Справа № 629/453/23
Провадження № 2/629/216/23
03.04.2023 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Цендри Н.В., за участю секретаря Андрієнко С.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Лозова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди, суд, -
Ухвалою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 лютого 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, у поданому нею позові, просила провести розгляд справи без участі представника позивача. Позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує.
Відповідач в судове засідання призначене на 15.03.2023 не з`явився, надав до суду заяву про відкладення слухання справи, посилаючись на те, що йому необхідно укласти угоду з адвокатом, також зазначив, що він є військовослужбовцем. 03.04.2023 р. відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, відзиву на позовну заяву не подано, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надав.
Частиною 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача.
Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач клопотання про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне провести розгляд справи в судовому засідання за відсутності відповідача.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідив матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
15 червня 2021 року між фізична особа підприємець ОСОБА_1 (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Орендар) укладено договір оренди №А00115756 (далі - Договір), за яким, Орендодавець зобов`язався передати, а Орендар прийняти в тимчасове оплатне користування будівельне та інше обладнання, а Орендар зобов`язався виплачувати Орендодавцю орендну плату і, після закінчення терміну оренди, повернути йому зазначене обладнання.
Згідно п. 2.1 договору орендна плата за користування обладнанням розраховується на підставі розцінок орендодавця з розрахунку за одну добу й вказується у відповідному додатку до цього договору, який є його невід`ємною частиною. Орендна плата розраховується орендодавцем і підлягає оплаті орендарем з дати зазначеної сторонами в акті прийому - передачі обладнання в оренду. Орендна плата нараховується до дати підписання сторонами акту повернення обладнання з тимчасового користування.
Відповідно до п. 3 договору орендар проводить передоплату за оренду обладнання у розмірі 100% на підставі відповідного додатку до договору або рахунку, виставленого орендодавцем не пізніше дати передачі обладнання в оренду. Гарантійний платіж означає платіж по забезпеченню виконання орендарем зобов`язань за цим договором, та сплачується орендодавцеві, не пізніше дати передачі обладнання в оренду. Розмір гарантійного платежу зазначається у відповідному Додатку і повертається орендарю на умовах, визначених цим договором. Гарантійний платіж знаходиться у орендодавця без нарахування будь - яких відсотків. Пунктом 3.4 договору визначено у випадку продовження терміну оренди або часу фактичного користування обладнанням, орендар зобов`язаний провести 100% передоплату за користування обладнанням понад раніше обумовленого сторонами терміну за наступний період оренди. Оплата нараховується з наступного дня, що слідує за датою закінчення попереднього терміну оренди оплата за продовження терміну оренди проводиться вдень, що відповідає даті закінчення попереднього терміну оренди.
Відповідно до договору п. 6.1 орендодавець зобов`язаний передати орендарю у строкове платне користування наявне на складі технічно справне обладнання, орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату. Пунктом 6.2.8. визначено, що орендар повинен повернути орендодавцю за відповідним актом передачі обладнання з тимчасового користування в комплектному і технічно справному стані після закінчення терміну оренди або протягом 2-х діб з моменту отримання вимоги орендодавця (в т.ч телефоном або за допомогою електронної пошти).
П.п. 7.1, 7.2. 7.2.1 укладеного договору передбачено, за невиконання або неналежне виконання умов даного договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України. За прострочення повернення майна по закінченню терміну оренди, зазначеного в Акті передачі обладнання в тимчасове користування додатку до договору орендар сплачує неустойку (пеню) в розмірі подвійної орендної плати за користування обладнанням після закінчення терміну оренди за кожен день прострочення без обмеження терміну нарахування такої неустойки. Пеня, що застосована до орендаря у зв`язку із порушенням строків і повернення обладнання з оренди, не є орендною платою за цим Договором, а є неустойкою.
Пунктом 7.3. договору за несвоєчасне внесення орендної плати у випадку продовження терміну оренди орендар сплачує орендодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення беї обмеження строку нарахування пені. Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за даним договором.
Відповідно до копі прибуткового касового ордеру №1201 від 11 лютого 2022 року від ОСОБА_2 прийнято 2600,00 грн. за договором оренди №А00115756 від 15.06.2021 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до ч. 1ст. 760 ЦК України визначено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).
