Номер провадження: 22-ц/813/3177/23
Справа № 199/9543/21
Головуючий у першій інстанції Бучацька А.І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 на ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 19 квітня 2022 року про повернення позовної заяви по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська до ОСОБА_3 з позовною заявою про позбавлення батьківських прав, третя особа: Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року цивільну справу за підсудністю передано до Саратського районного суду Одеської області.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 27 січня 2022 року, у зв`язку зі встановленням недоліків, позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 залишено без руху, надавши строк для усунення недоліків.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 19 квітня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав, постановлено вважати неподаною та повернуто позивачці.

Дана ухвала суду мотивована тим, що у встановлений строк відповідно до ухвали суду позивачка не виконала вимоги ст. 175 ЦПК України та недоліки позовної заяви не усунула, тому згідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України позовну заяву постановлено вважати неподаною та повернуто позивачці.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 19 квітня 2022 року та направити справу для породження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення до суд з апеляційною скаргою апелянт вказувала, що повернення позовної заяви не повинно створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя та захисту інтересів малолітньої дитини в цивільній справі, крім того суд першої інстанції не дослідив причини виявлених недоліків за ухвалою суду від 27 січня 2022 року, а штучно їх створив, та які апелянтом були усунуті в уточненій позовній заяві. Апелянт вказує, що районним судом приховано уточнену позовну заяву, що оформлено згідно вимог ст. 175 ЦПК України та надіслано до суду позивачем 02.11.2021 року. Апелянт посилається на те, що зі справи видалено акт обстеження умов проживання малолітньої дитини та заяву відповідача про розгляд справи за його відсутністю, крім того судом не враховано лист виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження стосовно відповідача. Апелянт наголошує, що нею виконувались всі вимоги суду, які їй були відомі, а копія ухвали Саратського районного суду Одеської області від 27 січня 2022 року їй не вручалась і не надсилалась, зміст цієї ухвали їй не відомий.

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , через засоби поштового зв`язку, надала до апеляційного суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як встановлено ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всім зазначеним вимогам процесуального законодавства оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Під час розгляду справи апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція 1950 року) та судову практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Зазначені вище положення національного процесуального законодавства України відповідають змісту п. 1 ст. 6 Конвенції 1950 року, що встановлює, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Окрім того, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції 1950 року).

У рішенні від 26 липня 2007 року у справі «Walchli v. France» (заява № 35787/03) ЄСПЛ звертав увагу на те, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірною гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_2 . При цьому позивач просила залучити до участі у справі в якості третьої особи - Управління-службу у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року цивільну справу за підсудністю передано до Саратського районного суду Одеської області.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 27 січня 2022 року, через невідповідність вимогам ст. 175 ЦПК України, дану позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків.

Копію ухвали Саратського районного суду Одеської області від 27 січня 2022 року двічі направлено позивачу засобами поштового зв`язку.

Згідно довідки АТ «Укрпошта» про причини повернення/досилання від 16.02.2022 року, що міститься на поштовій кореспонденції, що надсилалась на адресу позивача разом з ухвалою суду від 27 січня 2022 року, така кореспонденція повернулась до суду з відміткою: «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 25-26).

Відповідно довідки АТ «Укрпошта» про причини повернення/досилання від 13.04.2022 року, що міститься на поштовій кореспонденції, що повторно надсилалась на адресу позивача разом з ухвалою суду від 27 січня 2022 року, така кореспонденція також повернулась до суду з відміткою: «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 31-32).

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 19 квітня 2022 року дану позовну заяву постановлено вважати неподаною та повернуто позивачу з підстав невиконання позивачем у встановлений строк вимог ухвали суду та не усунення недоліки позовної заяви. Роз`яснено про можливість повторного звернення до суду з позовом.

Правилами, закріпленими в ст. 185 ЦПК України, передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено.

Серед прав і обов`язків учасників справи, що закріпленні в ст. 43 ЦПК України, передбачені, зокрема право учасника справи на одержання копій судових рішень та обов`язок учасника справи надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом.

