Постанова

Іменем України

22 березня 2023 року

м. Київ

справа № 761/24920/20

провадження № 61-8043св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - тимчасово виконувач обов`язків президента Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Котін Петро Борисович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на постанову Київського апеляційного суду від 04 серпня 2022 рокуу складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Ратнікової В. М., Борисової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

Усерпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - тимчасово виконувач обов`язків президента Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Котін П. Б., про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування позову посилався на таке.

З 30 березня 2015 року він був прийнятий на роботу до ДП «НАЕК «Енергоатом». З 21 серпня 2018 року працював на посаді заступника виконавчого директора з персоналу.

28 травня 2020 року відповідач направив на адресу профспілкового комітету працівників дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» подання № 375/01-07 про його звільнення у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації. Профспілковий комітет працівників дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» своїм рішенням відмовився надати згоду на його звільнення.

Проте наказом відповідача від 05 червня 2020 року № 440-к «Про звільнення ОСОБА_1 » його повноваження припинено та звільнено з посади заступника виконавчого директора з персоналу 09 червня 2020 року за пунктом 5 статті 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Надалі наказами дату його звільнення змінено на 14 липня 2020 року.

Вважав, що його звільнено незаконно з грубим порушенням трудового законодавства України, а тому він має бути поновлений на роботі.

З урахуванням викладеного позивач просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ ДП «НАЕК «Енергоатом» від 05 червня 2020 року № 440-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- визнати незаконним та скасувати наказ ДП «НАЕК «Енергоатом» від 15 червня 2020 року № 480-к «Про внесення змін до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 05 червня 2020 року № 440-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- визнати незаконним та скасувати наказ ДП «НАЕК «Енергоатом» від 14 липня 2020 року № 630-к «Про внесення змін до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 05 червня 2020 року № 440-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити його на роботі в ДП «НАЕК «Енергоатом» на посаді заступника виконавчого директора з персоналу;

- стягнути з ДП «НАЕК «Енергоатом» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 липня 2020 року до дня поновлення на роботі;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Короткий зміст рішень судів

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року провадження у цій справі закрито.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Суд першої інстанції врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19), відповідно до якого за правилами цивільного судочинства розглядаються спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 цього Кодексу (припинення повноважень за частиною третьою статті 99 ЦК України).

Постановою Київського апеляційного суду від 04 серпня 2022 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та направляючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спір у цій справі щодо скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді заступника виконавчого директора з персоналу державного підприємства та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не пов`язаний зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності ДП «НАЕК «Енергоатом», а тому є трудовим спором. Таким чином, спір у цій справі необхідно розглядати за правилами цивільного судочинства.

На думку суду апеляційної інстанції правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19),не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки позивачем у цій справі є не керівник юридичної особи (та (або) член наглядової ради чи правління ДП «НАЕК «Енергоатом»), а працівник державного підприємства - заступник виконавчого директора з персоналу, який оспорює законність рішення роботодавця щодо звільнення з роботи з посиланням на пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У серпні 2022 року ДП «НАЕК «Енергоатом» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, проситьпостанову Київського апеляційного суду від 04 серпня 2022 рокускасувати, ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.

На обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновку Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження

№ 14-670цс19), відповідно до якого «до юрисдикції господарського суду за пунктом 3 частини першої статті 20 ГПК України належать спори, в яких позивач, відсторонений від посади керівника юридичної особи (її виконавчого органу), або позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за частиною третьою статті 99 ЦК України, пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оспорює законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого відсторонення або звільнення (припинення повноважень). За правилами цивільного судочинства треба розглядати спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору (контракту) з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України».

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала на розмежування цивільної та господарської юрисдикції саме та лише на підставі предметного критерію правової підстави для розірвання трудового договору. Отже, усі спори, предметом яких є оскарження рішення про розірвання трудового договору на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

Судові рішення оскаржуються з підстав порушення норм процесуального права, а саме: пункту 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), неврахування висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 205/4196/18.

У вересні 2022 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Нефьодов С. М., у якому позивач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанцій - без змін.

На обґрунтування відзиву посилається на те, що термін «посадові особи» законодавцем вжито у значенні керівників суб`єктів господарювання - господарських товариств, а тому додаткова підстава припинення трудового договору, визначена у пункті 5 частини першої статті 41 КЗпП України, підлягає застосуванню до керівників господарських товариств.

Його посада - заступник виконавчого директора з персоналу ДП «НАЕК «Енергоатом», тобто він не є посадовою особою у розумінні пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

Оскільки він займав посаду заступника виконавчого директора з персоналу ДП «НАЕК «Енергоатом», то не є спеціальним суб`єктом, щодо якого може бути застосована зазначена правова норма, особою, з якою можна розірвати трудовий договір з підстав пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, тому відповідач допустив порушення трудового законодавства, у зв`язку з чим спір з цього приводу підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 та в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 20222 року у справі № 663/3629/19, не підлягає застосуванню до правовідносин у цій справі, оскільки позивачем у цій справі є не керівник юридичної особи та (або) член наглядової ради чи правління ДП «НАЕК «Енергоатом», а працівник державного підприємства - заступник виконавчого директора з персоналу, який оспорює законність рішення роботодавця щодо звільнення з роботи з посиланням на пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали.