Так, уклавши 15 червня 2021 року договір оренди № А00115756, відповідач взяв на себе зобов`язання виконувати умови, закріплені в зазначеному договорі.
Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Відповідно до ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
З Додатку від 11 лютого 2022 року до договору оренди обладнання № А00115756 від 15 червня 2021 року вбачається, що мінімальний строк оренди становить 5 діб.
Датою початку оренди є 11.02.2022 року, датою закінчення оренди є 16.02.2022 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Оскільки відповідач продовжив користуватися майном після закінчення договору оренди, договір вважався поновленим, а тому у відповідача виникло зобов`язання щодо своєчасної оплати орендованого обладнання.
В порядку застосування досудового врегулювання спору, на адресу Орендаря 26.01.2023 року було направлено повідомлення (вимогу) за договором оренди від 15.06.2021 року з вимогами негайно повернути обладнання та погасити заборгованість по орендній платі, однак вимога була залишена без реагування.
Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Непогашення ОСОБА_2 заборгованості по орендній платі, неповернення орендованого майна та продовження користування обладнанням, свідчить про грубе порушення ним договірних зобов`язань.
За положеннями частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 2ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно п.7.2, 7.2.1 умов договору оренди за прострочення повернення майна по закінченню терміну оренди, зазначеного в Акті передачі обладнання в тимчасове користування додатку до договору орендар сплачує неустойку (пеню) в розмірі подвійної орендної плати за користування обладнанням після закінчення терміну оренди за кожен день прострочення без обмеження терміну нарахування такої неустойки. Пеня, що застосована до орендаря у зв`язку із порушенням строків і повернення обладнання з оренди, не є орендною платою за цим Договором, а є неустойкою.
Таким, чином при укладанні договору оренди сторони погодили, що в зв`язку з порушенням умов договору оренди за прострочення повернення майна по закінченню терміну оренди Орендар сплачує подвійну орендну плату за користування обладнання після закінчення терміну оренди за кожен день прострочення, що в свою чергу підлягає стягненню як неустойка (штраф, пеня), у відповідності до статті 549 ЦК України. Тому доводи позивача щодо неможливості застосування вимог ст. 551 ЦК України при вирішенні питання про стягнення заборгованості по неустойки є безпідставними.
Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтею 551 ЦК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, визначати конкретні обставини справи, які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року у справі №904/5645/19; від 14 квітня 2021 року у справі № 922/1716/20).
Також, у Постанові ВП ВС від 21.08.2019 №727/9352/17, зазначено «Судом апеляційної інстанції встановлено, що у зв`язку зі несвоєчасною сплатою в повному обсязі плати за користування предметом оренди, зокрема за лютий-березень 2015 року в розмірі 41 тис. 920 грн, з відповідача підлягає стягненню пеня за прострочення виконання договору оренди за період з 01 вересня 2016 року по 01 вересня 2017 року в розмірі 153 тис. 008 грн (з розрахунку 1% від розміру боргу у сумі 41 тис. 920 грн за 365 днів прострочення).
Отже, висновок суду про стягнення з відповідачки на користь позивача пені у розмірі, що більше ніж утричі перевищує суму простроченого зобов`язання, не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства справедливому розгляду і вирішенню справи.
Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає можливим зменшити розмір пені до 40 тис. грн, що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві.»
Крім того у постанові Верховного Суду № 924/599/19 від 07.04.2020 р., на яку посилається у позові позивач, Верховний Суд зазначив «Врахувавши сплату відповідачем позивачу 225 843,51 грн за фактичне користування нерухомими майном в сумі орендної плати за кожен місяць у період з липня 2018 року по лютий 2019 року на підставі виставлених рахунків, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що обґрунтованою є вимога позивача про стягнення з відповідача половини заявленої суми неустойки у розмірі 225 843,51 грн.
При цьому суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що стягнення неустойки у розмірі 225 843,51 грн відбувається на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України.» Тобто, з викладеного вбачається, що Верховний Суд вважає також можливим зменшення неустойки, яка стягується на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України.
Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволення позову, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 695,02 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141,259, 263, 267, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 695,02 грн.
Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: фізична особа підприємець ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Суддя Наталія ЦЕНДРА