Провадження №2-п/369/58/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Волчка А. Я.,

при секретарі Ведмеденко Н.М.,

за участю:

заінтересованої особи (представника позивача) ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

ВСТАНОВИВ :

24.05.2023 року Відповідач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення в порядку ст.284 ЦПК України.

В обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення зазначила, що позов з додатками вона не отримувала, про цю справу дізналась з Сайту «Судова влада». Засвідченої належним чином копії заочного рішення сторона відповідача не отримувала. В оскаржуваному заочному рішенні суд повідомив, що відзиву до суду подано не було. При цьому судом не було враховано, що Відповідачем 11.02.2022 року було подано відзив з додатками, в якому вказувалось, що квартира набута за час шлюбу і ця квартира є спільною сумісною власністю.

Вказує, що 07.10.2011 року по 22.09.2020 року вона з ОСОБА_3 перебували в шлюбі. За час шлюбу 07.10.2014 року вони з відповідачем придбали квартиру АДРЕСА_1 . Факт купівлі-продажу квартири свідчить договір купівлі-продажу від 07.10.2014 року № 7643, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Ракул О.В. Вказаний договір не містить умов, за яких лише позивач набув право власності на квартиру. Вказує, що відповідач та позивач набули право спільної власності на квартиру. Зазначає, що зареєстрована у квартирі з 24.11.2015 року. Вказане вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи № 1262 від 21.05.2021 року. Вказує, що право користування ( проживання) у квартирі закріплено за нею на підставі закону як співвласника квартири. Стверджує, що між позивачем та відповідачем наявний спір щодо спільного майна, набутого подружжям ( квартира), який на сьогодні розглядається у суді.

На підставі викладеного просила суд:

поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.04.2023 року.

Скасувати заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.04.2023 року та призначити справу до розгляду в загальному провадженні.

У судове засідання заявник та її представник не з`явилися, про день, час та місце розгляду заяви повідомлені вчасно та належним чином.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , проти перегляду заочного рішення заперечував, просив у заяві відмовити у повному обсязі, у зв`язку з її необґрунтованістю та безпідставністю.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає що заява про перегляд заочного рішення не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.04.2023 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задоволено. Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Відповідно до частин 3 та 4 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Згідно із положеннями ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначені, зокрема: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і не повідомлення їх суду, і докази про це, посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Тобто для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов, не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Дослідивши заяву про перегляд заочного рішення, матеріали справи, суд приходить висновку, що в заяві відсутні посилання на будь-які докази, які мають істотне значення для справи, які не були досліджені судом при ухваленні заочного рішення, оскільки обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення є непогодження з ухваленим рішенням по суті та є обґрунтуванням апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 про розгляд даної цивільної справи повідомлявся належним чином за адресою зазначеною в позовній заяві, про що свідчать конверти наявні в матеріалах справи із відміткою пошти про те, що "повертається за закінченням терміну зберігання", і небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами наданими сторонами.

Разом з тим, слід взяти до уваги судову практику Європейського суду з прав людини, зокрема, п. 41 Рішення від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України», у якому Європейський суд з прав людини вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм провадження.

Доказів поважності неявки у судове засідання відповідачем суду не надано.

Крім того, заявником не надано до заяви про перегляд заочного рішення доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи по суті.

Для скасування заочного рішення є необхідним дві обставини, а саме: неявка відповідача в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Таких обставин при розгляді заяви про перегляд заочного рішення судом не встановлено. Тому суд не вбачає підстав для скасування заочного рішення, а отже заява про перегляд заочного рішення повинна бути залишена без задоволення.

Керуючись ст. ст. 287, 288 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Андрій ВОЛЧКО