ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/705/23 Справа № 408/2376/20-ц Суддя у 1-й інстанції - Булгакова Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 14 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, мотивуючи його тим, що вона є власником автомобіля марки «LADA-211040», реєстраційний номер НОМЕР_1 . В травні 2013 року нею було передано відповідачу спірний автомобіль, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу у тимчасове безоплатне користування без укладення жодних цивільно-правових договорів, а відповідач зобов`язалась повернути його за першою вимогою. Однак, відповідач, зловживаючи довірчими відносинами, на неодноразові її усні вимоги про повернення спірного автомобіля, не реагує, продовжує безпідставно володіти та користуватися транспортним засобом та відмовляється повернути його.

Вказувала, що за вказаним фактом Станично-Луганським ВП ГУНП в Луганській області здійснювалося кримінальне провадження №0000352 від 16 червня 2017 року за ст.356 КК України. Ухвалою слідчого судді Біловодського районного суду Соболєва Є.О. від 21 липня 2017 року по справі 408/3186/17-к орган досудового слідства зобов`язано повернути відповідачу ОСОБА_1 автомобіль марки «LADA-211040», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вилучений у неї в рамках цього кримінального провадження. На виконання цієї ухвали суду спірний автомобіль передано на відповідальне збереження відповідачу під розписку від 26 липня 2017 року.

Зазначала, що Білокуракинським ВП ГУНП в Луганській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000123 від 08 серпня 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.190 КК України, яке розпочате за її заявою про заволодіння вказаним автомобілем відповідачем шляхом зловживання довірою. В рамках вказаного кримінального провадження її визнано потерпілим, однак процесуальне рішення про повернення їй транспортного засобу не приймається.

Посилаючись на те, що відповідач продовжує фактично володіти та користуватися спірним автомобілем, що порушує її права, як власника, на вільне володіння, користування та розпорядження автомобілем, просила суд першої інстанції витребувати у відповідача та зобов`язати її протягом не більше десяти днів з дня набрання законної сили рішення суду передати позивачу автомобіль марки «LADA-211040», 2011 року випуску, номер кузова VIN- НОМЕР_2 , білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить їй на праві приватної власності, разом із ключами від автомобіля та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого ВРЕР м.Луганськ 14 жовтня 2011 року.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 14 грудня 2021 року позов задоволено частково. Витребувано у ОСОБА_1 та передано ОСОБА_2 автомобіль марки «LADA-211040», 2011 року випуску, номер кузова VIN- НОМЕР_2 , білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності, разом із ключами від автомобіля та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданого ВРЕР м.Луганськ 14 жовтня 2011 року. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, у якому закрити провадження по справі з підстав, передбачених статтями 255 та 257 ЦПК України, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірний автомобіль є об`єктом злочину в рамках кримінального провадження №000064 від 01 червня 2021 року за ознаками ч.1 ст.190 КК України, а тому питання щодо його витребування не може вирішуватися в рамках цивільного судочинства

Позивач правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки «LADA-211040», 2011 року випуску, номер кузова VIN- НОМЕР_2 , білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданого ВРЕР м.Луганськ 14 жовтня 2011 року.

Право власності позивача на вказаний транспортний засіб також підтверджується довідкою територіального сервісного центру №4442 Регіонального сервісного центру в Луганській області МВС України від 03 серпня 2017 року №31/12/54442-111.

Аналогічні відомості щодо реєстрації права власності за позивачем також містяться в довідці територіального сервісного центру №8041 Регіонального сервісного центру в м.Києві МВС України від 05 серпня 2020 року № 84.

Копією договору від 14 жовтня 2011 року № 40 з додатками підтверджується, що позивач ОСОБА_2 (покупець) придбала в ПАТ «Луганськ-Авто»(продавець) автомобіль марки «LADA-211040», 2011 року випуску, номер кузова VIN- НОМЕР_2 , білого кольору, за кошти в розмірі 74 010 грн.

Також з копії цього договору слідує, що покупець ОСОБА_2 отримала позитивне рішення про її кредитування для придбання автомобіля ПАТ «Плюс Банк», яким надано гарантійний лист № 30278 від 14 жовтня 2011 року.

Актом прийому-передачі від 14 жовтня 2011 року №Hk25053589, що є додатком до договору від 14 жовтня 2011 року №40, підтверджується, що ОСОБА_2 фактично отримала від ПАТ «Луганськ-Авто» автомобіль марки «LADA-211040», 2011 року випуску, номер кузова VIN- НОМЕР_2 , білого кольору.

З копій щорічних декларацій, складених відповідно до вимог Закону України «Про запобігання корупції» позивачем ОСОБА_2 за 2013, 2014 та 2015 роки, вбачається, що остання в розділі ІV «Відомості про транспортні засоби» задекларувала автомобіль «LADA-211040», 2011 року випуску, та в розділі VI «Відомості про фінансові зобов`язання» задекларувала суми погашення тіла та відсотків по кредиту за вказані роки.

З копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000123 від 08 серпня 2017 року слідує, що Новоайдарським ВП ГУНП в Луганській області розпочате досудове слідство за заявою ОСОБА_2 про заволодіння ОСОБА_1 транспортним засобом позивача.

Листом від 17 червня 2020 року №7133/111/46-20 Білокуракинським ВП ГУНП в Луганській області позивачу на її запит від 15 червня 2020 року повідомляється про те, що автомобіль марки «LADA-211040», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходиться на відповідальному зберіганні у відповідача ОСОБА_1 за місцем її мешкання, що також підтверджується копією розписки, складеної 26 червня 2017 року відповідачем ОСОБА_1 .

З копії листа від 19 вересня 2018 року №02-124/27-17, спрямованого Сєвєродонецькою місцевою прокуратурою позивачу ОСОБА_2 , вбачається, що в провадженні Новоайдарського ВП ГУНП в Луганській області перебували матеріали кримінального провадження ЄРДР №0000352 від 16 червня 2017 року із кваліфікацією ст.356 КК України, розпочатого за заявою відповідача, яке 03 серпня 2018 року обґрунтовано закрито.

Відповідно до копії ухвали слідчого судді Біловодського районного суду Луганської області Соболєва Є.О. від 21 липня 2017 року по судовій справі №408/3186/17-к, в її резолютивній частині зазначено про зобов`язання слідчого СВ Станично-Луганського ВП ГУНП в Луганській області Логачевої В.Є. або іншого слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000352, повернути потерпілій ОСОБА_1 вилучений у неї автомобіль «Lada 211040», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до копії ухвали слідчого судді Біловодського районного суду Луганської області Рукаса М.С. від 13 квітня 2018 року по судовій справі №408/5796/17-к, в її резолютивній частині зазначено про визнання протиправною бездіяльності старшого слідчого СВ Станично-Луганського ВП ГУНП в Луганській області Логачової В.Е. і прокурора Луганської місцевої прокуратури №2 Грідіна К.С., яка виразилась в неповерненні законному власнику в період часу з 20 червня 2017 року до 21 липня 2017 року тимчасово вилученого 16 червня 2017 року майна а саме: автомобіля «Lada 211040», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску.

З копії ухвали слідчого судді Білокуракинського районного суду Луганської області Максименко О.Ю. (судова справа №409/1266/18) слідує, що слідчим суддею було накладено арешт на автомобіль «LADA-211040», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з позбавленням права відчуження зазначеного транспортного засобу, який, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , належить ОСОБА_2 .

З копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №000064 від 01 червня 2021 року слідує, що за заявою відповідача ОСОБА_1 Щастинським РВП ГУНП в Луганській області внесені відомості до ЄРДР за ч.1 ст.190 КК України та розпочато досудове розслідування.

Копією постанови від 01 червня 2021 року, винесеної в рамках вказаного кримінального провадження, підтверджується, що автомобіль «LADA-211040», реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про його реєстрацію та ключі до нього вилучені в ході огляду місця події, визнані речовими доказами і передані на відповідальне зберігання ОСОБА_1 , про що складено розписку від 01 червня 2021 року.

З копії ухвали слідчого судді Станично-Луганського районного суду Луганської області Попової О.М. від 16 червня 2021 року (судова справа №430/1156/21) вбачається, що слідчим суддею накладено арешт на вказаний транспортний засіб, свідоцтво про його реєстрацію та ключі до нього, та постановлено передати на відповідальне зберігання ОСОБА_1 за її місцем помешкання: АДРЕСА_1 .

