СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 363/2572/22

пр. № 2/759/1069/23

23 січня 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді - Кириленко Т.В.

при секретарі Істоміній О.Г.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року позивач звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із зазначеним позовом у якому просить стягнути із відповідача матеріальні збитки в розмірі 24 204,09 грн. та моральну шкоду в розмірі 11 000 грн.

В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що 22.08.2019 року відповідач керуючи вантажним автомобілем MAN, д.н.з. НОМЕР_1 із напівпричепом SCHITZ, д.н.з. НОМЕР_2 не переконався у безпечності маневру та скоїв наїзд на паркан, внаслідок чого той обвалився на припаркований поряд автомобіль Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_3 , завдавши йому механічні ушкодження. При цьому відповідач, будучи причетним до скоєння дорожньо - транспортної пригоди залишив місце події до прибуття працівників поліції.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 14.02.2020 року відповідача визнано винним у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди та залишення її місця, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4, 124 КУпАП.

23.08.2019 року відповідач власноруч склав розписку, у якій оцінив завдані ним збитки в 11 000 грн. та зобов`язався їх відшкодувати двома траншами по 50 % кожен, останній - 29.09.2019 року.

Однак відповідач, заподіяну ним шкоду не відшкодував, у зв`язку позивач просить стягнути із нього матеріальні збитки в розмірі 24 204 грн. 09 коп., оскільки саме таку суму він, згідно наданих суду чеків, витратив на реставраційні роботи, а також завдану діями відповідача моральну шкоду в розмірі 11 000 грн.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області вказану справу було передано за підсудністю Святошинського районного суду м. Києва (а.с. 55).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 31.10.2022 року було відкрито провадження по даній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 67-68).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.01.2023 року було здійснено перехід до розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (а.с. 71).

Представник позивача у судове засідання не прибув, просив проводити розгляд справи у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву чи заперечень на позовну заяву не подав, а тому суд вважає можливим слухати справу у його відсутність відповідно до ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку.

22.08.2019 року відповідач, керуючи вантажним автомобілем MAN, д.н.з. НОМЕР_1 із напівпричепом SCHITZ, д.н.з. НОМЕР_2 не переконався у безпечності маневру та скоїв наїзд на паркан, внаслідок чого той обвалився на припаркований поряд автомобіль Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_3 , завдавши йому механічні ушкодження. При цьому відповідач, будучи причетним до скоєння дорожньо - транспортної пригоди залишив місце події до прибуття працівників поліції.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 14.02.2020 року відповідача визнано винним у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди та залишення її місця, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4, 124 КУпАП (а.с. 18).

Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається із матеріалів справи, 23.08.2019 року відповідач власноруч склав розписку, у якій оцінив завдані ним збитки в 11 000 грн. та зобов`язався їх відшкодувати двома траншами по 50 % кожен, останній - 29.09.2019 року (а.с. 20).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч.2 ст. 1187 ЦК України).

При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - Постанова).

В п. 4 Постанови зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Позивач для в обгрунтування розмір позовних вимог в частині відшкодування матеріальних збитків надає суду ряд квитанцій на різні товари господарського та побутового призначення (а.с. 24-47). В той же час позивач не надав суду жодних підтверджень того факту, що надані ним квитанції мають відношення до відновлення пошкодженого відповідачем майна.

Крім цього у суду, на основі матеріалів справи, відсутня будь-яка можливість здійснити об`єктивну оцінку завданої позивачу шкоди, оскільки ним не було надано жодного висновку експерта чи спеціаліста із цього приводу, не порушувалось питання про призначення експертизи та не надавалось ніякої калькуляції.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ст.ст. 77, 78, 79 ЦПК України, докази мають були належними - містити інформацію щодо предмета спору, допустимими, тобто одержані в законний спосіб та достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Таким чином, суд при стягнення матеріальних збитків, приймає до уваги складену сторонами розписку, оскільки в ній відповідач визнав наявність у себе обов`язку відшкодувати матеріальні збитки в розмірі 11 000 грн., а позивач погодився із цією сумою.

Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 11 000 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 11 000 грн. суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Посилаючись на заподіяння йому моральної шкоди внаслідок завдання матеріальних збитків, ОСОБА_1 посилається на значне психологічне навантаження та складності пов`язані із відновленням майна.

В даному випадку суд звертає увагу на те, що позивачем не надано жодних доказів у підтвердження моральних переживань, погіршення стану здоров`я тощо.

Це свідчить про відсутність в матеріалах справи таких доказів, які б свідчили про заподіяння позивачу моральної шкоди, а тому у задоволенні вимог позивача в цій частині суд відмовляє.

У відповідності до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 11 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь держави судовий збір в розмірі 307 грн. 64 коп.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Кириленко