Системний аналіз вищевказаних норм права дає підстави для висновку, що позовна заява підлягає поверненню позивачу, зокрема у разі встановлення судом недоліків позовної заяви та невиконання позивачем вимог ухвали суду про залишення без руху позовної заяви у строк, встановлений судом, який відраховується з дня вручення позивачу копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За приписами ст. 258 ЦПК України ухвала є видом судових рішень.

Процесуальні питання щодо вручення судових рішень врегульовано ст. 272 ЦПК України.

Так, згідно ч. 5, 6 ст. 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Апеляційній суд звертає увагу, що враховуючи приписи ч. 6 ст. 272 ЦПК України, повернення поштового відправлення (копії судового рішення) до суду з відміткою про такі причини повернення, як «за закінченням терміну зберігання», або без зазначення причин повернення не є підтвердженням відмови учасника справи від одержання копії судового рішення чи про відсутність учасника справи за адресою, повідомленою суду.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2022 року по справі № 638/16710/14-ц (провадження № 61-5384св22), що відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинно бути враховано судом апеляційної інстанції.

Крім того, оскільки порядок вручення судових повісток (ч. 8 ст. 128 ЦПК України) та копій судових рішень (ч. 6 ст. 272 ЦПК України) містять подібні правила належного їх вручення та визначення дати, з якої особа вважається повідомленою про розгляд справи чи ознайомленою зі змістом судового рішення, тому апеляційний суд враховує також правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18), в якій зроблено висновок про те, що повернення повістки про виклик до суду з відміткою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування учасника справи про час і місце розгляду справи.

Подібні висновки також викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 461/10610/13-ц (провадження № 14-108цс19) та від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (провадження № 14-70цс19).

У справі, що переглядається, ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху двічі надсилалася на адресу позивача, що вказана в позовній заяві, проте поштові відправлення повернулися до суду із зазначенням причин повернення «за закінченням терміну зберігання».

За встановлених обставин, апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги, що копія ухвали Саратського районного суду Одеської області від 27 січня 2022 року про залишення позовної заяви без руху позивачу не вручалася і позивачу було не відомо про необхідність усунення недоліків позовної заяви, тобто ухвала суду про залишення позовної заяви без руху не була належно доведена до відома позивача.

Крім того, вбачається, що залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції в ухвалі від 27 січня 2022 року послався на не відповідність позовної заяви вимогам ст. 175 ЦПК України, зокрема: в позовній заяві не зазначена повна адреса відповідача (поштовий індекс), не зазначено ідентифікаційний код третьої особи (юридичної особи) в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти позивачки, відповідача та третьої особи; не зазначені докази, які підтверджують факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, та докази щодо житлово-побутових умов проживання позивачки та відповідача, їхніх характеристик; до позовної заяви не додані всі документи, які зазначені у додатку до позовної заяви, а саме: копія рішення суду про розірвання шлюбу. Також, позивачка, заявляючи вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав, у позовній заяві не зазначила доказів звернення нею до органу опіки та піклування щодо надання письмового висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 січня 2021 року по справі № 757/6159/19 (провадження № 61-14132св20), Верховний Суд вважає, що чітке дотримання вимог процесуального закону є необхідним явищем, оскільки забезпечує вірне дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя та є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ: від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції 1950 року, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що за правилами ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху є результатом занадто суворого тлумачення судом першої інстанції процесуальних норм, що посягає на право позивача на доступ до суду, що згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції1950 року. Крім того, щодо не зазначення позивачем про докази щодо підтвердження факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, щодо житлово-побутових умов проживання позивачки та відповідача, їхніх характеристик, про звернення до органу опіки та піклування щодо надання письмового висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, то апеляційний суд зауважує про передбачену процесуальним законом можливість вирішити ці питання судом першої інстанції за власної ініціативи під час вирішення спору по суті на підставі ч. 2 ст. 13 ЦПК України.

Таким чином апеляційним суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала районного суду - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, ч.1 п.6 ст. 374, 379, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 19 квітня 2022 року скасувати та направити справу до Саратського районного суду Одеської області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 19.01.2023 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова