ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 597/1239/22Головуючий у 1-й інстанції Васильченко В.В.
Провадження № 22-ц/817/121/23 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Костів О. З., Міщій О. Я.,

з участю секретаря - Романська К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу №597/1239/22 за апеляційною скаргою адвоката Кульгавець Сергія Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Заліщицького районного суду Тернопільської області від 10 листопада 2022 року по справі №597/1239/22 за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИв:

03 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цією скаргою в якій просив: визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця Заліщицького РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Небеснюк З. М. від 18.06.2021 року у виконавчому провадженні № 62569835, якою йому встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України та зобов`язати його поновити порушене право ОСОБА_1 , шляхом скасування постанови від 18.06.2021 року у виконавчому провадженні №62569835, якою йому встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Обґрунтовуючи свою скаргу ОСОБА_1 вказував, що 15 липня 2020 року відкрито виконавче провадження № 62569835 на виконання судового наказу Заліщицького районного суду Тернопільської області №597/269/20 від 12.02.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів щомісячного доходу ОСОБА_1 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

18 червня 2021 року в рамках вищевказаного виконавчого провадження №62569835 постановою старшого державного виконавця Заліщицького РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Небеснюк З. М. встановлено ОСОБА_1 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

ОСОБА_1 вважає, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відносно нього не може вважатися виправданим та пропорційним, в жодній мірі не сприяє виконанню судового наказу Заліщицького районного суду Тернопільської області №597/269/20 від 12.02.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Вказує, що діти боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , проживають з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою №1556, виданою 27.10.2022 року виконавчим комітетом Заліщицької мської ради.

Боржнику ОСОБА_1 , як військовозобов`язаному батьку на самостійному вихованні якого є неповнолітні діти, на підставі ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію надано 24.10.2022 року відстрочку від призову за мобілізацією, що стверджується тимчасовим посвідченням (взамін військового квитка) № НОМЕР_1 , що дає йому право на виїзд з дітьми за межі України на підставі пункту 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 - у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Отже, застосоване державним виконавцем стосовно ОСОБА_1 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України не тільки не сприяє виконанню останнім рішення суду, а навпаки ускладнює його виконання, позбавивши ОСОБА_1 тим самим можливості його виконати в повному обсязі.

Зазначає, що державним виконавцем в жодній мірі не доведено достатніх підстав вважати, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення, на обов`язковому доведенні яких наголошує Верховний суд у постанові №331/8536/17 від 28.10.2020 року.

Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 10 листопада 2022 року скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду представник ОСОБА_1 адвокат Кульгавець С.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу місцевого суду скасувати, оскільки вважає, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та постановити нову, якою визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця Заліщицького РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Небеснюк З. М. від 18.06.2021 року у виконавчому провадженні № 62569835, якою йому встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України та зобов`язати його поновити порушене право ОСОБА_1 , шляхом скасування постанови від 18.06.2021 року у виконавчому провадженні №62569835, якою йому встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою пояснення ОСОБА_1 про те, що він, маючи право відстрочки від мобілізації, має бажання разом з дітьми тимчасово виїхати за межі України на заробітки, з метою погашення існуючої у нього заборгованості по аліментах, яку він не в змозі погасити за відсутності постійного місця роботи в Україні.

Посилаючись на рішення Верховного Суду у справі №185/1585/13-ц від 11 березня 2021 року вказує, що встановлення обмеження для виїзду боржника за кордон є недоцільним, оскільки боржник буде позбавлений можливості у працевлаштуванні на більш високооплачувану роботу за кордоном.

Також зазначає, що ОСОБА_1 не ухиляється від виконання рішення суду, а постанова державного виконавця є не вмотивованою та не підтверджена доказами про те, що він має намір вибути з України з метою невиконання рішення суду.

Посилаючись на постанову ВС у справі №331/8536/17 від 28.10.2020 вказує, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від викоання зобовязань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Вказує, що саме невиконання боржником самостійно зобовязань не може свідчити про його ухилення від виконання покладених на нього рішенням суду обовязків.

Відзиву до Тернопільського апеляційного суду не надходило.

До початку розгляду справи від представника ОСОБА_1 - адвоката Кульгавця С.М. надійшло клопотання про слухання справи у їх відсутності.

Інші сторони по справі в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання.

У відповідності до вимог ст.ст.130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 15 липня 2020 року відкрито виконавче провадження №62569835 на виконання судового наказу Заліщицького районного суду Тернопільської області №597/269/20 від 12.02.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів щомісячного доходу ОСОБА_1 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

18 червня 2021 року в рамках цього виконавчого провадження постановою старшого державного виконавця Заліщицького РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Небеснюк З. М. встановлено ОСОБА_1 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_1 утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 18.06.2021 року за період з 10.02.20220 року по 18.06.2021 року в сумі 38 732 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяці.

Згідно наданого державним виконавцем розрахунку на час розгляду справи у суді сукупний розмір заборгованості збільшився до 85 880 грн., а сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження склав 53 900 грн..

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для його скасування, оскільки боржником у добровільному порядку рішення суду не виконується.

З таким рішенням суду погоджується і колегія суддів.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.

Судові гарантії законності виконавчого провадження та захисту прав його учасників полягають у тому, що до юрисдикції суду віднесено вирішення низки питань, які мають значення для виконання рішень суду та інших юрисдикційних органів, зокрема, таким є питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Відповідно до частин 1, 3 статті 441 ЦПК України, суд може застосувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Разом із цим, суд також наділений повноваженнями вирішити питання щодо скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника (частина 5 статі 441 ЦПК України).

Так, згідно ч.5 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

При цьому слід зауважити, що стаття 441 ЦПК України не визначає умов (підстав), за наявності яких суд скасовує тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у разі зміни нею своєї поведінки по відношенню до виконання покладеного на неї рішенням суду обов`язку, зокрема, внесення платежів на погашення заборгованості, добросовісне виконання обов`язків боржника, які визначені Законом України «Про виконавче провадження», а також прийняття необхідних мір для виконання рішення суду.

Таким чином, скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

За таких обставин, розглядаючи скаргу ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження її у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції мав перевірити виконання ним, як боржником у виконавчому провадженні, рішення суду саме після встановлення такого обмеження.

Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено судом, 15 липня 2020 року відкрито виконавче провадження № 62569835 на виконання судового наказу Заліщицького районного суду Тернопільської області №597/269/20 від 12.02.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів щомісячного доходу ОСОБА_1 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

18 червня 2021 року в рамках вищевказаного виконавчого провадження №62569835 постановою старшого державного виконавця Заліщицького РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Небеснюк З. М. встановлено ОСОБА_1 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, оскільки останній ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, яке відповідно до ЗУ Про виконавче провадження підлягає примусовому виконанню.

Згідно з наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, за період з січня по листопад 2022 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів складає 85 880 грн. з урахуванням заборгованості 53 900 грн., яка була наявна з моменту відкриття виконавчого провадженя, чого не заперечує і сам скаржник.

Будь-яких доказів, які б свідчили про погашення боржником заборгованості зі сплати аліментів в матеріалах справи немає та останнім не надано.

Надаючи оцінку обставинам справи, а також вказаним вище доказам, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов вірного висновку про відмову у в задоволенні скарги ОСОБА_1 про скасування обмеження у виїзді за кордон, оскільки останній не вчиняє жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про необхідність скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки він має намір працевлаштуватися за кордоном та таким чином здійснювати погашення боргу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки будь яких доказів на підтвердження цих доводів скаржником також не надано та в матеріалах справи відсутні.

Крім того боржником не доведено того факту, що він не має можливості здійснювати погашення боргу перебуваючи та працюючи на території України, оскільки ОСОБА_1 не надав жодних доказів, які б свідчили про його намір влаштуватися на роботу та сприяти таким чином погашенню боргу, і лише у випадку неможливості здійснити таке погашення в повному обсязі у зв`язку з недостатнім заробітком судом вирішувалося би питання щодо скасування обмежувального заходу вже при інших обставинах справи.

Посилання апелянта на рішення ВС у справі №185/1585/13-ц від 11 березня 2021 року, відповідно до якого Суд погодився з твердженням про те, що встановлення обмеження для виїзду боржника за кордон є недоцільним, оскільки боржник буде позбавлений можливості у працевлаштуванні на більш високооплачувану роботу за кордоном є безпідставними, оскільки у вказаному рішенні Верховного Суду боржник, перебуваючи за кордоном здійснював у добровільному порядку платежі по аліментах, не уникаючи виконання рішення суду. У вказаній справі, встановлені інші обставини.

Колегія суддів вважає, що тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є дієвою юридичною санкцією, яка в даному випадку зумовлює пришвидшення виконання рішення суду.

Крім того, у випадку вчинення боржником реальних та активних дій щодо виконання судових рішень, відповідно до положень ч.8 ст.441 ЦПК України він не позбавлений можливості повторного звернення до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Заліщицького районного суду Тернопільської області постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Кульгавця Сергія Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення .

Ухвалу Заліщицького районного суду Тернопільської області від 10 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 20 січня 2023 року.

Головуючий

Судді