Провадження № 2/638/1033/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретарів Кріцак А.М., Кутоманової (Ткаченко) К.С. ,

позивача ОСОБА_2 ,

представника позивача Андрійчук Н.В. ,

представників відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , третя особа: приватний нотаріус Харківська міського нотаріального округу Поляк Дмитро Васильович про визнання правочину недійсним, -

встановив:

Адвокат Андрійчук Наталія Володимирівна звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова в інтересах ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_6 , в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири серія та номер 691, виданий 14.04.2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляком Дмитром Васильовичем та стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в розмірі 908,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн..

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач є двоюрідним братом ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В серпні позивачу стало відомо, що двоюрідна сестра померла. Оскільки вона інших родичів не мала, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за померлою, а саме квартири АДРЕСА_1 , в якій померла постійно проживала та якою володіла на праві приватної власності. Позивачу стало відомо, що ОСОБА_7 померла в КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім.проф.О.І.Мещанінова» ХМР. Свідоцтва про смерть померлої позивач отримати не має змоги, так як потрібно надати всі документи, які підтверджують спорідненість, доступ до документів померлої у нього відсутній. При відкритті спадщини стало відомо, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відповідно до Індофрмації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно з`ясувалось, що квартира АДРЕСА_1 , де мешкала померла стала предметом договору купівлі-продажу, посвідченого 14.04.2021 року приватним нотаріусом ХМНО Поляком Д.В. за реєстровим №691, тобто договір купівлі-продажу квартири було укладено через 19 днів після смерті продавця. Також за заявою ОСОБА_2 Харківським районним управлінням поліції №3 ГУНП в Харківській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинене кримінальне правопорушення за номером кримінального провадження №0001482 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України. Викладене на думку представника позивача свідчить про наявність домовленості відповідача з іншими особами, в тому числі приватним нотаріусом ХМНО Поляком Д.В. при укладенні договору купівлі-продажу належної померлій ОСОБА_7 квартирі, оскільки фактично договір укладався після смерті продавця, а тому договір повинен бути визнаний недійсним.

Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_2 відповідач не визнає Вказує на недоведеність позивачем факту родинних стосунків з ОСОБА_7 , а тому він не є в даному розумінні «іншою зацікавленою особою». Позивачем не надано до суду постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Вважає позивача сторонньою особою. Зазначає також, що на час укладення угоди купівлі-продажу спірної квартири у розпорядженні нотаріуса були оригінали особистих документів, нотаріусом було перевірено їх юридичну силу, звірені особи сторін правочину відповідно до наявності оригіналів паспортних документів, а також перевірено цивільну дієздатність сторін угоди. Підпис на договорі купівлі-продажу від 14.04.2021 року від імені ОСОБА_7 візуально співпадає з її зразком підпису, наявному в її паспорті. Також відповідач бачила ОСОБА_7 особисто під час передачі завдатку за квартиру та передачі решти грошових коштів та укладення договору купівлі-продажу у нотаріуса. Також вказує, що до підписання договору 12.04.2021 року ОСОБА_7 було знято з реєстрації місця проживання в Департаменті реєстрації Харківської міської ради. Посилається на відсутність доказів про те, що запис про смерть 26.03.2021 року внесений дійсно відносно ОСОБА_7 , а не будь-якої особи, яка назвалась її ім`ям. Також заявником в реєстрі про смерть зазначений ОСОБА_8 , в свою чергу згідно інформації лікарні довідку про смерть 15.04.2021 року отримав ОСОБА_9 . На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м.Харкова Невеніцина Є.В. від 01.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.11.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 24.11.2021 року за клопотанням представника позивача витребувано докази по справі від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Поляка Дмитра Васильовича, КП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладеної допомоги ім.проф.Мещанінова» Харківської міської ради, з відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації актів ГТУЮ у Полтавській області та державного архіву Полтавської області.

Ухвалою суду від 24.12.2021 року за клопотанням представника позивача витребувано докази по справі з відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області та у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гуменної Любові Петрівни.

Ухвалою суду від 20.01.2022 року за клопотанням представника позивача витребувано докази по справі х державного архіву Полтавської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена в провадження судді Цвірюка Д.В. 25.10.2022 року.

Ухвалою суду від 26.11.2022 року повторно витребувано докази у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Кішкіної О.О..

Ухвалою суду від 20.12.2022 року за клопотанням позивача витребувано докази від Кобеляцького відділу ДРАЦС у Полтавському району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), а також за клопотанням представника відповідача витребувано інформацію від КП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім.проф.Мещанінова» Харківської міської ради та Департаменту реєстрації Харківської міської ради.

Ухвалою суду від 23.02.2022 року повторно витребувано докази від Департаменту реєстрації Харківської міської ради, а також за клопотанням представника позивача витребувано інформацію КП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім.проф.Мещанінова» Харківської міської ради та Державного архіву Харківської області.

Ухвалами суду від 31.03.2023 року та від 28.04.2023 за клопотанням позивача повторно витребувані докази від КП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім.проф.Мещанінова» Харківської міської ради та Державного архіву Харківської області

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених у заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов наступного висновку.

Пунктом 1 ч. 2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставам виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно статтею 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та діо- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина перша, друга та третя статті 202 ЦК України) Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

У ст.203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно із ч.2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 ЦК України передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

При цьому недійсним можна визнати лише договір як правочин, і така вимога може бути заявлена як однією зі сторін, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Отже, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

За приписом ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

При цьому нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.

Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19, пункт 7.17), від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17 (провадження № 12-77гс19, пункт 8.9).

Не підлягає судовому захисту також і похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи (постраждалого), оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право останнього. Такий захист за участі позивача можливий лише за умови здійснення ним процесуального представництва постраждалого. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц, у постанові Верховного Суду від 26.05.2022 зі справи № 1-23-32/135-08-4825.

Водночас Верховний Суд зазначає, що встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17).

Підставою звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири №691 від 14.04.2021 року, сторонами якого є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , представник позивача покликається на ту обставину, що на момент його укладення ОСОБА_7 вже померла, а позивач ОСОБА_2 є її спадкоємцем за законом, а тому має право на оспорювання зазначеного правочину.

Разом із цим, стороною позивача не надано до суду, а також не отримано судом на виконання ухвал про витребування доказів, документів або інформації, які б з достовірністю підтверджували статус позивача як заінтересованої особи, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Положеннями ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири №691 від 14.04.2021 року пред`явлено неналежним позивачем, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до статті 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи результат розгляду справи, витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 11-13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним - залишити без задоволення.

Витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 27.07.2023 року.

Сторони та інші учасники:

позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_3 ;

третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Поляк Дмитро Васильович, АДРЕСА_4.

Головуючий суддя: Д. В. Цвірюк