Зі змісту копії протоколу від 01 червня 2021 року допиту відповідача по кримінальному провадженню ЄРДР №000064 від 01 червня 2021 року встановлено, що ОСОБА_1 повідомила органам слідства про обставини, при яких, за її словами, отримала спірний транспортний засіб, зазначивши наступне: сторони перебували у дружніх відносинах. Між ними виникла домовленість щодо купівлі-продажу спірного автомобіля. Вказане авто за неможливістю оформити в кредит на відповідача було придбане з оформленням кредиту та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на позивача. Відповідач за усною домовленістю частину коштів в розмірі 54 000 грн. передала позивачу, яка віддала відповідачу автомобіль, свідоцтво про його реєстрацію та ключі з домовленістю про подальшу перереєстрацію транспортного засобу на відповідача після повного погашення кредиту в розмірі 44 100 грн. за рахунок коштів відповідача. В подальшому протягом 4 років погашала кредит, сплативши вказану суму. Однак позивач, зловживаючи довірою та не виконуючи усні домовленості, намагалася заволодіти вказаним автомобілем та безпідставно вимагає його повернення, чим спричинила збитки відповідачу. Докази передачі коштів в розмірі 54 тис. грн у відповідача відсутні. Копії квитанцій про сплату кредиту за спірний автомобіль знаходяться в матеріалах кримінального провадження ЄРДР №000064 від 01 червня 2021 року за ч.1 ст.190 КК України.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з недоведеності доводів відповідача про укладення між сторонами договору купівлі-продажу та фактичну сплату нею коштів в рахунок погашення кредиту, наданого позивачу для придбання автомобіля. Судом встановлено, що відповідач відмовляється повертати автомобіль позивачеві, тим самим порушує права позивача, як власника автомобіля, щодо володіння, користування та розпорядження ним. В той же час, дійшов висновку, що позовна вимога в частині встановлення певного строку на припинення дії, яка порушує право, та встановлення певного строку на відновлення становища, яке існувало до порушення, не передбачена жодним з визначених ЦК України способів захисту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Так, звертаючись до суду із дійсною апеляційною скаргою, відповідач зазначала, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому провадження підлягає закриттю, оскільки спірний автомобіль є предметом кримінального правопорушення, а тому підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства. Крім того, зазначала, що оскільки наявна справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, провадження підлягає закриттю.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 2 Конвенції про захист прав людини та основоположних визначає зобов`язання держави здійснити ефективне розслідування у випадку наявності ознак насильницької смерті.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).

Частинами першою, другою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно частини 1 статті 4 кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15,16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв`язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, на яку посилається апелянт у своїй скарзі, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Звертаючись до суду із дійсним позовом, позивач посилалася на порушення її права власності з боку відповідача, яка незаконно утримує у себе належний їй автомобіль, та обрала у зв`язку з цим конкретний спосіб захисту, передбачений цивільним законодавством витребування майна з незаконного володіння, тобто пред`явила до відповідача віндикаційний позов.

Колегія суддів зауважує, що з аналізу позовних вимог позивача, дійсного предмету позову, вбачається, що спір є приватно-правовим, а тому підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, наявність кримінального провадження, той факт, що спірний автомобіль є предметом злочинних посягань, не свідчить про відсутність у позивача права на звернення до суду для захисту своїх майнових інтересів шляхом пред`явлення цивільного позову.

Колегія суддів зауважує, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

Отже, під час здійснення досудового розслідування вирішуватиметься питання про наявність складу кримінального правопорушення та встановлення особи, що його вчинила, її вини, порядок притягнення її до кримінальної відповідальності, в той час як позивач звернулася до суду за захистом свого майнового інтересу та не ставить питання про притягнення відповідача до будь-якої відповідальності.

Дійсний позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому підстави для закриття провадження по справі відсутні.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на пункт 4 частини 1 статті 257 ЦПК України, якою встановлено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, зважаючи на те, що апелянтом не було надано жодного доказу на підтвердження наявність аналогічної справи в провадженні будь-якого із суддів під час здійснення розгляду дійсної справи в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 14 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 23 січня 2023 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.