Підставами відкриття касаційного провадження у цій справі є підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом спору у цій справі є законність припинення повноважень позивача як заступника виконавчого директора з персоналу ДП «НАЕК «Енергоатом» за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

Зокрема, встановлено, що згідно з наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» від 27 березня 2015 року № 224-к ОСОБА_1 призначено на посаду заступника виконавчого директора з персоналу ДП «НАЕК «Енергоатом».

Відповідно до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 05 червня 2020 року № 440-к «Про звільнення ОСОБА_1 » припинено повноваження заступника виконавчого директора з персоналу ОСОБА_1. з 14 липня 2020 року на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

ДП «НАЕК «Енергоатом» є юридичною особою і діє на підставі статуту ДП «НАЕК «Енергоатом», затвердженого наказом Міністерства енергетики України від 05 грудня 2019 року № 482.

Згідно з пунктом 7.1 статуту ДП «НАЕК «Енергоатом» управління підприємством здійснюється правлінням, президентом.

Відповідно до пункту 7.12 статуту ДП «НАЕК «Енергоатом» президент підприємства, головний бухгалтер, а також працівники підприємства, які наділені посадовими повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції є посадовими особами підприємства.

Суд першої інстанції виходив з того, що спір належать розглядати за правилами господарського судочинства.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та направляючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спір у цій справі щодо скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді заступника виконавчого директора з персоналу державного підприємства та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не пов`язаний зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності ДП «НАЕК «Енергоатом», а тому є трудовим спором. Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, спір у цій справі необхідно розглядати за правилами цивільного судочинства.

З таким висновком суду апеляційної інстанції погоджується й Верховний Суд з огляду на таке.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі статтею 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У статті 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з дотриманням внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника - статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу - статтями 40, 41, 43, 431 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) - статтею 45 цього Кодексу.

Трудовий договір може бути припинено, а працівника звільнено з роботи лише з підстав і в порядку, визначених законодавством про працю.

Підставою припинення повноважень та звільнення ОСОБА_1 як заступника виконавчого директора з персоналу ДП «НАЕК «Енергоатом» в оскаржуваному наказі зазначено пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

Оскаржуючи своє звільнення на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, позивач у позовній заяві посилався, зокрема на те, що наказ ДП «НАЕК «Енергоатом» щодо його звільнення з посади директора із запобігання і протидії корупції - радника президента ДП «НАЕК «Енергоатом» відбулось без дотримання обов`язкової процедури, визначеної Законом України «Про запобігання корупції», Антикорупційною програмою ДП «НАЕК «Енергоатом» та статуту ДП «НАЕК «Енергоатом».

Згідно з пунктами 1.5 і 5.1 посадової інструкції заступника виконавчого директора з персоналу, останній призначається (звільняється) на (з) посаду президентом ДП «НАЕК «Енергоатом» та підпорядковується безпосередньо виконавчому директору з персоналу ДП «НАЕК «Енергоатом» (т. 1, а. с. 57-68).

Відповідно до пункту 7.1 статуту ДП «НАЕК «Енергоатом» органами управління є наглядова рада, правління, президент (т. 1, а. с. 33-45).

У матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 був членом наглядової ради чи правління ДП «НАЕК «Енергоатом».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2023 року в справі № 766/23789/19 (провадження № 61-3796сво21) зроблено висновок, що «відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб. Проте вказане стосується посадових осіб - членів колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособового керівника, на яких при призначенні на посаду покладаються функції по управлінню за рішенням власника або уповноваженого органу в межах своїх повноважень.

Щодо інших посадових осіб, то розірвання з ними трудового договору має відбуватись на інших підставах, встановлених трудовим законодавством, що також передбачає дотримання відповідних встановлених цим законодавством гарантій. При цьому віднесення статутом товариства певної посади до категорії «посадових осіб» не є підставою для визнання її такою, до якої застосовується положення пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

Отже, на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України не може бути звільнено працівника філії державного підприємства, який не є членом виконавчого органу».

Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що спір у цій справі щодо скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді заступника виконавчого директора з персоналу державного підприємства та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не пов`язаний зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності ДП «НАЕК «Енергоатом», а тому є трудовим спором.

Зазначене відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2023 року в справі № 766/23789/19 (провадження

№ 61-3796сво21).

Доводи касаційної скарги про неврахування висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 205/4196/18, Верховний Суд відхиляє з огляду на таке.

У постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19), на яку посилався суд апеляційної інстанції, Велика Палата Верховного Суду зробила узагальнений висновок щодо розмежування юрисдикційності спорів між керівниками чи членами органу управління суб`єктів господарювання. Зокрема, зазначила, що за правилами цивільного судочинства розглядаються спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 цього Кодексу (припинення повноважень за частиною третьою статті 99 ЦК України). До юрисдикції господарського суду належать спори, у яких позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за частиною третьою статті 99 ЦК України, пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оскаржує законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого припинення повноважень (звільнення).

Проте Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2023 року в справі № 766/23789/19 (провадження № 61-3796сво21) конкретизувала висновок щодо застосування пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України та виснувала, що на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України не може бути звільнено працівника філії державного підприємства, який не є членом виконавчого органу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 04 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко