Справа № 487/644/22
Провадження № 2/487/610/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Горохівського О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням суду у розмірі 25% від усіх видів заробітку щомісячно до 15%, посилаюсь на те, що на його утриманні також є дочка ОСОБА_5 .

Ухвалою від 30.09.2022 відкрите провадження у справі.

30.12.2022 відповідач надала до суду відзив на позовну зв`яжу в якому просила в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що єдиною підставою для зменшення розміру аліментів позивач зазначає наявність у нього ще дитини від іншого шлюбу. Вона також зареєструвала шлюб, у неї народилась дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона не працює, знаходиться у відпустці за доглядом за дитиною до досягненню нею 6 річного віку через стан здоров`я дитини. Останній раз позивач сплатив аліменти на утримання сина 23.05.2022 у розмірі 1744, 86 грн., добровільно допомоги на утримання дитини не надає, вона разом із дітьми перебуває у Румунії через збройну агресію РФ, разом із дітьми перебувають на утриманні її чоловіка ОСОБА_7 , який з початком війни проходить службу у лавах ЗСУ. Розмір аліментів, яки сплачує позивач, недостатньо для забезпечення гармонійного розвитку дитини, який вона намагається забезпечити, оскільки ОСОБА_8 добре навчається, займається спортом, зараз займається он-лайн з репетитором з англійської мови та он-лайн навчається у Дитячій музичній школі №5 м. Миколаєва. Виходячи з вимог чинного законодавства, зміна сімейного стану позивача, а саме народження у нього іншої дитини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували погіршення його майнового стану не надано, її матеріальне становище не покращилось, оскільки на даний час з двома дітьми перебуває в іншій країні, не працює, перебуває у відпустці за доглядом за дитиною.

19.01.2023 позивач надав до суду відповідь на відзив, в якої просив його позов задовольнити та зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього до 1/6 частки заробітку. Зазначивши, що відповідно до вимог чинного законодавства, при народження дітей від різних матерів, діти яких мають рівні права на отримання аліментів, розмір аліментів сумарно складає 1/3 доходу платника аліментів та діляться порівну на двох дітей, тобто по 1/6 частки на кожну дитину. Через збройну агресію та ведення воєнного стану в Україні, підприємство, де він працює, призупинило дію трудового договору та виплату заробітної плати, що значно ускладнює виплату аліментів, враховуючи, що він є внутрішньо переміщеною особою. У зв`язку з досягненням його доньки ОСОБА_9 трьохрічного віку, припинились соціальні виплати при народжені, що також збільшило фінансове навантаження на нього. На теперішній час ним в повному обсязі виконані зобов`язання по виплаті аліментів на сина ОСОБА_10 . Дружина разом із донькою на даний час перебувають у Румунії, його дружина не працює та також знаходиться на його утриманні. Відповідач одружена, що свідчить про покращення її сімейного та матеріального стану.

02.02.2023 відповідач надала до суду заперечення на відповідь на відзив, просила відмовити в задоволенні позову. Зазначивши, що зміни в особистому житті її та позивача не свідчить беззаперечно про покращення її матеріального становища та погіршення матеріального становища позивача, яким не надано доказів про призупинення дії трудового договору та виплати йому заробітної плати. Позивач є працездатною особою, тому може працювати. Її чоловік ОСОБА_7 допомагає в утриманні сина ОСОБА_10 , а також на його утриманні знаходиться син від попереднього шлюбу, на утримання якого він сплачує аліменти та надає добровільно матеріальну допомогу.

В судове засідання позивач та відповідач не з`явилися, просили суд розглянути справу за їхньою відсутністю.

Зважаючи на наявність відзиву, відповіді на відзив та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

У частині першій ст.3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою ст.27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст.150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно наданої відповідачем копії свідоцтва про шлюб, виданого 27.04.2019 Центральним районним у м. Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №224 від 27.04.2019, ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_11 ».

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 мають спільну дитину сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.06.2014 на користь ОСОБА_12 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.05.2014 і до повноліття дитини.

03.06.2017 позивач ОСОБА_1 уклав шлюб, відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Центральним районним у м. Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №278 від 03.06.2017.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача народилась дитини дочка ОСОБА_5 , згідно свідоцтва про народження, виданого 12.04.2019 Інгульським районним у м. Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №278 від 12.04.2019.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки він одружився та в шлюбі у нього народилась дитина, змінився також матеріальний стан через збройну агресію та ведення воєнного стану в Україні, підприємство, де він працює, призупинило дію трудового договору та виплату заробітної плати, він є внутрішньо переміщеною особою, його дружина та донька перебувають на даний час у Румунії, дружина не працює, що збільшило фінансове навантаження на нього.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 та 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження розміру своїх доходів, наявності в нього рухомого та нерухомого майна, зокрема зупинення дії трудового договору та виплати заробітної плати, які б свідчили про погіршення його майнового стану, у тому числі після народження другої дитини.

Суд вважає, що відповідно до рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.06.2014 розмір аліментів, що стягується з позивача, відповідає вимогам сімейного законодавства, враховуючи, що позивач є працездатною особою, має можливість заробляти на життя своєю працею, а зменшення розміру стягнутих аліментів, у зв`язку з тим, що позивач є батьком іншої малолітньої дитини, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та суперечитиме його інтересам.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки останній належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Подібний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 (провадження №61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20 (провадження №61-1031св21), від 30 серпня 2021 року у справі №301/2160/20 (провадження №61-10800св21).

Суд не приймає до уваги посилання позивача про покращення матеріального становища відповідача, у зв`язку з тим, що вона перебуває у шлюбі, оскільки це є лише припущенням та не підтверджується жодними доказами, враховуючи, що відповідач має на утриманні ще дитину від іншого шлюбу, не працює та на даний час з дітьми перебуває у Румунії через збройну агресію РФ.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із несплатою позивачем судового збору при пред`явленні позову, враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, з позивача ОСОБА_1 на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст.12, 76,81,89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя С.М. Афоніна