КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 серпня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва в складі судді Майбоженко А.М., постановлену в м. Київ 13 квітня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» про захист прав споживачів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, просив поновити йому строк на подання доказів понесених судових витрат в справі № 756/12382/19, стягнути з відповідача на його користь судові витрати в розмірі 9009 грн.

Заяву мотивував тим, що заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року його позов до ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» про захист прав споживачів задоволено частково.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року в частині відмови в позові скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено.

18 травня 2022 року він звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на свою користь понесених у судах першої та апеляційної інстанції судових витрат в сумі 15329 грн., однак ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2022 року заяву в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції залишено без розгляду, в іншій частині щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції повернуто позивачу. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, він оскаржив його в апеляційному порядку. Постановою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2022 року та ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2023 року ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2022 року залишена без змін. Проте залишення заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Щодо пропуску процесуального строку на подання доказів понесених судових витрат, вказував, що копію заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року ОСОБА_1 отримав 16 жовтня 2021 року, а із заявою про постановлення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат звернувся 18 травня 2022 року з пропуском п`ятиденного строку, який збіг 21 жовтня 2021 року.

Водночас, заявою по судових витратах від 28 листопада 2019 року він попередив суд, що визначити остаточний розмір судових витрат він не зможе до остаточного вирішення справи судом. Матеріалами справи підтверджено, що заочне рішення було оскаржене позивачем в апеляційному порядку, а копію постанови апеляційного суду від 14 лютого 2022 року одержав 13 травня 2022 року. 16 травня 2022 року адвокатом був складений акт про надання послуг в даній справі, і 18 травня 2022 року він звернувся до суду з заявою про постановлення додаткового рішення. Отже, у нього до 16 травня 2022 року з незалежних від нього причин не було доказів підтвердження понесених витрат на правничу допомогу. В подальшому відбулось оскарження ухвали суду від 24 травня 2022 року, і копію ухвали Верховного Суду він отримав 15 березня 2023 року. Таким чином, вважав поважними причини пропуску строку подання доказів на підтвердження понесених судових витрат.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13 квітня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у поновленні пропущеного процесуального строку для подання доказів про понесення судових витрат.

Заявник ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 13 квітня 2023 року та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що суд не взяв до уваги і не надав належної правової оцінки в оскаржуваній ухвалі його доводам щодо пропуску процесуального строку на подання доказів понесених судових витрат та не спростував той факт, що заочне рішення від 03 грудня 2020 року, яке було ним отримано 16 жовтня 2021 року, набуло чинності після винесення 14 лютого 2022 року постанови Київського апеляційного суду, яке ОСОБА_1 отримав 13 травня 2022 року, і в межах п`ятиденного строку звернувся до місцевого суду з першою заявою про постановлення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат, за результатами розгляду якої 24 травня 2022 року місцевим судом було винесено ухвалу про залишення заяви без розгляду. В подальшому зазначена заява ним оскаржувалась. Таким чином, судом не встановлено обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, оскільки весь час він вчиняв дії на захист порушених місцевим судом прав.

Разом із тим, суд не мотивував своє рішення, адже саме посилання суду в оскаржуваній ухвалі на відсутність поважних причин для поновлення процесуального строку на подання доказів понесених судових витрат не є належним викладом підстав відмови у задоволенні клопотання про поновлення такого строку. Суд мав врахувати його доводи та надані докази на підтвердження поважності причин пропуску процесуального строку та належним чином викласти мотиви.

Суд не взяв до уваги той факт, що в період часу з дати ухвалення судового рішення 03 грудня 2020 року до дати отримання постанови апеляційного суду 13 травня 2022 року у заявника існували непереборні обставини здобуття доказів понесених судових витрат, оскільки акт про надання послуг адвокатом підписано 16 травня 2022 року по завершенню робот з оскарження заочного рішення та набрання ним законної сили, заявою по судових витратах від 28 листопада 2019 року він попередив суд про неможливість надання доказів понесених ним судових витрат вчасно.

Отже, якби місцевий суд одразу прийняв законне рішення і повністю задовольнив його вимоги, у заявника не було б підстав подавати апеляційну скаргу і витрачати додаткові час і кошти на адвоката, а відтак він здобув би докази понесених витрат на адвоката набагато раніше.

Крім того, у разі відмови в поновленні пропущеного процесуального строку для подання доказів понесених судових витрат суд на підставі приписів ст. 126, 127 ЦПК України зобов`язаний був вирішити долю його заяви про ухвалення додаткового рішення, адже така заява повинна була бути залишена судом без розгляду. Натомість зміст оскаржуваної ухвали свідчить, що питання залишення без розгляду заяви про постановлення додаткового рішення судом першої інстанції не вирішувалось і місцевий суд формально поставився до його заяви про ухвалення додаткового рішення, яку по суті не розглянув.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені шляхом направлення судових повісток-повідомлень на поштові адреси, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направляли. Судова повістка, направлена на адресу відповідача ТОВ «Інформаційно-розрахуновий центр», повернута до суду з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» та проставленням штемпеля 11 липня 2023 року, що відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається днем вручення судової повістки.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що у вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», в якому просив стягнути з відповідача на його користь проценти за користування коштами за період з 15 вересня 2016 року по 15 вересня 2019 року в сумі 62 604,00 грн., три відсотки річних, нараховані на суму основного боргу, у розмірі 5 400,00 грн., три відсотки річних, нараховані на суму процентів, у розмірі 1 224,58 грн., інфляційні втрати, нараховані на суму основного боргу, у розмірі 24 672,00 грн., інфляційні втрати, нараховані на суму процентів, у розмірі 5 594,79 грн.

В попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат від 15 вересня 2019 року ОСОБА_1 повідомив, що загальна сума витрат, які він очікує понести, становить 1000 грн., буде уточнена ним з урахуванням обставин фактичного розгляду справи, і відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України докази понесення витрат будуть надані ним до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (а. с. 12).

28 листопада 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву по судових витратах, в якій повідомив суд першої інстанції, що 01 грудня 2016 року уклав договір про надання правової допомоги № 01/12 з адвокатом Панченком О.В., відповідно до якого при належному виконанні його умов сторони підписують акт про надання послуг після постановлення судом рішення у справі (п. 4.5 договору), за наведених обставин визначити кінцевий розмір витрат на правничу допомогу він не може через відсутність акту виконаних робіт, який за умовами договору з адвокатом буде складений після прийняття рішення судом, таким чином, докази понесених витрат на правничу допомогу під час розгляду справи № 756/12382/19 він зможе надати протягом п`яти днів після ухвалення рішення в справі на підставі ст. 141, 246 ЦПК України (а. с. 27).

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на користь ОСОБА_1 три відсотки річних, нараховані на суму основного боргу за період з 15 вересня 2016 року по 15 вересня 2019 року у розмірі 5 400,00 грн., три відсотки річних, нараховані на суму процентів за період з 15 вересня 2016 року по 15 вересня 2019 року у розмірі 1 224,58 грн., інфляційні втрати, нараховані на суму основного боргу за період з 15 вересня 2016 року по 15 вересня 2019 року у розмірі 24 672,00 грн., інфляційні втрати, нараховані на суму процентів за період з 15 вересня 2016 року по 15 вересня 2019 року у розмірі 5 594,79 грн. В решті позов залишено без задоволення. Стягнуто з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 368,93 грн.

13 листопада 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року, вказуючи, що отримав його копію 16 жовтня 2021 року (а. с. 56).

Постановою Київського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування коштами скасовано та ухвалено нове судове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на користь ОСОБА_1 проценти за користування коштами за період з 15 вересня 2016 року по 15 вересня 2019 року у розмірі 62 604,00 грн. Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року в частині стягнення з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на користь держави судового збору змінено з 368,93 грн. на 994,95 грн.

18 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення в даній справі щодо понесених ним витрат на професійну правничу допомогу і витрат, що пов`язані з направленням поштової кореспонденції на загальну суму 15 329,00 грн. (а. с. 82).

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24 травня 2022 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2022 року, залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу щодо вивчення і аналізу цивільної справи, складання позовної заяви, складання пояснень, складання заяви про ухвалення додаткового рішення, а також витрат за направлення суду поштової кореспонденції 24 листопада 2020 року. В іншій частині заяву повернуто заявнику (а. с. 91 - 92, 149 - 151).

Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 24 травня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» про захист прав споживача.

20 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення в даній справі щодо понесених ним витрат в сумі 9009 грн., в тому числі витрати на правничу допомогу 9000 грн., поштові витрати, пов`язані з розглядом справи 9 грн. Щодо пропуску процесуального строку на подання доказів понесених ним судових витрат, посилався на те, що судами встановлено, що копію заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року ОСОБА_1 отримав 16 жовтня 2021 року, а із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат звернувся 18 травня 2022 року, тобто з пропуском п`ятиденного строку, який збіг 21 жовтня 2021 року. Водночас, заявою по судових витратах від 28 листопада 2019 року, що міститься у справ, він попередив суд про те, що визначити остаточний розмір судових витрат не зможе до остаточного вирішення справи судом. Матеріалами справи підтверджено, що заочне рішення від 03 грудня 2020 року було ним оскаржене в апеляційному порядку. Копію постанови Київського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року, якою його апеляційна скарга була повністю задоволена, він одержав 13 травня 2022 року, що підтверджується його розпискою в поштовому повідомленні. 16 травня 2022 року адвокатом Панченком А.В. був складений акт про надання послуг у справі № 756/12382/19 і 18 травня 2022 року він звернувся до суду першої інстанції із заявою про постановлення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача на свою користь понесених судових витрат. Отже, в нього до 16 травня 2022 року з незалежних від нього причин не було доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, отримавши які, він відразу надав їх суду. В подальшому відбулось оскарження ухвали суду від 24 травня 2022 року, постановленої за результатами розгляду його заяви про ухвалення додаткового рішення. Копію ухвали Верховного Суду про відмову у відкритті касаційного провадження він отримав 15 березня 2023 року, що підтверджується його розпискою в поштовому повідомленні. На підставі вищевикладеного вважав поважними причини пропуску строку подання доказів на підтвердження понесених судових витрат.

Оцінюючи правильність висновків суду першої інстанції у взаємозв`язку з доводами апеляційної скарги і фактичними обставинами справи, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно зі ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Верховний Суд у додатковій постанові від 03 серпня 2022 року в справі № 761/35475/18-ц (провадження № 61-12607св20) зазначав, що заява про ухвалення додаткового рішення, подана поза межами строку, визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України, разом з якою не заявлено клопотання про поновлення такого строку, залишається без розгляду.

На а. с. 28 знаходиться копія договору про надання правової допомоги від 01 грудня 2016 року № 01/12, укладеного адвокатом Панченко О.В. з ОСОБА_1., за умовами п. 3.1 якого за правову допомогу клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі, визначеному в акті про надання послуг відповідно до п. 4.5 договору.

Згідно п. 4.5 договору про надання правової допомоги при належному виконанні умов цього договору сторони підписують акт про надання послуг. Вищевказаний акт підписується сторонами після постановлення судом рішення у справі, яке є свідченням виконання обов`язків, що випливають з цього договору.

На а. с. 87 знаходиться копія акту про надання послуг, складеного ОСОБА_1 та адвокатом Панченком О.В. 16 травня 2022 року, що за договором про надання правової допомоги від 01 грудня 2016 року адвокатом надавалися послуги у вигляді підготовки процесуальних документів для клієнта в справі № 756/12382/19 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» про захист прав споживачів, в тому числі вивчення і аналіз цивільної справи, складання позовної заяви (15 вересня 2019 року), складання пояснень (23 вересня 2020 року), складання апеляційної скарги (12 листопада 2021 року), складання заяви про додаткове рішення (18 травня 2022 року), всього 15300 грн.

Відмовляючи ОСОБА_1 у поновленні пропущеного строку для подання доказів про понесених судових витрат, суд першої інстанції виходив із того, що визначені заявником обставини апеляційного та касаційного оскарження рішення суду та ухвали від 24 травня 2022 року не можуть вважатися поважною причиною для неподання доказів у строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, оскільки такі доводи є суб`єктивним тлумаченням застосування зазначених норм права самим заявником, а саме, що докази понесення судових витрат можна подавати після завершення процедури оскарження судового рішення, а не протягом п`яти днів з моменту його ухвалення.

Апеляційний суд погоджується з наведеними висновками, оскільки вони ґрунтуються на доказах, наявних в матеріалах справи та відповідають вимогам закону.

Апеляційний суд враховує, що згідно положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України докази понесених судових витрат подаються заявником до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів саме після ухвалення рішення суду, а не після набрання ним законної сили, завершення процедури апеляційного чи касаційного перегляду або отримання копії судового рішення.

Відтак, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що помилкове та довільне тлумачення норм процесуального закону не є підставою для поновлення пропущеного у зв`язку з цим строку.

Доводи апеляційної скарги, що в період часу з дати ухвалення заочного рішення 03 грудня 2020 року до дати отримання постанови апеляційного суду 13 травня 2022 року у ОСОБА_1 існували непереборні обставини здобуття доказів понесених судових витрат, оскільки акт про надання послуг адвокатом Панченком О.В. був підписаний останнім 16 травня 2022 року, тобто по завершенню роботи з оскарження заочного рішення та набрання ним законної сили, є неспроможними та відхиляються апеляційним судом, з огляду на те, що адвокат не був позбавлений можливості скласти окремий акт про надання послуг за наслідками розгляду справи в суді першої інстанції для надання його до суду і вирішення питання про ухвалення додаткового рішення в порядку та в строки, передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а після завершення апеляційного перегляду - акт про надання послуг за наслідками розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги про невмотивованість ухвали суду першої інстанції, в якій суд, згідно аргументів ОСОБА_1 , не надав належної правової оцінки його доводам щодо пропуску процесуального строку на подання доказів понесених судових витрат, з огляду на те, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Оскільки мотиви відмови в задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку для подання доказів про понесених судових витрат в ухвалі суду першої інстанції викладені, апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_1 у відповідній частині апеляційної скарги як безпідставні.

Разом із тим, прийшовши до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про поновлення пропущеного строку для подання доказів про понесені судові витрати, суд першої інстанції безпідставно не застосував положення ст. 126, ч. 8 ст. 141 ЦПК України та не вирішив питання щодо самої заяви про ухвалення додаткового рішення, в якому таке клопотання про поновлення пропущеного строку було заявлене, не прийняв будь-якого процесуального рішення щодо цієї заяви, а отже заяву про ухвалення додаткового рішення, подану ОСОБА_1 20 березня 2023 року, не можна вважати такою, що належно розглянута.

Виходячи з наведеного, ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 13 квітня 2023 року не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, а саме для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, питання щодо повернення якої без розгляду заявнику не було вирішене судом.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 13 квітня 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.