шлюб згідно судового рішення від 28.09.2020 року було розірвано. Разом з тим, ще в березні 2019 року остання одноосібно залишила їх спільне місце проживання, залишивши сина разом з ним. З того часу вони з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають разом, він самостійно займається його вихованням та утриманням. Вказує, що він разом зі своїм сином проживають у приватному будинку, де створені всі умови для його вихованнята фізичного і духовного розвитку. У свою чергу, він працевлаштований та отримує стабільні доходи. Натомість, відповідачка не в змозі забезпечити дитині належні умови проживання, не працює та фактично займається облаштуванням свого особистого життя. В добровільному порядку між ним та ОСОБА_3 не вирішено питання щодо визначення місця проживання нашого неповнолітнього сина, а тому він вимушений звернутись з давним позовом до суду. Просить суд визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ним ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

08.11.2022 року представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву. В обгрунтування своїх заперечень щодо позову останній зазначає, що з моменту укладення шлюбу між сторонами, позивач не мав стабільного прибутку та обмежувався тимчасовими підробітками, в основному кошти просив у батьків. Вони проживали у батьків ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . Зрештою позивач вигнав відповідачку із будинку та не дозволяв бачитись із сином. З того часу їй чинили перешкоди у зустрічах із сином, а малолітньому постійно розказували, що мати його не хоче бачити. На даний час, ОСОБА_3 має стабільний дохід та забезпечена житлом, тобто маю усі можливості утримувати та забезпечувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Щодо особи позивача, то останній притягався до адміністративної відповідальності за вчинення ДТП та керування транспортними засобами у стані сп`яніння. Вважає, що проживання сина із матір`ю буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, а тому в задоволенні позову просить відмовити (а.с. 29-30).

07.12.2022 року від позивача надійшла до суду відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що подружні відносини з ним були припинені з ініціативи відповідачки, помешкання де вони проживала остання покинула з власної волі, а також саме вона ініціювала позов про розірвання шлюбу. Окрім того, з часу проживання сина ОСОБА_4 разом з ним, відповідачка ОСОБА_3 не ставила питання щодо визначення способу у вихованні сина. Доводи представника відповідача про отримання його довірителькою самостійного доходу не відповідають дійсності, що свідчить про відсутність у неї реальної можливості забезпечити їх сина. У свою чергу, його притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень в 2012 році в жодній мірі не характеризують його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків. За місцем проживання він характеризуюсь з доброї сторони, громадський спокій та порядок не порушую, заборонені засобами не вживає та нахилів до шкідливих звичок не має. Малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживає разом з ним, він маю реальну змогу забезпечити сину необхідні матеріально-побутові умови проживання, навчання, отримання медичної допомоги та дозвілля. Вважаю, що проживання ОСОБА_4 саме з ним відповідає якнайкращим інтересам дитини, оскільки син дуже прив`язаний до нього. Просить взяти до уваги наведені обставини (а.с. 51-52).

19.01.2023 року третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Органом опіки та піклування Луцької міської ради було подано до суду висновок Служби у справах дітей «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 » № 17 від 16.01.2023 року (а.с. 86-88).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.02.2023 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Шевчука В.В. про об`єднання справ в одне провадження.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, які викладені у позовній заяві да відповіді на відзив, просили позов задовольнити у повному обсязі,.

Відповідач та її представник будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися та причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від них на адресу суду не надходили.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Органу опіки та піклування Луцької міської ради в судовому засіданні пояснила, що вважає позов таким, що підлягає до задоволення, оскільки визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком - ОСОБА_1 буде відповідати якнайкращим інтересам дитини.

За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Відповідно до частини другої статті 233 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в разі неявки у судове засідання учасника справи щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін або їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні за їх відсутності.

Оскільки сторона відповідача належним чином була повідомлена про день, час, місце розгляду справи, неявка представника відповідача в судове засідання є повторною, свої доводи і міркування щодо позову відповідачка виклала у відзиві на позовну заяву, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачки та її представника, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 з 21.02.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.03.2020 року в цивільній справі № 161/2273/20 було розірвано.

За час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна дитина син ОСОБА_4 . Зазначене підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 5).

У своєму позові ОСОБА_1 ставить питання про визначення місце проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ним.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Частинами 1, 2 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, згідно вимог закону вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б насамперед інтересам неповнолітніх дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання

Виходячи з роз`яснень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

У п. 1 ст. 3 Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року (чинна для України з 27.09.1991 року) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п. 1 ст. 18 цієї Конвенції ООН).

Як зазначено у п. 1 ст. 9 Конвенції ООН, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Судом встановлено, що з моменту припинення між сторонами подружніх відносин, малолітній ОСОБА_5 , 20.04.2015 року залишився проживати разом зі своїм батьком ОСОБА_1 . У свою чергу, відповідач ОСОБА_3 залишила постійне місце проживання позивача та їх спільної малолітньої дитини.

Факт постійного спільного проживання ОСОБА_1 разом зі своїм сином ОСОБА_6 підтверджується повідомленням Луцького РУП ГУНП у Волинській області № 36781/50/04-22 від 09.11.2022 року, обставини якого були встановлені на підставі пояснень двох свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 64-66).

Про дану обставину, в розумінні положення ст. 181 СК України, також свідчить, зокрема, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.09.2020 року в цивільній справі № 161/9807/20, яке набрало законної сили, є чинним та яким з відповідачки на користь позивача стягуються аліменти на утримання їх спільної дитини ОСОБА_9 (а.с. 6-7).

Натомість, обгрунтовуючи вимушене проживання окремо від свого сина, відповідачка ОСОБА_3 посилається на те, що позивач та його батьки фактично позбавили її можливості бачитися з дитиною.

Такі доводи відповідачки суд оцінює критично та не приймає їх до уваги, оскільки жодних доказів того, що ОСОБА_3 зверталася з даного приводу до правоохоронних органів щодо неправомірних дій позивача та/чи його батьків стороною відповідача суду не надано.

Також, відповідачкою ОСОБА_3 та її представником не надана будь-яких доказів того, що до моменту подачі даного позову позивачем, відповідачка зверталася до органу опіки та піклування або ж суду з приводу усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення способу участі матері у вихованні малолітнього, або ж про відібрання свого сина від батька.

Як вбачається із довідок Закладу дошкільної освіти № 1 Луцької міської ради № 24 від 20.03.19 року та № 64 від 11.06.2020 року, за увесь період відвідування ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дошкільного закладу приводив та забирав його батько ОСОБА_1 , який брав активну участь в житті групи та постійно цікавився успіхами сина. Мати дитини жодного разу до закладу дошкільної освіти не з`являлася та участі в житті дитини не приймала (а.с. 10-11).

Із інформаційного КЗ ЗСО «Луцький ліцей № 4 імені Модеста Левицького Луцької міської ради» № 01-19/298 від 11.11.2022 року слідує, що ОСОБА_1 постійно відвідує навчальний заклад, цікавиться навчанням сина та його шкільним життям. Позивач приходить на батьківські збори; забезпечує сина усім необхідним для освітнього процесу; турбується про нього; намагається постійно підтримувати сина, допомагає у вирішенні проблем та контролює його поведінку. За час навчання ОСОБА_4 у ліцеї, класовод дитини не бачив матері дитини жодного разу (а.с. 58).

Згідно довідки КП «Луцька МДП» від 11.11.2022 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 соматично здоровий (а.с. 59).

У свою чергу, позивач ОСОБА_1 на обліку в наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває, за медичною допомого з відповідного приводу не звертався (а.с. 56-57).

Як слідує із характеристики Луцького РУП ГУНП у Волинській області № 50/04-22 від 14.11.2022 року на ОСОБА_1 , позивач за місцем свого проживання характеризується з позитивної сторони (а.с. 55).

При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що посилання сторони відповідача на факти притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення ДТП та керування транспортними засобами у стані сп`яніння є безпідставними, оскільки дані події мали місце задовго до народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому в жодній мірі не можуть характеризувати ставлення позивача до виконання своїх батьківських обов`язків на теперішній час.

Згідно довідки про доходи позивача ОСОБА_1 , останній офіційно працевлаштований у СГ ТзОВ «Ідна» на посаді менеджера (управителя) зі збуту, де отримує заробітну плату в розмірі 7500 грн. (а.с. 54).

Із акту обстеження умов проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що останній проживає разом зі своїм батьком ОСОБА_1 та за місцем їх проживання для дитини створені усі необхідні умови для навчання, виховання та розвитку дитини (а.с. 9).

Згідно приписів ч.ч. 4 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства, суд не приймає до уваги висновок Служби у справах дітей Луцької міської ради «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 » № 17 від 16.01.2023 року, оскільки такий носить виключно рекомендаційний характер, а саме: за наслідками з`ясування обставин життя малолітнього ОСОБА_4 та взаємовідносин його батьків органом опіки та піклування Луцької міської ради виключно було рекомендовано сторонам даного спору укласти мирову угоду (а.с. 86-88).

Тобто, вищевказаний висновок органу опіки та піклування не містить однозначного обґрунтування щодо можливості розв`язання спору, однак встановлені у ньому відомості повністю узгоджуються із встановленими в ході розгляду справи фактичними обставинами.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

В своєму рішенні у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Принцип «найкращих інтересів дитини», що випливає також і з Декларації, є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії.

В ході розгляду справи судом також з`ясовано, що відповідач ОСОБА_3 на даний час проживає у м. Києві. Дана обставина була встановлена Службою у справах дітей Луцької міської ради при підготовці висновку «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 » № 17 від 16.01.2023 року.

Натомість, за час проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїм батьком, для дитини склалася звична обстановка, у нього утворилося стале коло спілкування (друзі за місцем проживання та у навчальному закладі).

Виходячи з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, взявши до уваги встановлені в ході розгляду справи обставини у своїй сукупності, суд вважає необхідним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з позивачем ОСОБА_1 , оскільки на своє переконання, більш комфортним і зручним для дитини буде проживання разом з батьком.

Суд вважає, що зазначене буде відповідати принципу «найкращих інтересів дитини», що є пріоритетним при вирішенні цієї справи, і не позбавляє матір дитини права на спілкування та участь у його вихованні.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Орган опіки та піклування Луцької міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини є такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі ст.ст. 141, 160, 161 СК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Орган опіки та піклування Луцької міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Луцької міської ради, адреса місцезнаходження: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Б. Хмельницького, 19, .

Повний текст рішення складений 09 лютого 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська