Провадження №22-ц/812/109/23
ПОСТАНОВА
Іменем України
23 січня 2023 року м. Миколаїв
справа № 945/406/22
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.
суддів Кушнірової Т.Б., Шаманської Н.О.,
із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,
переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану її представником адвокатом Бойченко Геннадієм Анатолійовичем на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області, ухвалене 21 вересня 2022 року під головуванням судді Войнарівського М.М., дата складання повного тексту судового рішення не зазначена,
У С Т А Н О В И В:
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Позивач зазначав, що 05 жовтня 2019 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Інгульським районним у м. Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 421. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як вказав позивач, з початку грудня 2019 року він фактично припинив шлюбні відносини з відповідачкою, що було зумовлено тим, що протягом восьми останніх місяців спільного проживання між ними часто виникали сварки в зв`язку з протилежними поглядами на шлюб і сім`ю, з цього часу вони проживають окремо та спільне господарство не ведуть. На думку позивача, подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, тому просив його розірвати.
ОСОБА_2 подала до Миколаївського районного суду Миколаївської області заяву, в якій позовні вимоги визнала та просила розгляд справи провести без її участі.
Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 вересня 2022 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Інгульським районним у м. Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 19 жовтня 2019 року, актовий запис № 421. Стягнуто зі ОСОБА_2 496 грн 20 коп. судового збору.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Бойченко Г.А., посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 вересня 2022 року та зупинити провадження у справі до припинення перебування позивача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.
Апелянт зазначає, що при розгляді справи ОСОБА_1 та його представник адвокат Козлов Д.В. - навмисно не надали суду відомості про те, що позивач проходить військову службу за призовом по мобілізації, про що відповідачці та її представникові стало відомо лише 21 листопада 2022 року після отримання ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області про зупинення провадження у справі №945/1478/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину та дружину. Та в порушення п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд при розгляді справи про розірвання шлюбу не зупинив провадження у справі до припинення перебування позивача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан, а розглянув справу по суті.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції відповідачка ОСОБА_2 та її представник - адвокат Бойченко Г.А. підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи був належним чином сповіщений, від його представника адвоката Козлова Д.В. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Також у вказаній заяві адвокат Козлов Д.В. вказав, що вони заперечують проти задоволення апеляційної скарги, просять залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 05 жовтня 2019 року зареєстрували шлюб, про що Інгульським районним у м. Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області вчинено актовий запис № 421. Сторони мають спільну доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд першої інстанції, встановивши, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, кожна зі сторін не вважає можливим збереження сім`ї та з часу припинення шлюбних відносин до часу вирішення справи судом примирення між сторонами не відбулось дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 89, 263, 264 ЦПК України, встановивши, що сторони разом тривалий час не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Висновок суду першої інстанцій відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що до позовної заяви була додана довідка Військової частини від 07.06.2022 року № 1-226 про проходження ОСОБА_1 з 15 березня 2022 року військової служби по мобілізації (а.с. 10) та в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України не зупинив провадження у справі.

Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів враховує, що в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції відповідачка ОСОБА_2 підтвердила, що з 2019 року вона та позивач проживають окремо, подружні стосунки не підтримують, 12 вересня 2022 року нею була подана до Миколаївського районного суду Миколаївської області заява, в якій вона позов визнала та просила розгляд справи провести без її участі (а.с. 46), 21 листопада 2022 року нею було отримано дві копії оскаржуваного рішення (а.с. 68), після чого вона звернулась до органу державної реєстрації актів цивільного стану, де було вчинено актовий запис про розірвання шлюбу. Як вбачається з пояснень відповідачки, на теперішній час фактично ОСОБА_1 створив нову сім`ю, де у нього народилась ще одна дитина.

При цьому колегія суддів звертає увагу на тривалість часу окремого проживання сторін та припинення подружніх відносин, а також на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_2 не просила вжити заходи для примирення і була згодна на розірвання шлюбу, а тому посилання відповідачки у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції на те, що вона бажає зберегти сім`ю із позивачем, оскільки між ними є спір щодо участі ОСОБА_1 у вихованні та утриманні їх доньки, не можуть бути прийняті до уваги. До того ж апеляційна скарга не містить доводів про намір ОСОБА_2 відновити сімейні відносини із ОСОБА_1 .

За таких обставин висновок суду про наявність підстав для розірвання шлюбу є правильним, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило інтересам позивача, а відмова суду в розірванні шлюбу могла б свідчити про примушування ОСОБА_1 до шлюбу проти його волі. Отже порушення судом першої інстанції вимог п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України не призвело до неправильного вирішення справи, а тому не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Наявність обставин, за яких відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

За такого, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником адвокатом Бойченко Геннадієм Анатолійовичем залишити без задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Т.Б. Кушнірова

Н.О. Шаманська

Повний текст судового рішення складено 23 січня 2023 року