Провадження № 22-ц/802/103/23 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В. В.,

розглянувши в місті Луцьку у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою в його інтересах представником ОСОБА_3 , на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Позов мотивувала тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 9 листопада 1991 року. Від даного шлюбу в подружжя є дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося через різні характери, постійні сварки, відсутність взаєморозуміння. На даний час сторони спільного господарства не ведуть, проживають окремо. На підставі наведеного просила розірвати шлюб.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2019 року позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 9 листопада 1991 року Доросинівською сільською радою Рожищенського району, актовий запис №10, розірвано.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2022 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у даній справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, а саме те, що рішення містить неповну інформацію про стан відносин подружжя. Судом невірно встановлено, що сторони не проживали разом і не перебували у шлюбних відносинах, натомість наміру розривати шлюб не було, немає доказів фактичного припинення спільного проживання. Апелянт зазначає, що з 2013 року він із позивачкою здійснювали ремонт і реконструкцію з добудовою житлового будинку по АДРЕСА_1 за спільні кошти. Відповідач стверджує, що в період, коли позивачка звернулась до суду із даним позовом, він перебував за кордоном на заробітках і заробляв гроші для добудови їхнього будинку і оздоблення його другого поверху. Також зазначає, що судом першої інстанції порушено процесуальні норми, а саме ухвалення заочного рішення суду за його відсутності як відповідача, який не був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості надати пояснення щодо позовних вимог та подати відзив на позовну заяву.

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Справа розглянута апеляційним судом у порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення учасників справи як малозначна, відповідно до норм частини 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2019 року дану справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.14).

Частинами 1-6 ст. 128 ЦПК України встановлено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Згідно із п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї сторони-учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Ухвалами Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня, 30 вересня 2019 року розгляд справи відкладався з причини відсутності сторін.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 26 листопада 2019 року.

В матеріалах справи наявні судові повістки, адресовані ОСОБА_2 , які були повернуті суду без вручення їх адресату із зазначенням таких причин невручення: інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення; за закінченням терміну зберігання; за незапитом; і на судове засідання на 26 листопада 2019 року за закінченням терміну зберігання (а.с. 18-19, 27-28, 34-35, 46-47).

Наведене свідчить, що розгляд справи, призначений на 26 листопада 2019 року, відбувся без належного повідомлення відповідача ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

На підтвердження відсутності апелянта за місцем проживання на час розгляду справи свідчать долучені копії сторінок закордонного паспорта ОСОБА_2 із відмітками про перетин ним державного кордону України 10 липня 2019 року, а судова повістка надіслана судом 12 липня 2019 року вперше (а.с., 85-87,18-19).

Таким чином, відомості про повернення суду повістки про виклик відповідача до суду із вказівкою причини повернення - за закінченням терміну зберігання, не свідчать про відмову відповідача від одержання повістки чи про його незнаходження за адресою, повідомленою суду, що не є належним повідомленням про розгляд справи на цю дату. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц, де суд вказав на те, що повернута повістка з причини - «закінчення терміну зберігання» не є належними способом повідомлення позивача про розгляд справи, який в такому випадку відкладається.

Також у пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц (провадження № 14-507цс18) вказано, що приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи, що в цій частині підтверджує обґрунтованість доводів його апеляційної скарги, невідповідність рішення вимогам норм процесуального права, тому воно підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення.

При ухваленні нового рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно із ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами третьою, четвертою ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із ч.2 ст. 104, ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

Відповідно до ч.3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Звертаючись до суду, позивач вказувала, що ведення спільного господарства сторонами припинено, що вони проживають окремо, та за її глибоким переконанням підтримувати сімейні відносини немає сенсу.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Заперечуючи проти розірвання шлюбу, відповідач ОСОБА_2 в заяві про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі не навів доводів на спростування обставин, які стали підставою позову, заявленого ОСОБА_1 .

Він покликався на те, що у 2011 році дружина вже подавала позов про розірвання шлюбу, але вони примирились і позов було залишено без розгляду. Разом з тим, відповідач вказує, що однією з причин оскарження цього рішення є захист його майнових прав на спільно нажите майно, а також зазначає, що діти вже повнолітні, тому сторони можуть вирішити питання розірвання шлюбу в органах РАЦС. Тобто, відповідачем не наводяться обставини, які би свідчили, що між сторонами можливе справжнє примирення, відновлення повноцінного подружнього життя та що шлюб може бути відновлений на основі взаємного бажання обох сторін.

У своїй заяві, поданій на заперечення щодо перегляду заочного рішення, позивачка ОСОБА_1 зазначає, що і в разі повторного розгляду даної справи, надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин з відповідачем, оскільки такі спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів, а тому це лише погіршило би їх відносини та затягнуло в часі період вирішення спору про розлучення.

Отже, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, на реальному відновленні шлюбних відносин не наполягає і відповідач, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

За змістом ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 768,40 грн.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану в його інтересах представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2019 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Доросині Рожищенського району Волинської області, та ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Луцьку Волинської області, зареєстрований 9 листопада 1991 року Доросинівською сільською радою Рожищенського району, актовий запис №10, розірвати.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України

Повний текст постанови складено 23 січня 2023 року.

Головуючий

Судді