ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4373/23 Справа № 202/7076/22 Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря судового засідання Усик А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), третя особа Перша дніпровська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна,

-за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

04 жовтня 2022 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), третя особа Перша дніпровська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина на частину квартири АДРЕСА_1 . Заповіту ОСОБА_2 не залишив. Вона, позивач, є спадкоємцем за законом першої черги. Спадщину вона прийняла, звернувшись з відповідною заявою до Першої дніпровської державної нотаріальної контори. Але постановою державного нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки 17.08.2012 року головним державним виконавцем Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ накладено арешт на вказану квартиру. У відповіді від 18.12.2021 року за номером 48505 начальник Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ повідомив, що в автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні відомості стосовно виконавчих проваджень, де стороною є ОСОБА_2 . Виконавче провадження №365940 знищено на підставі розділу Х1 п.2 Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями від 07.06.2017 року.

Позивач вважає, що накладенням арешту на майно ОСОБА_2 порушені її права, як спадкоємця, тому просила зобов`язати відповідача звільнити з під арешту та заборони на його відчуження все майно ОСОБА_2 , а також виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи про дане обтяження.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), третя особа Перша дніпровська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майнавідмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У березні 2023 року, не погодившись із вказаним рішенням, позивачем ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій вона просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалене внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що відповідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» та п.3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин, Індустріальний відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі, завершуючи виконавче провадження №365940, в рамках якого було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2 , повинен був зняти арешт з належного йому майна.

Отже, суд не застосував норму вищезазначеної статті Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, який підлягав застосуванню, внаслідок чого було ухвалено незаконне рішення.

На сьогодні відсутні будь-які виконавчі провадження стосовно ОСОБА_2 . Крім того, Індустріальним відділом ДВС у м. Дніпрі до суду не було надано доказів про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, що не дозволяло б у разі закінчення зняти арешт з майна, накладеного під час виконавчого провадження.

Вказує, що головним державним виконавцем Індустріального відділу ДВС у м. Дніпрі було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2 більше 10 років тому. Терміни виконавчих проваджень чітко визначені законодавством, а тому арешт не може бути накладений на безперечно тривалий час. Це порушує її право, як особи, що прийняла спадщину та вступила у володіння майном, на оформлення належного їй права власності на спадкове майно.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від інших учасників справи письмових заперечень на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Заявник ОСОБА_1 та представник заявника адвокат Ковалевський М.С. доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.130-135), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_2 .

Відповідно до копії спадкової справи, заведеної Першою дніпровською державною нотаріальною конторою, позивач ОСОБА_1 звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . Постановою державного нотаріуса від 12.08.2022 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки на спадкове майно накладено арешт.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт накладений на все нерухоме майно ОСОБА_2 постановою про арешт майна боржника головним державним виконавцем Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ, ВП 365940.

З листа Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно- Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) № 48505 від 08.12.2021 року на адресу ОСОБА_1 слідує, що згідно відомостей, що містяться а ВСВП (спецрозділ), виконавче провадження №365940 перебувало в провадженні в Ленінському відділі державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції. Арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2 накладено постановою про арешт майна боржника головним державним виконавцем Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ. Надати більш детальну інформацію по виконавчому провадженню не можливо, оскільки останнє знищено на підставі розділу Х1 п.2 Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями від 07.06.2017 року, наказ №1829/5.

З огляду на встановлені обставини та посилаючись на норми законодавства, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, в чому полягає порушення її прав з боку Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно- Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), адже за постановою головного державного виконавця останнього лише накладено арешт на майно боржника в рамках виконавчого провадження на все майно, що належить ОСОБА_2 , в тому числі, і на частину квартири АДРЕСА_1 , яка на момент накладення арешту належала йому на праві власності.

З огляду на зазначене, суд вважав, що ОСОБА_1 був обраний невірний спосіб захисту її порушеного права. Тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Але з такими висновками колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

У такому разі позовну вимогу про звільнення майна з-під арешту потрібно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу, допоки триватиме порушення прав.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року № 5, спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства .

Відповідно до п.5 зазначеної постанови, у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч.1,2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час вирішення спору судом першої інстанції, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, після винесення рішення суду про зняття арешту з майна та набрання ним законної сили, арешт знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини, а відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників та реєстру обтяжень виключаються.

Отже, звернувшись до суду першої інстанції з позовною заявою, ОСОБА_1 було обрано правильний спосіб захисту її порушеного права, проте у даній ситуації арешт майна може бути знятий саме за рішенням суду, а не шляхом зобов`язання посадових осіб державної виконавчої служби звільнити це майно з-під арешту та заборони на його відчуження, тому вказана позовна вимога підлягає частковому задоволенню.

В порушення вимог ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час вирішення спору судом першої інстанції (які узгоджуються і з редакцією Закону України «Про виконавче провадження», що діяла на момент закриття виконавчого провадження), при закінченні виконавчого провадження державним виконавцем не було знято арешт, накладений на майно боржника, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість зняття такого арешту рішенням суду, що не виходить за межі позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи також й той факт, що кредиторами боржника, не були заявлені вимоги до спадкоємця, зняття цього арешту не стосується інтересів третіх осіб.

Що стосується позовної вимоги щодо виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про дане обтяження, вона є похідною від первісної вимоги та пов`язана з реалізацією постанови по накладення арешту або його зняття.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, в частині зняття арешту.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставою для скасування судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2023 рокув частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про звільнення з під арешту та заборони на його відчуження спадкового майна задовольнити частково.

Зняти арешт зі спадкового майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , який накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.08.2012 року, винесеної головним державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Ванжою О.В. у межах виконавчого провадження №365940.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено та долучено до матеріалів цивільної справи 04 квітня 2023 року.

Судді: