КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3742/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 грудня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, -

установив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ПрАТ «Страхова група «ТАС», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 грудня 2020 року в м. Києві на Гаванському мосту, відбулось ДТП за участю автомобіля «Субару», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» відповідно до полісу №АО/7121718 від 02 березня 2020 року.

Зазначив, що ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року встановлено вину ОСОБА_2 у спричиненні ДТП, яке сталося 11 грудня 2020 року.

26 січня 2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, проте відповідачем було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 п. 7.2 договору страхування, а саме у зв`язку з несвоєчасним повідомленням страховика про настання страхової події.

На думку позивача, відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування є незаконною, оскільки ОСОБА_2 не мав можливості одразу повідомити страховика про страховий випадок з тих підстав, що у нього було викрадено мобільний телефон та у зв`язку з наданням невідкладної медичної допомоги позивачу.

Оскільки в досудовому порядку вирішити спір неможливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права.

Просив суд, стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування у розмірі 104148,50 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 грудня 2021 року, відмовлено у задоволенні вищезазначеного позову.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що підставою для звернення позивача до суду стало рішення відповідача (викладене в листі від 02 червня 2021 року за № 11133/9121) про відмову у здійсненні страхового відшкодування, у зв`язку з нібито невиконання ОСОБА_2 п. 7.2. договору добровільного страхування №AZ121020158 від 02 березня 2020 pоку, а саме у зв`язку з тим, що третьою особою було невчасно здійснено повідомлення в контакт-центр відповідача про настання події.

Однак, в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції не було досліджено та не надано належної правової оцінки доводам позивача.

В позовній заяві позивачем було зазначено, що 02 березня 2020 року між ОСОБА_2 та відповідачем було укладено договір добровільного страхування №AZ121020158.

Предметом договору №AZ121020158 від 02 березня 2020 року є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням особою, цивільна відповідальність якої застрахована за договором, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих третіх осіб внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу «MERCEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Ліміт відповідальності відповідача за договором №AZ121020158 від 02 березня 2020 року встановлений у розмірі 1000000 грн.

Зазначає, що при зверненні до суду він не надав копії договору №AZ121020158 від 02 березня 2020 pоку, оскільки він не є його стороною то й відповідно не мав у своєму розпорядженні.

Однак, копія договору №AZ121020158 від 02 березня 2020 року була надана відповідачем при зверненні до суду з відзивом.

Відмовляючи в задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не надано до суду копії договору №AZ121020158 від 02 березня 2020 року, Святошинський районний суд м. Києва не звернув уваги на факт його надання стороною договору, відповідачем та наявності такого договору у матеріалах справи.

Зазначив, що він намагався отримати копію договору №AZ121020158 від 02 березня 2020 pоку, однак відповідачем було відмовлено йому в наданні копії запитуваного документу, обґрунтовуючи своє рішення конфіденційною та персональною інформацією, що в ньому міститься.

Також, відповідач повідомив, що за необхідністю договір №AZ121020158 від 02 березня 2020 року буде наданий ним безпосередньо до суду.

В подальшому, отримавши копію відзиву ПрАТ «СГ «ТАС», апелянту стало відомо, що відповідачем було долучено копію договору №AZ121020158 від 02 березня 2020 року до матеріалів справи, а відтак відпала необхідність у витребуванні вказаного договору, в якості доказу.

Вважає, що при вирішення даного спору, судом першої інстанції мало бути ухвалено рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування у розмірі 104148 грн. 50 коп.

Просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 грудня 2021 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що 11 грудня 2020 року о 16 год. 00 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи технічно-справним автомобілем «Mercedes-Benz» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по середній смузі, з трьох наявних, проїзної частини Гаванського мосту зі сторони вулиці Електриків в напрямку вулиці Набережно-Хрещатицької в місті Києві та поступово наздоганяв автомобіль «Subaru Forester» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що рухався в попутному напрямку під керуванням водія ОСОБА_1 .

Внаслідок порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху, сталося ДТП, в результаті якої пошкоджено автомобіль «Субару», д.н.з. НОМЕР_1 , а водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року у справі №758/2160/21, кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрито та останнього звільнено від кримінальної відповідальності за дії передбачені ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України.

Зазначеною ухвалою суду встановлено винуватість ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, в результаті чого було пошкоджено автомобіль позивача «Субару», д.н.з. НОМЕР_1 .

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» на умовах полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/7121718 від 02 березня 2020 року.

Забезпеченим транспортним засобом зазначено автомобіль марки «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_2 , ліміт відповідальності заподіяння майну - 130000 грн, франшиза - 1500 грн.

На виконання умов полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/7121718 від 02 березня 2020 року, відповідачем було сплачено на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у межах ліміту відповідальності в розмірі 128500 грн.

Разом з тим, ПрАТ «СГ «ТАС» відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, як потерпілій особі на виконання зобов`язань за договором добровільного страхування №АZ121020158 від 02 березня 2020 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів своїх позовних вимог, оскільки не надав копію договору добровільного страхування та не заявив клопотання про витребування вказаного договору від ПрАТ «СГ «ТАС».

З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком.

Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону.

Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Видами добровільного страхування можуть бути, зокрема, страхування життя; страхування від нещасних випадків; медичне страхування (безперервне страхування здоров`я); страхування здоров`я на випадок хвороби.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про страхування», ст. 979 ЦК України, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Частиною 2 ст. 8 ЗУ «Про страхування» визначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 ЗУ «Про страхування», страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про страхування» та п. 2 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування.

Згідно з положеннями ст. ст. 11, 525, 526, 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання умов якого не допускається.

Крім цього, загальні підстави відшкодування шкоди визначені ст. 1166 ЦК України.

У відповідності до ч. 1 даної статті, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначає ст. 1194 ЦК України.

Згідно ч. 1 цієї статті, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Стаття 5 ЗУ «Про страхування» передбачає добровільну та обов`язкову форми страхування.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 ЗУ «Про страхування», п. 9 якої передбачає страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, ЗУ «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 23 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки на виконання умов полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/7121718 від 02 березня 2020 року, відповідачем було сплачено на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у межах ліміту відповідальності в розмірі 128500 грн.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба