Номер провадження: 22-ц/813/7597/23
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2023 року в частині відмови в забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Разом з тим, позивач просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно відповідачів (рухоме, нерухоме майно, грошові кошти).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2023 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2023 року скасувати, та заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

19.12.2023 року від представника ОСОБА_2 адвоката Дідуренко С.В. надійшло клопотання про розгляд справи 19.12.2023 року о 14:30 годині за відсутності ОСОБА_2 та його адвоката.

Будучи належним чином повідомленим про судове засідання ОСОБА_3 (а.с.62), до суду 19.12.2023 року о 14:30 годині не з`явився, про причини неявки не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався.

Присутній в судовому засідання представник ОСОБА_1 адвокат Калімбет І.Л. не заперечував проти розгляду справи за відсутності інших учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що представником не конкретизовано, на яке саме майно відповідачів слід накласти арешт, що в свою чергу унеможливлює оцінити співмірність заходів забезпечення позову з предметом спору. Також представник не наводить обставин, за яких можна вважати, що відповідачі мають намір вчинити дії щодо відчуження майна.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками районного суду.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір та що заходи забезпечення позову, які просить застосувати заявник є співмірними із заявленими ним позовними вимогами.

Матеріалами справи встановлено, що між сторонами безумовно виник спір щодо солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача майнової та моральної шкоди на загальну суму 188 136 грн.

Звертаючись до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, представник позивача ОСОБА_4 просив накласти арешт на майно відповідачів, а саме на рухоме, нерухоме майно та грошові кошти, належні відповідачам.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що представник позивача обираючи захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідачів не конкретизував на яке саме рухоме та нерухоме майно, належне відповідачам, слід накласти арешт.

Заява про забезпечення позову не містить інформації та відповідних доказів, яке саме майно перебуває у власності відповідачів, а також про наявність в останніх рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті.

Відсутність наведеної інформації перешкоджає об`єктивно оцінити та перевірити співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Оскаржуючи ухвалу районного суду, адвокат Калімбет І.Л. зазначає, що ОСОБА_2 має у власності 4/100 домоволодіння, загальною площею 241,5 кв.м., житловою площею 112,1 кв.м., загальною вартістю 72 623 грн. та на підтвердження наведеного надає довідку з сайту scanbe.io (а.с.31).

Однак вказаний сайт є неофіційним та здійснює пошук інформації за прізвищем, ім`ям та по-батькові особи, без її персональних даних, а відтак стверджувати, що вказане домоволодіння належить саме ОСОБА_2 , який є відповідачем по даній справі, а не іншій особі з тотожним ПІБ не можна. Крім того, вказана довідка не містить інформації про адресу розташування такого домоволодіння (місто, село, селище, район, область, вулиця, номер будинку), що не може при таких обставинах бути предметом забезпечення позову.

В апеляційній скарзі адвокат Калімбет І.Л. також звертав увагу на іншого співвідповідача ОСОБА_3 , який займається підприємницькою діяльністю, та який на думку адвоката, у разі не накладення арешту на його дохід, може передати ці кошти іншим особам з метою невиконання рішення суду.

Однак такі доводи висновків суду не спростовують, оскільки адвокат Калімбет І.Л., обираючи захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, повинен був вказати на який саме рахунок (номер рахунку та в якій банківській установі він відкритий) суд має накласти арешт та надати відповідні докази, що цей рахунок дійсно належить відповідачу.

Однак, адвокатом цих відомостей суду не надано, а суд не може самостійно збирати та відшукувати докази на користь позивача.

За таких обставин, колегія суддів повністю погоджується з висновками районного суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

При цьому, суд апеляційної інстанції роз`яснює позивачу та його адвокату Калімбету І.Л., що сторона позивача не позбавлена права повторно звернутися до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, вказавши конкретно на яке саме майно слід накласти арешт (якщо це транспортний засіб - то вказати модель, державний номер, рік випуску; якщо це квартира, будинок, чи земельна ділянка - то зазначити адресу розташування нерухомого майна; якщо це кошти - то вказати номер рахунку та назву банківської установи, в якій він відкритий) та надати відповідні докази, що майно, на яке позивач просить накласти арешт дійсно належить відповідачам. При цьому позивач має враховувати, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленою ним сумою позовних вимог.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала районного суду без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено: 17.01.2024 року

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова