Провадження № 22-ц/801/482/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 рокуСправа № 127/17920/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Міхасішина І. В., Стадника І. М.

Секретар: Ковальчук О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дідков»

на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2022 року за заявою представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дідков», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення коштів,

Ухвалу постановила суддя Венгрин О. О.

Ухвалу постановлено о 13:03 год у м. Вінниці

Повний тест ухвали складено 23 вересня 2022 року,

встановив:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ТОВ «Дідков», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення коштів, в якому просила витребувати у відповідачів частину рухомого майна, що значиться у переліку незаконно вилученого майна (додаток 18), що знаходилося в квартирі АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідачів вартість рухомого майна в сумі 6166,32 доларів США, що у еквіваленті становить 242 953,00 грн., яке значиться у переліку незаконно вилученого майна (додаток 18), що знаходилося в квартирі АДРЕСА_1 ; стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти в сумі 61 872,14 доларів США, що у еквіваленті становить 2 436 920,00 грн. і які знаходилися на зберіганні в сейфі для зброї і зазначені у переліку вилученого майна (додаток 18) під відповідними номерами, а саме: кошти в сумі 61 800,00 доларів США (еквівалент 2 434 920,00 грн.) та кошти в сумі 2000,00 грн. в еквіваленті 72,14 доларів США.

Одночасно позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, якою просила накласти арешт на нерухоме та рухоме майно, а також на кошти всіх відповідачів в межах суми 4 563 875,00 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 серпня 2022 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі, повернуто заявнику.

17 вересня 2022 року позивач ОСОБА_1 повторно подала до суду заяву про забезпечення позову, якою просила накласти арешт на нерухоме та рухоме майно, а також на кошти всіх відповідачів в межах суми 4 563 875,00 грн.

Свою заяву мотивувала тим, що рішенням Вінницького міського суду від 13 березня 2019 року було визнано, що своїми діями відповідачі ТОВ «Дідков» і відповідно директор товариства ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у незаконний спосіб позбавили позивача права користування двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 і у такий спосіб незаконно заволоділи рухомим майном позивача.

21 вересня 2015 року директор ТОВ «Дідков» - відповідач ОСОБА_5 уповноважила відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 представляти інтереси ТОВ «Дідков» з приводу його майна квартири АДРЕСА_1 .

05 жовтня 2015 року відповідач ОСОБА_6 відкрила квартиру, а рухомі речі, що належать ОСОБА_1 відповідачі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , виконуючи розпорядження директора ТОВ «Дідков» Філончук О. В., винесли частину речей та завантажили в автомобіль марки «LDV» номер НОМЕР_1 , що належить відповідачу ОСОБА_10 .

Дану частину речей було вилучено, описано і передано на відповідальне збереження відповідно до протоколу, що знаходиться в матеріалах кримінального провадження № 0006676 від 06 жовтня 2015 року.

Ще одну частину речей було описано під час проведення виконавчих дій по виконанню виконавчого листа № 127/25351/18, виданого Вінницьким міським судом 14 травня 2019 року, а частина речей, з позовом про витребування яких позивач ОСОБА_1 звернулася до суду і перелік яких міститься в додатку до позовної заяви 18, вартість яких складає 115 855,76 доларів США (4 563 875,00 грн. в еквіваленті), незаконно знаходиться у відповідачів.

У випадку задоволення позову може виникнути ситуація яка ускладнить виконання рішення суду. Це пов`язано з тим, що та частина речей, яка підлягає поверненню в натурі на суму 47 817,30 доларів США (1 884 001,62 грн. в еквіваленті) з часом могли стати непридатною і виникне питання стягнення їх вартості, а в частині стягнення вартості речей з обмеженим строком зберігання, відповідачі, отримавши інформацію про наявний позов, можуть переоформити своє майно на третіх осіб та зняти кошти із своїх рахунків в банках або інших фінансових установах, що унеможливить виконання рішення суду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Волинець В. В. подав заяву про уточнення заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, кошти, в якій просив накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, кошти відповідачів в рівних частках від ціни позову 4 563 875,00 грн., тобто на суму 380 322,92 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2022 року заяву задоволено.

З метою забезпечення позову накладено арешт на майно (рухоме і нерухоме) і кошти відповідачів на суму в рівних частках від ціни позову 4 563 875,00 грн., тобто по 380 322,91 грн. кожного відповідача: ТОВ «Дідков», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Дідков» просить ухвалу суду скасувати і в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовити, оскільки ухвалу суду вважає такою, що не відповідає вимогам законності і обґрунтованості, що є підставою для її скасування і ухвалення нового судового рішення.

Зазначив, що висновки суду не відповідають обставинам справи і до них суд дійшов з порушенням норм процесуального права, які регулюють порядок вирішення питання забезпечення позову.

Суд першої інстанції прийнявши ухвалу, послався лише на ціну позову та вважав, що однієї цієї обставини вже достатньо для задоволення заяви позивача. Будь-яких обставин, за наявності яких виконання рішення суду в разі задоволення позову, було б ускладнено або унеможливлено, судом не встановлено і не зазначено.

Заява позивача про забезпечення позову та заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2019 року, на яке позивач посилається, ніяким чином не пов`язані з новою справою (про витребування майна із чужого незаконного володіння) та події, про які зазначається у цих різних судових справах, не пов`язані, у тому числі вони непов`язані із відповідачем ТОВ «Дідков» і позивачу про такі обставини також не відомо.

Судом першої інстанції не враховано, що викладені позивачем на підтвердження необхідності задоволення заяви про забезпечення позову, ґрунтуються виключно на припущеннях. Позивачем не доведено, а судом не встановлено фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування заходу забезпечення позову призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову. З іншого боку, накладення арешту на належне відповідачу майно, безпідставно порушує його майнові права та інтереси.

При прийнятті оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції не врахував вимоги глави 10 ЦПК України, у тому числі вимоги статті 149, 154 ЦПК України, роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України по цьому питанню, судову практику та не врахував фактичні обставини. Крім того, позивач не запропонувала зустрічного забезпечення, а суд не врахував, що ухвала про забезпечення позову повинна відповідати в цій частині вимогам статті 154 ЦПК України.

Також відповідач звертає увагу на те, що на ухвалу суду іншими співвідповідачами були подані апеляційні скарги. Постановою Вінницького апеляційного суду від 10 листопада 2022 року апеляційні скарги задоволені, ухвала суду про забезпечення позову від 23 вересня 2022 року в частині щодо осіб відповідачів, які її оскаржили скасована, у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Учасники справи відзив на апеляційну скаргу не надіслали.

У судовому засідання представник відповідача ТОВ «Дідков» - адвокат Ковалевський Є. В. підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, надіслала клопотання про відкладення розгляду справи, у якому вказала, що вона 12 лютого 2023 року тимчасово виїхала за межі України і на даний час знаходиться за кордоном та не може бути присутньою у судовому засіданні, тому просить відкласти розгляд справи приблизно на 45 днів.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, зазначені нею причини неявки у судове засідання не визнаються поважними, тому її клопотання про відкладення розгляду справи не підлягає до задоволення, а її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача ТОВ «Дідков», дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із положень частини 2 статті 149 ЦПК України та з урахуванням ціни позову в сумі 4 563 875,00 грн., визнавши за необхідне забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно (рухоме і нерухоме) відповідачів в межах ціни позову, накладенням арешту на майно і кошти відповідачів на суму в рівних частках від ціни позову.

Із такою позицією суду першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких від звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1); забороною вчиняти певні дії (пункт 2).

Відповідно до частини 2 статті 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно роз`яснень у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Звернувшись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідачів (рухоме і нерухоме) та на кошти відповідачів, позивач обґрунтовувала необхідність такого забезпечення тим, що частина речей, яка підлягає поверненню в натурі на суму 47 817,30 доларів США (1 884 001,62 грн. в еквіваленті) з часом могли стати непридатною і виникне питання стягнення їх вартості, а в частині стягнення вартості речей з обмеженим строком зберігання, відповідачі, отримавши інформацію про наявний позов, можуть переоформити своє майно на третіх осіб та зняти кошти із своїх рахунків в банках або інших фінансових установах, що унеможливить виконання рішення суду (том 1 а. с. 91).

При цьому заява позивача про забезпечення позову не містить жодних посилань на норми права матеріального чи процесуального.

Відповідно до статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (частина 1).

Позовна заява, крім іншого, повинна містити зміст позовних вимог, а якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункти 4 і 5 частини 3 статті 175 ЦПК України).

Згідно зі статтею 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, у тому числі: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини 1); захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності (пункт 4 частини 1).

Як вбачається із матеріалів справи позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ТОВ «Дідков», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , в якому просила витребувати у відповідачів частину рухомого майна, що значиться у переліку незаконно вилученого майна (додаток 18), що знаходилося в квартирі АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідачів вартість рухомого майна в сумі 6166,32 доларів США, що у еквіваленті становить 242 953,00 грн., яке значиться у переліку незаконно вилученого майна (додаток 18), що знаходилося в квартирі АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідачів грошові кошти в сумі 61 872,14 доларів США, що у еквіваленті становить 2 436 920,00 грн. і які знаходилися на зберіганні в сейфі для зброї і зазначені у переліку вилученого майна (додаток 18) під відповідними номерами, а саме: кошти в сумі 61 800,00 доларів США (еквівалент 2 434 920,00 грн.) та кошти в сумі 2000,00 грн. в еквіваленті 72,14 доларів США (том 1 а. с. 1-7).

Заявивши вимогу про витребування майна, зазначеного у переліку в додатку 18, у якому вказано 71 найменування, позивач не вказала своїх вимог до кожного із відповідачів, у тому числі і до відповідача ТОВ «Дідков», який оскаржив ухвалу суду, а саме про витребування одного й того ж самого майна від кожного із дванадцяти відповідачів (71 х 12), а чи про витребування від кожного із відповідачів конкретно визначеного майна.

Заявивши вимогу про стягнення із всіх 12-ти відповідачів грошових коштів в сумі 61 872,14 доларів США, що у еквіваленті становить 2 436 920,00 грн. і які знаходилися на зберіганні в сейфі для зброї і зазначені у переліку вилученого майна (додаток 18) під відповідними номерами, а саме: кошти в сумі 61 800,00 доларів США (еквівалент 2 434 920,00 грн.) та кошти в сумі 2000,00 грн. в еквіваленті 72,14 доларів США, позивач не обґрунтувала таких своїх вимог щодо стягнення цих коштів із кожного з відповідачів, у тому числі із відповідача ТОВ «Дідков», зазначеної суми солідарно чи із кожного із відповідачів певно визначеної суми, обґрунтувавши це певними обставинами та підтвердивши належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Позивачем також не обґрунтовано заявлені нею вимоги про стягнення із відповідачів, зокрема із відповідача ТОВ «Дідков», який подав апеляційну скаргу, вартості рухомого майна, згідно переліку 18, в сумі 6166,32 доларів США, що еквівалентно 242 953,00 грн. і про стягнення із відповідачів грошових коштів в сумі 61 872,14 доларів США, що в еквіваленті становить 2 436 920,00 грн., які зберігалися в сейфі для зброї, та не визначено позивачем яку саме конкретно суму вона просить стягнути лише із відповідача ТОВ «Дідков», при цьому не вказуючи на солідарну чи іншу відповідальність цього відповідача разом з іншими відповідачами по справі.

При цьому у заяві про забезпечення позову позивач не зазначила обставин, які б свідчили про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення її позовних вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд зобов`язаний гарантувати усім особам, які беруть участь у справі, реальну можливість захистити свої права. Суд повинен оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням їх адекватності, забезпечення збалансованості інтересів сторін, недопущення порушення прав, законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Проте, заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме і нерухоме майно та на кошти всіх відповідачів на суму в рівних частках від суми 4 563 875,00 грн. по 380 322,92 грн. обґрунтована лише припущеннями щодо можливих дій відповідачів у справі та не обґрунтовується належними і допустимими доказами в розумінні статей 76-80 ЦПК України. Норми цивільного процесуального права зобов`язують учасників справи доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Виходячи з наведених положень закону, з обставин, зазначених позивачем у своїй позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, із предмета позову, із обґрунтувань необхідності забезпечення позову, викладених у заяві про забезпечення позову, колегія суддів прийшла до висновку, що обраний позивачем вид заходу забезпечення позову не відповідає предмету спору та невжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, ніяким чином не утруднить виконання можливого рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов не правильного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки не врахував, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, які не конкретизовані нею до всіх відповідачів чи до кожного із відповідачів, а також, що забезпечення позову допускається в разі, якщо існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, чого позивач не довела суду, звернувшись із заявою про забезпечення позову.

Отже, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам законності й обґрунтованості, постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим підлягає до скасування з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дідков» задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2022 року в частині забезпечення позову щодо відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Дідков» скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дідков», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення коштів, залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіІ. В. Міхасішин
І. М. Стадник

Повний текст судового рішення складено 01 березня 2023 року