КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 року

м. Київ

справа №756/3891/21

провадження №22-ц/824/5721/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , державний нотаріус чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Раїса Семенівна

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2022 року у складі судді Майбоженко А.М.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , державний нотаріус чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Раїса Семенівна про розірвання договору довічного утримання,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати договір довічного утримання, укладений 01 квітня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що посвідчений державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. та зареєстрований в реєстрі за номером №3-988, а також договір про заміну набувача в договорі довічного утримання від 03 листопада 2011 року, що був укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. та зареєстрований в реєстрі за реєстровим номером №3-3848.

У мотивування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_1 була власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . У зв`язку з тим, що позивач є людиною похилого віку, вона за своїм фізичним станом потребувала стороннього догляду та допомоги, тому прийняла рішення укласти договір довічного утримання (догляду).

01 квітня 2010 року позивачем було укладено договір довічного утримання (догляду) із ОСОБА_3 , відповідно до умов якого позивач передала у власність, а набувач ОСОБА_3 отримала частину квартири та зобов`язалася забезпечувати ОСОБА_1 утриманням (доглядом) довічно на умовах цього договору.

03 листопада 2011 року між позивачем, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір про заміну набувача в договорі довічного утримання, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 набув статусу набувача квартири за договором.

Сторони домовилися, що матеріальне забезпечення з утримання (догляду), в тому числі для забезпечення харчування, одягом, необхідною допомогою, включаючи медичну, мало бути в сумі 500 грн на місяць, що мали надаватися позивачу шляхом банківського, поштового переказу або готівкою під розписку.

Вказав, що крім вищезазначеної суми відповідач зобов`язаний був щомісячно сплачувати комунальні послуги до 10 числа за 1/2 частину квартири. Відповідач мав право передавати гроші за комунальні послуги позивачу. До одноразового грошового утримання, яке було визначено сторонами за спільною згодою у розмірі 51 000 гривень та які позивачка одержала повністю від відповідача перед підписанням договору від 01 квітня 2010 року, було додано 3 000 гривень за домовленістю сторін.

Аналогічний договір про довічне утримання від 01 квітня 2010 року було укладено також між власником іншої 1/2 частки квартири - чоловіком позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що посвідчений державним нотаріусом чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. та зареєстрований в реєстрі за №3-985.

03 листопада 2011 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір про заміну набувача в договорі довічного утримання, за умовами якого ОСОБА_5 набув статусу набувача.

Посилався на те, що, не зважаючи на взяті на себе зобов`язання за договором, відповідач ОСОБА_2 грубо їх порушував, ігнорував позивача, ухилявся від піклування, що призвело до виникнення неприязних стосунків між ними. Від відповідача систематично не надходило грошове утримання, зокрема в серпні 2019 року, травні, липні та жовтні 2020 року позивач надав меншу суму, ніж передбачено договором, деякі місяці відповідач взагалі не сплачував кошти. Також відповідач вчасно не сплачував комунальні послуги, які передбачені договором, крім того не сплачував індексацію.

Зауважував, що ОСОБА_1 зверталася до відповідача з проханням погасити заборгованість, однак відповідач продовжував систематично порушувати умови договору, що призвело до того, що позивач втратила можливість на нормальне існування.

На підставі викладеного, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2022 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 24 січня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 звернулася до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції взяв до уваги неналежні докази сплати щомісячного грошового забезпечення, оскільки з наданих відповідачем квитанцій, що містяться на а.с. 188-189 т. 1 неможливо встановити ким і на чий рахунок були сплачені платежі. Вказує, що докази, надані відповідачем, що містяться у т. 2 а.с. 52, 53, 54, 61, 62, 63, 71, 72, 73 викладені іноземною мовою та не містять належним чином засвідченого перекладу на українську мову, а тому є неналежними доказами.

Звертає увагу на те, що жодна сторона не заявляла клопотання про витребування інформації з Комунального концерну «Центр комунального сервісу» щодо заборгованості, проте, незважаючи на це, суд першої інстанції витребував даний доказ, який було покладено в основу прийнятого рішення. Навіть взявши до уваги отриманий доказ, вбачається грубе порушення умов договору довічного утримання щодо оплати житлово-комунальних послуг.

Наголошує на тому, що через грубе порушення обов`язку зі сплати комунальних послуг відповідачем, позивач та її чоловік ОСОБА_4 були позбавлені права на отримання монетизації субсидій, що підтверджується виписками з АТ «Ощадбанк».

Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги наступні доводи та докази, надані позивачем, а саме: відповідачем не підтверджено належними доказами оплату щомісячного грошового забезпечення; через несплату відповідачем послуг домофону, його було відключено, що завдало шкоди позивачу; через несплату відповідачем послуг телефонного зв`язку та інтернету, надання даних послуг було припинено до моменту самостійної їх оплати позивачем; відповідачем не індексується сума щомісячного грошового забезпечення, чим порушено пункт 8 спірного договору довічного утримання.

Посилається на незастосування судом першої інстанції правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 29 серпня 2018 року у справі №755/1226/17-ц, від 16 грудня 2020 року у справі №490/7474/18, від 18 серпня 2021 року у справі №645/3284/19.

27 лютого 2023 року апеляційним судом отримано додаткові пояснення від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , в яких остання зазначає, що навіть станом на сьогоднішній день відповідач продовжує грубо порушувати умови договору довічного утримання, оскільки не сплачує комунальні послуги, а тому є підстави для розірвання вказаного договору. До пояснень долучає копії квитанції за період з червня 2022 року по січень 2023 року.

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Представник позивача та третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали та просили задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

ОСОБА_4 надав усні та письмові пояснення, вказав, що він з дружиною бажають розірвати договір довічного утримання, оскільки відповідач не сплачує комунальні послуги, а обумовлених договором 500 грн наразі замало для життя та лікування.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із строку існування договірних правовідносин між сторонами, розміру грошового забезпечення, отриманого позивачкою від набувачів за цей період, а також відсутності істотного порушення умов договору.

Встановив, що відповідач здійснював щомісячне утримання відчужувача ОСОБА_1 , крім того, на виконання умов договору довічного утримання ОСОБА_1 отримала одноразове грошове утримання в розмірі 51 000 грн та 3 000 грн перед підписанням цього договору.

Уважав заборгованість станом на 01 серпня 2022 року за житлово-комунальні послуги, яка в загальному розмірі складає 386,61 грн, незначною.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 01 квітня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений державним нотаріусом чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. та зареєстрований в реєстрі №3-988.

Відповідно до пункту 1 вказаного договору позивач передала у власність, а набувач ОСОБА_3 отримала 1/ 2 частину квартири АДРЕСА_1 , взамін чого ОСОБА_3 зобов`язалась забезпечувати відчужувача утриманням (доглядом) довічно на умовах цього договору.

Згідно пункту 7 договору сторони домовилися, що утримання (догляд), у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 400 грн на місяць, які будуть надаватися відчужувачу щомісячно.

Крім того, набувач зобов`язаний щомісячно виплачувати кошти на оплату комунальних послуг до 10 числа за 1/2 частину квартири у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені (набувачем чи відчужувачем). До оплачуваних комунальних послуг належать: плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (гарячу та холодну воду) та електроенергія в обсязі до 100 кВт, абонентська плата за телефон (крім міжнародних і міжміських розмов), оплата за обслуговування домофона, за послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплата за послуги Інтернет у розмірі до 60 (шістдесят) грн. Набувач має право передавати гроші за вказані вище комунальні послуги безпосередньо відчужувачу для їх оплати останнім. У випадку отримання відповідних коштів відчужувач несе відповідальність за сплату вказаних вище комунальних послуг у розмірі отриманих ним коштів.

Згідно пункту 8 грошове утримання буде виплачуватись, починаючи з моменту укладання цього Договору щомісячно до 10 числа поточного місяця поштовим переказом з доставкою додому за адресою: АДРЕСА_2 або на вказаний розрахунковий рахунок: № НОМЕР_1 , код ЗКПО № 21601519, особистий рахунок № НОМЕР_2 , МФО 320229, відкритий у філії Оболонського відділення № 8142 ОБУ м. Києва, отримувач ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ). Сума грошового утримання підлягає індексації в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до пункту 9 договору одноразове грошове утримання визначено сторонами за спільною згодою у розмірі 51 000 грн, які відчужувач отримала повністю від набувача при підписанні цього договору.

За змістом пункту 10 відчужувач засвідчує, що визначене сторонами грошове утримання є достатнім для підтримання повноцінного та достатнього життєвого рівня відчужувача та не потребуватиме подальшого перегляду сторонами умов Договору.

03 листопада 2011 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та. ОСОБА_2 укладено договір про заміну набувача в договорі довічного утримання, посвідчений Чотирнадцятою Київською державною нотаріальною конторою 01 квітня 2010 року за реєстровим номером №3-984.

Згідно умов даного договору сторони домовились внести зміни та доповнення до Договору довічного утримання, відповідно до яких ОСОБА_1 передала у власність, а набувач ОСОБА_2 набув 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та взамін чого відповідач зобов`язався забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах цього договору.

Тобто первісний набувач передав свої права та обов`язки набувача за вказаним договором довічного утримання новому набувачу, а новий набувач прийняв права та обов`язки.

Відповідно пункту 7 договору ОСОБА_2 зобов`язався довічно утримувати ОСОБА_1 , тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідними послугами та всім необхідним для повноцінного життя. Сторони домовились, що утримання, у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 500 (п`ятсот) грн на місяць, які будуть щомісячно надаватися відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку.

Крім вищезазначеної суми, набувач зобов`язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги до 10 числа за 1/2 частину квартири у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені (набувачем чи відчужувачем). До оплачуваних щомісячних витрат на комунальні послуги належать: послуги ЖЕК по утриманню будинку, плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (гарячу та холодну воду) та електроенергія в обсязі до 100 кВт-год., абонентська плата за телефон (крім міжнародних і міжміських розмов), оплата домофону та оплата за послуги Інтернет в розмірі до 100 (ста) грн. Набувач має право передавати гроші за вказані вище комунальні послуги безпосередньо відчужувачу для їх оплати останнім. У випадку отримання відповідних коштів відчужувач несе відповідальність за сплату вказаних вище комунальних послуг у розмірі отриманих ним коштів. Якщо на момент укладання цього Договору відчужувач не користувався якимось видом вищезазначених послуг, а згодом почав ними користуватись, він зобов`язаний протягом п`яти календарних днів письмово повідомити про це набувача. У випадку виникнення, в майбутньому, потреби забезпечення відчужувача іншими видами матеріального забезпечення чи догляду. Відчужувач самостійно, на свій розсуд, несе всі витрати на ці види забезпечення в межах грошового забезпечення, передбаченого цим уговором, згідно обумовлених сум.

Відповідно до пункту 9 до одноразового грошового утримання, яке було визначене сторонами за спільною згодою у розмірі 51 000 грн та які відчужувач одержала повністю від набувача перед підписанням цього Договору від 01 квітня 2010 року за реєстровим № 3-984, додано 3 000 грн за домовленістю сторін.

Аналогічний договір про довічне утримання від 01 квітня 2010 року було укладено між власником іншої частки квартири - чоловіком позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і посвідчено державним нотаріусом чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. за №3-985.

03 листопада 2011 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір про заміну набувача в договорі довічного утримання, за умовами якого ОСОБА_5 набув статусу набувача.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 та визнано за ОСОБА_9 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що ОСОБА_2 не в повному обсязі сплачував кошти на її утримання, а також кошти за надання житлово-комунальних послуг, передбачені договором від 03 листопада 2011 року.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті).

За змістом пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.

Частиною другою статті 651 ЦК України передбачено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до пункту 7 договору довічного утримання, з урахуванням внесених договором про зміну набувача в договорі довічного утримання від 03 листопада 2011 року змін, його істотними умовами є: довічне утримання ОСОБА_1 , тобто забезпечення грошовими ресурсами у розмірі 500 грн на місяць; щомісячна оплата ОСОБА_2 комунальних послуг, до яких належать послуги ЖЕК по утриманню будинку, плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (гарячу та холодну воду) та електроенергія в обсязі до 100 кВт-год., абонентська плата за телефон (крім міжнародних і міжміських розмов), оплата домофону та оплата за послуги Інтернет в розмірі до 100 (ста) грн.; надання набувачем довічного проживання у вищезазначеній частині квартири ОСОБА_4 , а в разі смерті відчужувача перерахування належної їй щомісячної допомоги у розмірі 500 грн ОСОБА_4 ; поховання відчужувача частини квартири після смерті відчужувача.

У випадку виникнення, в майбутньому, потреби забезпечення відчужувачів іншими видами матеріального забезпечення чи догляду, відчужувачі самостійно, на свій розсуд несуть всі витрати на ці види забезпечення в межах грошового утримання, передбаченого договором, згідно обумовлених сум (пункт 7 договору довічного утримання).

Таким чином, істотними умовами договору довічного утримання сторони визначили:

- забезпечення відчужувача житлом з правом безоплатного проживання;

- вчасну сплату місячного грошового утримання у чітко визначеному розмірі щомісячного платежу - 500 грн;

- оплату комунальних послуг у визначених ними межах;

- довічне право проживання ОСОБА_4 у квартирі, а також отримання ним після смерті позивача належної їй щомісячної допомоги у розмірі 500 грн;

- поховання відчужувача частини квартири після смерті відчужувача.

Сторона позивача зазначала про те, що до червня 2019 року відповідач вчасно сплачував кошти, передбачені договором від 03 листопада 2011 року, після чого пішли затримки зі сплатою, зокрема в серпні 2019 року грошове утримання надійшло із затримкою, в травні, липні та жовтні 2020 позивач надав суму меншу ніж передбачену договором, в червні, вересні та жовтні 2019 року, а також квітні, вересні та грудні 2020 року взагалі не сплачував.

Також посилається на виникнення починаючи з жовтня 2020 року заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг з вини відповідача ОСОБА_2 .

Зокрема вказує, що за послуги з надання телекомунікаційних послуг станом на 01 грудня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 227,59 грн, у зв`язку з чим було заблоковано телефон у період з 10 грудня 2020 року по 21 грудня 2020 року. Позивач була вимушена самостійно сплатити заборгованість у розмірі 30,69 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 18 грудня 2020 року. Остання оплата за домофон здійснена 29 січня 2020 року у розмірі 100 грн, через наявну заборгованість у розмірі 151,40 грн квартиру позивача було відключено від послуги домофону.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що всього за період з моменту зміни набувача за договором довічного утримання (03 листопада 2011 року) до моменту пред`явлення позову (16 березня 2021 року) відповідачем ОСОБА_2 сплачено коштів на утримання позивача за 111 місяців у розмірі 55 500 грн, не враховуючи 3 000 грн, які одноразово ним сплачені при укладанні цього договору.

З наданих сторонам доказів убачається, що ОСОБА_2 кожного місяця перераховував на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти, які перевищують суму грошового забезпечення 500 грн.

Отже, відповідач здійснював щомісячне утримання відчужувача ОСОБА_1 , що підтверджується як копіями квитанцій та виписок по руху коштів, наданими ОСОБА_2 , так і випискою по руху коштів позивача.

Таким чином, доводи сторони позивача в цій частині є необґрунтованими.

Аргументи позивача щодо наявності заборгованості з оплати житло-комунальних послуг також не заслуговують на увагу суду з огляду на наступне.

Відповідно до умов договору довічного утримання набувач зобов`язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги до 10 числа за 1/2 частину квартири у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені (набувачем чи відчужувачем). До оплачуваних щомісячних витрат на комунальні послуги належать: послуги ЖЕК по утриманню будинку, плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (гарячу та холодну воду) та електроенергія в обсязі до 100 кВт-год., абонентська плата за телефон (крім міжнародних і міжміських розмов), оплата домофону та оплата за послуги Інтернет в розмірі до 100 (ста) грн. Набувач має право передавати гроші за вказані вище комунальні послуги безпосередньо відчужувачу для їх оплати останнім. У випадку отримання відповідних коштів відчужувач несе відповідальність за сплату вказаних вище комунальних послуг у розмірі отриманих ним коштів.

Таким чином, ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати комунальні послуги лише за частину квартири.

З наданих стороною позивача квитанцій та інформації з особистого кабінету щодо сплати за надані житлово-комунальні послуги з водовідведення та водопостачання, опалення, утримання будинків та прибудинкових територій, вивіз побутових відходів, електроенергія, а також доказів оплати, наданих відповідачем, вбачається, що періодично виникає заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг, яка погашається шляхом сплати сум за надані послуги у повному обсязі або їх переплати.

Згідно довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» про стан заборгованості на 01 серпня 2022 року, заборгованість за послуги: утримання будинку, споруд та прибудинкових територій УБПТ складає 307,87 грн, вивезення твердих побутових відходів ТПВ складає 27,69 грн, вивезення великогабаритних відходів складає 4,63 грн, плата за абонентське обслуговування гаряче водопостачання - 15,35 грн, плата за абонентське обслуговування ТЕ - 31,07 грн.

Таким чином, судом першої інстанції вищезазначену заборгованість у загальному розмірі 386,61 грн правильно не визнано як істотне порушення умов договору, оскільки заборгованість є незначною, допускаючи певні прострочення відповідач усуває їх шляхом повного погашення поточної заборгованості у наступний платіжний період. Крім того, допущені ним прострочення щодо сплати житлово-комунальних послуг можуть призвести до виникнення до нього претензій з боку надавачів послуг, оскільки саме відповідач є власником частини квартири, та жодним чином не порушують права позивача, оскільки доказів щодо припинення надання цих послуг у зв`язку з неоплатою матеріали справи не містять.

Окрім того, зважаючи на те, що щомісячно ОСОБА_2 перераховував позивачу грошові кошти в рахунок утримання у розмірі більшому, ніж передбачено договором довічного утримання, залишок таких коштів міг бути спрямований ОСОБА_1 на оплату частини коштів за житлово-комунальні послуги, як це передбачено пунктом 7 договору довічного утримання.

Щодо доводів сторони позивача про несплату ОСОБА_2 індексації грошового утримання.

Обов`язок набувача сплатити індексацію грошового утримання сторони передбачили у пункті 8 договору довічного утримання, а тому він не відноситься до істотних його умов, визначених у пункті 7 договору.

Відтак, несплата відповідачем ОСОБА_2 щорічної індексації нарахованої на грошове утримання не може вважатися істотним порушенням ним умов договору довічного утримання, що значною мірою позбавляло відчужувача того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Окрім того, в суді позивач відмовилася від пропозиції ОСОБА_2 про збільшення суми забезпечення.

Таким чином, виходячи з аналізу умов договору довічного утримання, положень статті 755 ЦК України та правової природи індексації, як механізму підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг у разі перевищення визначеного законом індексу споживчих цін, несплата відповідачем ОСОБА_2 щорічної індексації нарахованої на грошове утримання не може вважатися істотним порушенням ним умов договору довічного утримання, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 755/5449/17 (провадження № 61-48053 св 18).

До того ж, матеріалами справи встановлено, що жодних претензій щодо наявності заборгованості за житлово-комунальні послуги ОСОБА_1 ОСОБА_2 не заявляла, всі листи-претензії надіслані відповідачу ОСОБА_4 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання, суд першої інстанції, виходячи з аналізу умов договору довічного утримання, положень статті 755 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність обумовлених укладеним договором та чинним законодавством підстав для розірвання договору довічного утримання.

Доводи сторони позивача, що кошти, які надходили від ОСОБА_2 на виконання умов оскаржуваного договору, не покривали всіх витрат позивача, зокрема забезпечення себе всім необхідним для нормального життя, є безпідставними, оскільки пунктом 7 оскаржуваного договору відчужувач засвідчив, що у випадку виникнення, в майбутньому, потреби забезпечення відчужувача іншими видами матеріального забезпечення чи догляду, відчужувач самостійно, на свій розсуд, несе всі витрати на ці види забезпечення в межах грошового утримання, передбаченого договором, згідно обумовлених сум, тобто 500 грн.

Аргументи апелянта про те, що докази, надані відповідачем, які містяться у т. 2 а.с. 52, 53, 54, 61, 62, 63, 71, 72, 73 викладені іноземною мовою та не містять належним чином засвідченого перекладу на українську мову, а тому є неналежними доказами, є неспроможними, оскільки вказані документи не підтверджують і не спростовують жодних обставин у даній справі та суд першої інстанції при ухваленні рішення не посилався на вказані документи.

Посилання апелянта на незастосування судом першої інстанції правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 29 серпня 2018 року у справі №755/1226/17-ц, від 16 грудня 2020 року у справі №490/7474/18, від 18 серпня 2021 року у справі №645/3284/19, є безпідставними з огляду на те, що правовідносини у даній справі та у вищезазначених справах не є тотожними.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на суть прийнятого рішення не впливають.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргупредставника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «28» лютого 2023 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик