Ухвала

Іменем України

23 січня 2023 року

м. Київ

справа №824/59/22

провадження №22-вк/824/1/2023

Київський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мазурик О. Ф.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву UAB "INTERCHEMAS"

про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у справі №184/2021 від 24 січня 2022 року

за позовом UAB "INTERCHEMAS" (Литовська Республіка)

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (Україна)

про стягнення коштів

У С Т А Н О В И В:

14 червня 2022 року заявник - UAB "INTERCHEMAS" звернувся до Київського апеляційного суду із заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 24 січня 2022 року у справі №184/2021 за позовом UAB "INTERCHEMAS" (Литовська Республіка) до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (Україна) (далі ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ", Підприємство) про стягнення заборгованості за контрактом від 30.10.2020 №53-129-01-20-02196 (далі - рішення МКАС від 24.01.2022).

Заява мотивована тим, що рішенням МКАС від 24.01.2022 задоволено позов UAB "INTERCHEMAS" до ДП «НАЕК «Енергоатом» про стягнення грошових коштів. Стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь UAB "INTERCHEMAS" 59 274,09 Євро основного боргу за поставлену продукцію, 380,01 Євро - 3% річних за порушення виконання грошового зобов'язання, 4 273,40 Євро на відшкодування витрат з арбітражного збору та 2 000,00 Євро на відшкодування витрат на правову допомогу, а разом 65 927,50 Євро, у зв'язку з неналежним виконанням умов контракту від 30.10.2020 №53-129-01-20-02196.

Зазначав, що ДП «НАЕК «Енергоатом» добровільно не виконує вказане рішення МКАС від 24.01.2022 та не вчиняє жодних дій, які б свідчили про намір виконати таке рішення.

За наведених обставин заявник просив задовольнити заяву про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у справі №184/2021 від 24 січня 2022 року та видати виконавчий лист на примусове виконання цього рішення.

Заперечуючи проти заяви, боржник - ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" подав письмові заперечення, в яких просив відмовити UAB "INTERCHEMAS" у задоволенні заяви про Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у справі №184/2021 від 24 січня 2022 року.

В обґрунтування заперечень посилався на те, що заява про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду подана без дотримання вимог ч. 2 ст. 476 ЦПК України, оскільки на думку боржника, в заяві не зазначено імені учасників арбітражного розгляду (його представника, який забезпечував представництво у наведеній справі), його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження.

Вважав,контракт укладено за результатами проведення публічної закупівлі, а чинне законодавство обмежує право сторін на вільний вибір арбітражу в разі, якщо спір виник в результаті виконання договору про публічні закупівлі, та визначає виключну компетенцію на розгляд таких спорів господарськими судами.

На думку боржника, задоволення заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу порушить публічний порядок України з огляду на те, що з державного підприємства, яке має стратегічне значення для економіки і національної безпеки держави, будуть стягнуті значні грошові кошти, що негативно вплине як на забезпечення надійності та ефективності роботи атомних електростанцій, так і на енергетичну галузь в цілому.

Також, на думку боржника, ще однією складовою порушення публічного порядку України є те, що невинна особа не може бути притягнута до відповідальності, якщо інше прямо не передбачено. Додав, що боржник надавав до арбітражу листи від АТ "Укрексімбанк" та докази переписки між сторонами, які підтверджують, що Підприємство ініціювало процедуру банківської операції з проведення розрахунку, але банк для її здійснення запитав цілий ряд документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьої цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦПК України справи щодо визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу розглядаються: якщо місце арбітражу знаходиться поза межами України - апеляційним загальним судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Представник UAB "INTERCHEMAS" - Муляр Є. Г. в судовому засіданні заяву підтримав з підстав, наведених в ній та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" - Мітічкін А. С. в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував та просив відмовити в її задоволенні.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представників сторін арбітражного розгляду, вивчивши заяву разом з доданими до неї матеріалами, суд дійшов висновку про задоволення заяви з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 30 жовтня 2020 року UAB "INTERCHEMAS" та ДП «НАЕК «Енергоатом» (покупець) укладено Контракт №53-129-01-20-02196 (далі - Контракт), за умовами якого постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у Контракті, поставити запасні частини до насосів типу 400-QHD-SPEC виробництва Sigma Group a.s. (Чеська Республіка) / Spare parts for pumps type 400- QHD-SPEC manufactured by Sigma Group a.s. (Czech Republic) (далі - продукція) для потреб ВП "Южно-Українська АЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ", а покупець зобов'язується в порядку і на умовах, визначених у Контракті, прийняти і оплатити продукцію (пункт 1.1); умови контракту можуть бути змінені в порядку, встановленому чинним законодавством, з урахуванням вимог статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (пункт 1.4); сума контракту становить 59 274,09 Євро (пункт 3.1).

Згідно з пунктами 9.2-9.4 розділу ІХ Контракту, усі неврегульовані за контрактом спори передаються заінтересованою стороною на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у відповідності до Регламенту даного суду, з дотриманням претензійного порядку врегулювання спору. Місцезнаходження арбітражного суду - місто Київ, Україна. Право, що підлягає застосуванню, - матеріальне право України. Мова діловодства та арбітражного судочинства - українська. Рішення арбітражного суду є остаточним та обов`язковим для виконання сторонами Контракту.

Пунктом 10.1 розділу Х Контракту передбачено, що контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 30 червня 2021 року, а в частині оплати за поставлену продукцію - до повного розрахунку. Стосовно виконання гарантійних зобов`язань постачальника, передбачених Контрактом, Контракт діє до закінчення дії гарантії на продукцію.

Рішенням МКАС від 24 січня 2022 року у справі №184/2021 задоволено позов UAB "INTERCHEMAS" до ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ») про стягнення грошових коштів.

Стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь UAB "INTERCHEMAS" 59 274,09 Євро основного боргу за поставлену продукцію, 380,01 Євро - 3% річних за порушення виконання грошового зобов'язання, 4 273,40 Євро на відшкодування витрат з арбітражного збору та 2 000,00 Євро на відшкодування витрат на правову допомогу, а разом 65 927,50 Євро.

Припинено провадження у справі в частині стягнення з відповідача 3% річних у сумі 63,33 Євро, у зв'язку із відмовою позивача від її стягнення з покладенням на позивача арбітражного збору у сумі 4,71 Євро.

Вказане рішення МКАС від 24.01.2021 у справі 184/2021 боржником в добровільному порядку не виконано.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36 Закону.

Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - це поширення законної сили такого рішення на територію України і застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому ЦПК України.

Відповідно до статті 474 ЦПК України, рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно з частиною першою статті 479 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд постановляє ухвалу про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.

Відповідно до частини першої статті 482 ЦПК України надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України, здійснюється судом у порядку, встановленому цією главою, з особливостями, передбаченими цією статтею.

Вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не надає оцінку правильності цього рішення по суті вирішення спору, а перевіряє лише додержання строків звернення із заявою і вимог процесуального закону щодо її форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання рішення.

Правовідносини щодо надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу врегулюванні статтею V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (Нью-Йорк), яка набула чинності для України 10 січня 1961 року (далі - Конвенція), статтею 9 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року № 2889-ХІІ, та статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», згідно з якими тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні та виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти клопотання стягувача. З урахуванням цих положень повинна застосовуватися стаття 478 ЦПК України.

Згідно зі статтею 478 ЦПК України та статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо:

1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що: а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або ґ) рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або

2) якщо суд визнає, що: а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Як на підставу для відмови у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання рішення МКАС від 24 січня 2021 року ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» вказує, зокрема, на те, що спір, який розглянув арбітраж, не може бути предметом арбітражного розгляду за законом України, оскільки він виник при виконанні господарського договору, пов`язаного із задоволенням державних потреб (публічні закупівлі).

Однак, такі доводи боржника є необґрунтованими з наступних підстав.

Статтею 2 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж 1961 року, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 25 січня 1963 року, передбачено, що юридичні особи, які за застосованим до них національним законом розглядаються як юридичні особи публічного права, мають право укладати арбітражні угоди.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на фінансові інструменти, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті.

Закон України "Про міжнародний комерційний арбітраж» не містить прямої заборони щодо передачі на розгляд міжнародного комерційного арбітражу спорів, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб.

За змістом абзацу другого частини другої статті 22 ГПК України цивільно-правові аспекти спорів, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі, можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.

Пункт 9.2 розділу ІХ Контракту містить застереження, за яким усі неврегульовані за контрактом спори передаються заінтересованою стороною на розгляд до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у відповідності до Регламенту даного суду з дотриманням претензійного порядку врегулювання спору.

Частина друга статті 22 ГПК України не містить заборони на укладення такого застереження.

Глава 3 розділу ІХ ЦПК України регулює питання щодо визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, а главою 4 вказаного розділу - врегульовано порядок здійснення провадження у справах про надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів.

Таким чином, спір, що виник при виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб (публічні закупівлі), не може бути предметом розгляду третейського суду на території України, але може бути віднесений сторонами до компетенції міжнародного арбітражного суду.

Посилання ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» про те, що задоволення заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу порушить публічний порядок України, так як з державного підприємства, яке має стратегічне значення для економіки і національної безпеки держави, будуть стягнуті значні грошові кошти, що негативно вплине як на забезпечення надійності та ефективності роботи атомних електростанцій, так і на енергетичну галузь в цілому, є безпідставними, виходячи з наступного.

Застереження про порушення публічного порядку, як підстава для відмови у визнанні та наданні дозволу на виконання арбітражного рішення, є своєрідним механізмом, який закріплює пріоритет державних інтересів над приватними, охороняє публічний порядок держави від будь-яких негативних впливів на нього. Застереження про публічний порядок у міжнародному праві не допускає визнання на території держави рішення арбітражного суду, якщо в результаті його виконання буде вчинено дії, які прямо заборонені законом або заподіюють шкоду суверенітету чи безпеці держави.

Під публічним порядком необхідно розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого в ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо). Публічний порядок будь-якої держави включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава має намір захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави; обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями.

Правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від арбітражних рішень, які порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених всупереч кардинальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний порядок. Вони також призначені не допустити можливість визнання та надання дозволу на виконання рішень, пов`язаних з корупцією чи неприпустимим невіглаством арбітрів.

Частиною першою статті 47 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що право, що застосовується до договору згідно з положеннями цього розділу, охоплює дійсність договору, тлумачення договору, права та обов`язки сторін, виконання договору, наслідки невиконання або неналежного виконання договору, припинення договору, наслідки недійсності договору, відступлення права вимоги та переведення боргу згідно з договором.

Відповідно до частини другої статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», частини другої статті 78 Закону України «Про виконавче провадження» в Україні не можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах щодо стягнення заборгованості з підприємства оборонно-промислового комплексу, внесеного до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, на користь юридичної особи держави-агресора та/або держави-окупанта або юридичної особи з іноземними інвестиціями чи іноземного підприємства держави-агресора та/або держави-окупанта.

Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У справі, яка переглядається, рішенням МКАС від 24 січня 2022 року вирішено питання про стягнення з ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» на користь UAB "INTERCHEMAS" грошових коштів, у зв`язку з невиконанням умов контракту, підписаного та погодженого сторонами, який є чинним та не визнавався недійсним у судовому порядку, а отже, є обов`язковим для сторін.

Рішення міжнародного комерційного арбітражу не створює для боржника обов`язку сплатити за щось протизаконне, не свідчить про порушення бюджетного законодавства.

Під час вирішення питання про визнання рішення міжнародного комерційного арбітражу та надання дозволу на його виконання суд має обмежену компетенцію (враховуючи те, що сторони добровільно довірили вирішення спору арбітражу), не здійснює оцінки законності та обґрунтованості рішення міжнародного комерційного арбітражу по суті вирішення спору, правильності або неправильності сум, які міжнародний комерційний арбітраж визнав такими, що підлягають стягненню, а лише встановлює наявність або відсутність підстав для відмови у задоволенні заяви про видачу виконавчого документа, визначених законом. Закон містить вичерпний перелік процесуальних форм судового контролю, будь-яке інше втручання судів у рішення міжнародного комерційного арбітражу є неприпустимим.

Обставини, встановлені рішенням МКАС від 24 січня 2022 року, не стосуються суспільних, економічних та соціальних основ Держави Україна, вказане рішення ухвалено у спорі, передбаченому арбітражною угодою, та виключно щодо боржника як окремої юридичної особи та самостійного учасника господарського обороту, тому виконання зазначеного рішення не суперечить публічному порядку України, її незалежності, цілісності, самостійності та недоторканості, конституційним правам, свободам, гарантіям.

У своїх запереченнях ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" посилається на те, що затримка в розрахунках між ним та UAB "INTERCHEMAS" полягала не в порушенні зі сторони відповідача, а саме в реалізації банком повноважень в рамках фінансового моніторингу, МКАС, прийнявши рішення, фактично підмінив собою банк, як суб'єкта фінансового моніторингу.

Також зазначав, що рішення МКАС порушує публічний порядок України, оскільки дозволяє, всупереч вимогам, встановленим законом, проведення грошової операції без фінансового моніторингу, позбавляючи банк компетенції суб'єкта первинного фінансового моніторингу проводити перевірку/запитувати документ; відсутній склад господарського правопорушення з боку відповідача.

Отже, по своїй суті вищевказані доводи боржника зводяться до незгоди з правильністю застосування МКАС норм матеріального права та дослідження доказів при вирішенні спору, з вирішенням спору по суті, та не вказують на порушення публічного порядку України. А як вже вказувалося вище та підтверджується правовою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 10.01.2019 у справі №796/134/2018, суд загальної юрисдикції не має правових підстав аналізувати правильність застосування МКАС норм матеріального права при вирішенні спору та переглядати спір, вирішений арбітражним судом, по суті.

Таким чином, задоволення заяви про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення МКАС від 24.01.2022 у справі №184/2021 не виходить за межі контракту та не суперечить публічному порядку України.

Не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви і посилання ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» на те, що заява подана UAB "INTERCHEMAS" без дотримання вимог ч. 2 ст. 476 ЦПК України.

Посилаючись на дані обставини боржник вказав, що в заяві не зазначено імені учасників арбітражного розгляду (його представника, який забезпечував представництво у наведеній справі), його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження.

Суд вважає такі аргументи боржника безпідставними, з огляду на таке.

Пунктом 3 частини 2 статті 476 ЦПК України визначено, що у заяві про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу мають бути зазначені імена (найменування) учасників арбітражного розгляду (їх представників), їх місце проживання (перебування) чи місцезнаходження.

Як вбачається із заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, UAB "INTERCHEMAS" зазначено імена учасників арбітражного розгляду, а саме вказано позивача UAB "INTERCHEMAS" та відповідача ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ». Також в заяві зазначено місцезнаходження учасників арбітражного розгляду (а. с. 1).

Посилання ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» в запереченнях на те, що в заяві не зазначено представника учасника арбітражного розгляду, який забезпечував представництво у арбітражній справі, його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження є власним тлумачення боржника положень пункту 3 частини 2 статті 476 ЦПК України.

Так, зміст п. 3 ч. 2 ст. 476 ЦПК України, зокрема зазначення щодо представника учасника арбітражного розгляду законодавцем наведено в дужках після зазначення імені (найменування) учасника арбітражного розгляду, що вказує на рівнозначність таких даних. А як вказувалося вище, найменування учасників арбітражного розгляду зазначено заявником, як і зазначено їх місцезнаходження.

Отже, доводи ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» щодо подання заяви з порушенням вимог ч. 2 ст. 476 ЦПК України не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, судом не встановлено підстав, передбачених статтею 478 ЦПК України, для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Оскільки рішення МКАС від 24 січня 2022 року набрало законної сили і підлягає виконанню, проте боржник не виконує його добровільно, а також відсутні визначені цивільним процесуальним законодавством підстави для відмови у визнанні і наданні дозволу на його виконання, то суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви UAB "INTERCHEMAS".

Згідно з ч. 1 ст. 479 ЦПК України, за результатами розгляду заяви суд постановляє ухвалу про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 351, 352, 474, 477, 479 ЦПК України

У Х ВА Л И В:

Заяву UAB "INTERCHEMAS" про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 24 січня 2022 року у справі №184/2021 за позовом UAB "INTERCHEMAS" (Литовська Республіка) до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (Україна) про стягнення коштів - задовольнити.

Визнати і надати дозвіл на виконання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 24 січня 2022 року у справі №184/2021 за позовом UAB "INTERCHEMAS" (Литовська Республіка) до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (Україна) про стягнення коштів.

Видати виконавчий лист на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 24 січня 2022 року у справі №184/2021, яким вирішено:

"Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» (місцезнаходження: Україна, 01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ) на користь UAB "INTERCHEMAS" (Buveines adresas: Laisves pr. 60, LT-05120, Vilnius, Lithuania;Juridino asmens kodas: 304221262) 59 274,09 Євро - основного боргу за поставлену продукцію, 380,01 Євро - 3% річних за порушення виконання грошового зобов'язання, 4 273,40 Євро - на відшкодування витрат з арбітражного збору, 2 000,00 Євро - на відшкодування витрат на правову допомогу, а разом 65 927,50 Євро (шістдесят п'ять тисяч дев'ятсот двадцять сім євро та п'ятдесят євроцентів".

Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» (місцезнаходження: Україна, 01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ) на користь UAB "INTERCHEMAS" (Buveines adresas: Laisves pr. 60, LT-05120, Vilnius, Lithuania;Juridino asmens kodas: 304221262) судовий збір у розмірі 1 240 (одна тисяча двісті сорок) грн 50 коп.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення ухвали шляхом подання апеляційної скарги через Київський апеляційний суд.

Ухвала, якщо вона не буде оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 23 січня 2023 року.

Суддя О. Ф. Мазурик