Справа №: 343/1845/22
Провадження №: 2/0343/57/23
У Х В А Л А

08 лютого 2023 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

судді Монташевич С. М.,

з участю: секретаря судового засідання - Шикор Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 343/1845/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітніх дітей,

за участю: представника позивачки - адвоката Креховецької Н.М.,

представника відповідача - адвоката Івашківа В.М.,

В С Т А Н О В И В:

28 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі по 8000 гривень на кожну дитину з подальшою індексацією відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", починаючи з дня подання цієї заяви і до повноліття дітей, а також стягнути з відповідача судовий збір, а на її користь - витрати на правову допомогу.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідачу до 18.11.2022 надано строк на подання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 23.11.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

07 грудня 2022 року представник відповідача - адвокат Івашків В.М. на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від 07.12.2022, звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи та надання можливості ознайомитися з матеріалами справи.

24 січня 2023 року представник відповідача - адвокат Івашків В.М. подав відзив на позов, у якому, окрім обгрунтувань заперечень проти позову, вказав, що п. 12 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID -19)" із змінами та доповненнями, внесеними Законами України від 18.06.2020 №725-ІХ, від 13.04.2021 №1378-ІХ, статтю 212 ЦПК України після частини третьої доповнити нової частиною, та встановлено, що процесуальні строки продовжуються на строк дії карантину, встановленого постановою КМ України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID -19, спричиненої коронавірусом SARS Соv-2" від 11.03.2020 №211.

Представник позивачки - адвокат Креховецька Н.М. 06.02.2023 подала відповідь на відзив, в якому просить залишити без розгляду відзив, оскільки він поданий з пропуском строку без поважних причин та не відповідає вимогам ст. 187 ЦПК України. Свою позицію мотивувала тим, що 07.12.2022 укладено договір про надання правової допомоги між відповідачем та адвокатом Івашків В.М., однак відзив на позов подано аж 24.01.2023, тобто зі значним порушенням встановлених строків. Щодо посилання, як на поважність пропуску такого строку на постанову КМУ від 11.03.2020, то карантинні обмеження на всій території України діють понад два з половиною роки. Проте відповідач не вказав жодних доводів в обгрунтування наявності у нього чи в його представника об`єктивних обставин, пов`язаних з коронавірусом, які перешкоджали з дати ознайомлення з ухвалою Долинського районного суду від 28.10.2022 у даній справі звернутися до суду із відзивом по справі.

У судовому засіданні представник позивача заперечила проти долучення даного відзиву до матерілаів справи, оскільки представник відповідача порушив строк для його подання, а сам відзив не відповідає вимогам ЦПК України. Не надано жодного обгрунтування, що саме через ковід вони подали відзив з порушенням строку (про хворобу відповідача, його представника, чи інших осіб), і не клопоче про його поновлення. Крім того, до відзиву не було долучено копію ордеру, що є порушенням ст. 178 ЦПК України.

Представник відповідача у судовому засіданні вказав, що процесуальні строки у зв`язку з коронавірусною інфекцією є такими, що продовжуються, зіславшись на п. 12 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID -19)", про що вказано у відзиві на позов, тому вважає, що строки ним не порушені.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріли справи, приходить до таких висновків.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з подальшими змінами) на всій території України встановлено карантин, починаючи з 12.03.2020 до 22.05.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 22 травня 2020 р. до 30 квітня 2023 р. на території відповідних регіонів України із урахуванням епідемічної ситуації карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211, від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 № 641.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», що набрав чинності 02.04.2020, розділ XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України доповнено пунктом 3 такого змісту: "Під час дії згаданого карантину строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину".

Однак, 17 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року № 731-IX, яким пункт 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення".

Тобто, Законом №731-ІХ фактично скасовано автоматичне продовження процесуальних строків. Відповідно до вказаних змін, суди наділені дискреційними повноваженнями щодо поновлення/продовження процесуальних строків у зв`язку з карантином, що здійснюється саме за заявою сторони. А відтак посилання відповідача на продовжені строки на період дії карантину на теперішній час безпідставні.

Крім того, зміни, які внесені в ст. 212 ЦПК України, про які вказує представник відповідача у відзиві, стосуються участі сторін у судовому засіданні в режимі відеоконференції, а не поновлення чи продовження процесуальних строків, а зміни і доповнення, внесені Законом України від 13.04.2021 №1378-ІХ, взагалі не стосуються ЦПК України.

Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, а документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Поважними причинами можуть визнаватись лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із такого: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Враховуючи наведете та те, що відповідач та його представник не клопочуть про поновлення строку на подання відзиву на позов, не наводять поважних причин такого пропуску, не додають доказів на їх підтвердження, а вказані у судовому засіданні підстави для автоматичного продовження строків не можна визнати поважними, у зв`язку із зміною законодавства, тому в суду відсутні підстави для прийняття відзиву на позов, який слід залишити без розгляду.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 4 травня 2020 року № 343 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та, відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови, дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

Вказане свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

Європейський суд з прав людини зазначив, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії", № 11681/85, § 35).

Враховуючи викладене вище у сукупності, суд приходить до висновку про залишення відзиву на позов без розгляду, оскільки останній надійшов до суду із порушенням строку, визначеного судом, клопотання про його поновлення не заявлено, поважності причин такого пропуску не наведено.

На підставі викладеного, ст. 126, 127, ч. 3 Розділу II Прикінцевих положень ЦПК України, керуючись ст. 260, 261 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

відзив на позов відповідача ОСОБА_2 у справі № 343/1845/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітніх дітей залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 353 Цивільного процесуального кодексу України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: С.М.Монташевич