Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/547/23

номер провадження 2-о/695/37/23

17 лютого 2023 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Ватажок-Сташинської А.В.,

за участі: секретаря судового засідання - Біліченко С.В.,

заявниці - ОСОБА_1 ,

представника заявниці - Побиванця Ю.В. ,

заінтересованої особи - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша в порядку окремого провадження заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Побиванця Юрія Володимировича, заінтересована особа - ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно кривдника,

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся представник ОСОБА_1 - адвокат Побиванець Юрій Володимирович в порядку окремого провадження з заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 строком на 6 (шість) місяців, в якій просить:

- заборонити ОСОБА_1 наближатись на відстань менше ніж 100 (сто) метрів до житлового будинку по АДРЕСА_1 , що є місцем постійного проживання ОСОБА_1 ;

- заборонити наближатись до місця навчання доньки ОСОБА_3 «Домантівський НВК загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад», що знаходиться по вул. Шкільна, 20 а, с. Домантове Золотоніського району Черкаської області;

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та її малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею та малолітньою донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- заборонити вести листування та телефонні переговори з ОСОБА_1 , контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб.

В обґрунтування заяви зазначено, що 24.06.2014 ОСОБА_1 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, який 22.12.2017 рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області було розірвано. За час спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 . Після фактичного припинення шлюбних відносин ОСОБА_1 неодноразово вчиняв відносно ОСОБА_1 та доньки психологічне насильство. Протягом 2022-2023 років ОСОБА_1 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Незважаючи на адміністративні стягнення, ОСОБА_1 своєї поведінки не змінив, та 06.01.2023 порушив тимчасовий заборонний припис. Так, як морально-психологічне насилля набуло систематичного характеру з ймовірною загрозою життю ОСОБА_1 , яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, та її доньки ОСОБА_3 , із 31.01.2023 вони проживають у відділенні «Денний центр соціально-психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі».

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14.02.2023 відкрито окреме провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду на 15.02.2023 о 15 год 00 хв.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник Побиванець Юрій Володимирович підтримали заяву та наполягали на її задоволенні.

ОСОБА_1 в судовому засідання проти задоволення заяви не заперечував.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 24.06.2014 уклали шлюб, який був зареєстрований у Золотоніському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 86 (повторне свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 від 13.05.2016), прізвище дружини після укладення шлюбу - ОСОБА_4 .

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області № 695/2583/17 від 22.12.2017 шлюб між ними було розірвано.

Відповідно до повторного свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 21.05.2019, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Золотоноші реєстраційної служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції у Черкаської області, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а її батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Згідно з договором купівлі-продажу від 25.08.2014, посвідченим приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Сахно В.І., ОСОБА_5 купила у ОСОБА_7 належний останній житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Одночасно з посвідченням цього договору було посвідчено договір купівлі-продажу приватизованої земельної ділянки площею 0,2998 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, що має кадастровий номер: :02:005:00237, на якій розташований даний житловий будинок з надвірними будівлями, реєстр № 1031.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 25158431 від 05.08.2014, ОСОБА_5 відповідно до договору купівлі-продажу від 25.08.2014, посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Сахно В.І. на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою № 40 від 03.02.2023 виданої виконавчим комітетом Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , та має такий склад сім`ї: дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК № 1 серія 2-20 СМ № 068788 від 01.10.2008 та пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства, безтерміново.

Згідно з довідкою № 130 від 06.02.2023, виданою директором Домантівського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Катериною Цюрою ОСОБА_3, 2014 року народження, дійсно навчається в 3 класі Домантівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад».

Відповідно до довідки № 22 від 07.02.2023 виданої в.о. директора «Центру надання соціальних послуг Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області» ОСОБА_8 , 1981 року народження, разом із малолітньою донькою ОСОБА_3 , 2014 року народження, відповідно до рішення сектору соціального захисту населення виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради № 59 від 31.01.2023, перебуває у відділенні «Денний центр соціально-психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі» з 31.01.2023 по теперішній час.

30 січня 2023 року поліцейським Золотоніського РВП ГУНП Голубничим Р.М., у зв`язку із скоєнням ОСОБА_1 психологічного домашнього насилля, винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника, серії АА № 265651, із забороною на вхід та перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 , строком на 10 діб, з 17.00 годин 30.01.2023 до 17.00 годин 10.02.2023.

Постановами суддів Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.12.2022 (справа №695/3421/22, провадження 3/695/3472/22), 25.01.2023 (справа №695/219/23, провадження 3/695/350/23), 26.01.2023 (справа №695/232/23, провадження 3/695/360/23), 02.02.2023 (справа №695/281/23, провадження 3/695/399/23) та 07.02.2023 (справа №695/355/23, провадження 3/695/445/23) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні домашнього психологічного насильства відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 та співмешканки ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо видачі обмежувального припису стосовно кривдника, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Як наголошує ч. 2 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ "A.V. v. Ukraine", n. 68177, "Enea v. Italy" [GC], n. 55182, "Idalov v. Russia" [GC], 91183.

Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Irelandv. theUK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність.

Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ висловленою у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини "Chahal v. the UK", n. 145.

Вiдповiдно до п. 3, 6, 7, 8 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобiгання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - дiяння (дiї або бездiяльнiсть) фiзичного, сексуального, психологiчного або економiчного насильства, що вчиняються в ciм`ї чи в межах мiсця проживання або мiж родичами, або мiж колишнiм чи теперiшнiм подружжям, або мiж iншими особами, якi спiльно проживають (проживали) однiєю сiм`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних вiдносинах чи у шлюбi мiж собою, незалежно вiд того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому мiсцi, що й постраждала особа , а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Особа, яка постраждала вiд домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якiй формi. Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якiй формi. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захiд тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з ч.2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Згідно з ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що, враховуючи положення Закону України України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вище зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

З огляду на ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Вказаний закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020, винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19.

З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм та практики ЄСПЛ та Верховного Суду, суд приходить до наступних висновків.

Зважаючи на вказані докази, а також пояснення ОСОБА_1 , є підстави вважати, що вчинення ОСОБА_1 насильства в сім`ї, носить систематичний характер, існували та існують і надалі ризики можливого продовження таких дій. Із вказаних доказів та пояснень сторін, вбачається, що сварки та конфлікти між учасниками справи тривають, хоча на даний час дії кривдника мають ознаки психологічного (образи, погрози, залякування, тощо) тиску, проте є такими, що порушують психологічну недоторканість людини і що спричинили емоційну невпевненість у ОСОБА_1 , викликали побоювання за свою безпеку і безпеку доньки та спричинили шкоду її психічному здоров`ю.

Про серйозність сприйняття фактів домашнього насильства, переживання з приводу можливих повторень таких, наслідки спричинені цим та бажання ОСОБА_1 попередити такі та захистити від таких себе та малолітню дитину, свідчать наведені вище докази та звернення її до правоохоронних органів та суду.

Під час розгляду справи «Беваква та С. проти Болгарії» у рішенні від 12 вересня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що хоч основним об`єктом статті 8 Конвенції є захист фізичних осіб від свавілля державних органів, додатковими об`єктами можуть бути і позитивні зобов`язання, що проявляються в ефективній «повазі» до приватного та сімейного життя і такі зобов`язання можуть включати в себе застосування заходів з врегулювання відносин між фізичними особами. Діти та інші вразливі особи мають право на ефективний захист (§64).

Європейський суд з прав людини також наголосив, що концепція приватного життя включає в себе фізичну та психологічну недоторканість людини. Окрім цього, позитивні зобов`язання державних органів в аспекті забезпечення прав, передбачених статтями 2 та 3 Конвенції, а в окремих випадках статтею 8 самостійно або у поєднанні зі статтею 3, можуть включати обов`язок встановлювати та застосовувати на практиці відповідне законодавство, що дозволяє захистити проти насильницьких актів з боку фізичних осіб (§65).

Дослідженням наданих представником заявника доказів встановлено, що доводи заяви знайшли своє підтвердження, оскільки наявність конфлікту між колишнім подружжям, що мало наслідком звернення ОСОБА_1 із заявами до поліції, відсутність бажання примирення у постраждалої від домашнього насильства, а також відсутність ознак щирого каяття у заінтересованої особи кривдника, дають суду підстави дійти висновку про наявність ризиків, щодо повторного вчинення домашнього насильства, зокрема за місцем проживання та реєстрації заявниці та її малолітньої дитини.

Визначаючи види заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків обмежувальним приписом, суд враховує обставини справи, тривалість неприязних стосунків та той факт, що будинок де мешкає ОСОБА_1 з донькою придбаний під час шлюбу з ОСОБА_1 і є їх місцем проживання та реєстрації.

Згідно з ч.7 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису.

Однак, такі заходи як вбачається із наведених вище норм закону та практики ЄСПЛ є виправданими, оскільки таких прав заінтересована особа не позбавляється, а такі лише законно тимчасово обмежуються з метою забезпечення реалізації та захисту прав потерпілої особи, а саме прав на життя, здоров`я, безпеку, житло, свободу, тощо, що слід вважати мають у даному випадку пріоритет. Такі заходи відповідно є законними, переслідують законну мету та слід вважати є пропорційними до мети, що переслідується (необхідними в демократичному суспільстві).

Крім того, представник заявника просить заборонити перебувати та наближатися до Домантівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад», в якому навчається ОСОБА_3 , що не підлягає до задоволення, оскільки такий вид обмеження безпосередньо може вплинути на можливість батька виконувати свої батьківські обов`язки та реалізовувати свої батьківські права.

Обов`язки та права батьків щодо виховання дитини є головними серед усього комплексу батьківських прав та обов`язків, закріплених сімейним законодавством. Відвідування дитиною навчального закладу не звільняє сім`ю від обов`язку її виховувати, розвивати і навчати. У зв`язку з цим у ст. 151 СК України вперше закріплено принцип переважного права батьків на виховання своїх дітей перед усіма іншими особами.

Суд враховує, що вжиті ОСОБА_1 розумні та законні заходи для її захисту та покарання винного, в тому числі в рамках адміністративних справ, не дали наразі очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника.

Беручи до уваги наведені обставини, встановлено факти регулярного вчинення з боку ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_1 та їх малолітньої доньки ОСОБА_3 психологічного насилля, та вбачається високий рівень вірогідності його продовження чи повторного вчинення, в тому числі й з тяжким наслідками, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому суд вважає, що для забезпечення дієвого та ефективного захисту прав ОСОБА_1 та малолітньої дитини ОСОБА_3 необхідно видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 шляхом встановлення декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених п. 1, 5, 6 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

За змістом ч. 1 ст. 27 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» уповноважений підрозділ органу Національної поліції України бере на профілактичний облік кривдника з моменту виявлення факту вчинення ним домашнього насильства на встановлений законодавством строк і проводить з ним профілактичну роботу.

У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне повідомити уповноважений орган Національної поліції України з приводу обставин домашнього насильства зі сторони ОСОБА_1 та вирішити питання профілактичного обліку кривдника на визначений судом строк.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Керуючись ст. 265, 350-6 ЦПК України, ст.1, ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд,

ВИРІШИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Побиванця Юрія Володимировича, заінтересована особа - ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно кривдника - задовольнити частково.

Видати строком на 2 (два) місяці обмежувальний припис щодо заборони ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ):

- перебувати в місці проживання та наближатися не менше ніж на 100 (сто) метрів до місця фактичного проживання ОСОБА_1 та її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , у будь-який час доби;

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та її малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею та малолітньою донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- заборонити вести листування та телефонні переговори з ОСОБА_1 , контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб.

У задоволенні заяви в іншій частині- відмовити.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника -Золотоніський РВП ГУНП в Черкаській області для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання (ч.4 ст. 350-6 ЦПК України).

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Повний текст рішення складено 22.02.2023.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська