П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2023 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 760/4661/20

Номер провадження 22-ц/824/333/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 вересня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Зуєвич Л.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів,

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 березня 2019 року ухвалено стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25 червня 2018 року і до їх повноліття. На час ухвалення вказаного рішення, фактичні обставини, зокрема щодо місця проживання ОСОБА_5 , суттєво змінилися, а саме, вона стала проживати з батьком. За вказаних обставин, виникла ситуація, за якої мати, з якою дитина не проживає, отримує на її утримання аліменти, при цьому жодних витрат на її утримання не несе. Натомість позивач повністю забезпечує дитину, яка з ним й проживає.

Позивач зазначає, що за обопільною згодою сторін, майже відразу, після фактичного припинення шлюбних відносин, а саме з березня-квітня 2018 року, молодша донька - ОСОБА_5 , стала проживати з позивачем за місцем його проживання, а малолітня донька, ОСОБА_4 , залишилась проживати з відповідачем, за місцем проживання останньої. Не зважаючи на те, що молодша донька проживає з позивачем, він і надалі продовжує сплачувати аліменти на утримання двох дітей на користь відповідача. Зазначене, на думку позивача, є підставою для задоволення позову.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 15 вересня 2022 року (т. ІІІ а.с. 58-66) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 15 жовтня 2022 року ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просив рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 24 грудня 2011 року між сторонами зареєстровано шлюб, у якому народилися двоє дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року шлюб між сторонами, розірвано. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 березня 2019 року у справі № 757/31144/18-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25 червня 2018 року і до їх повноліття. Проте, на час ухвалення вищевказаного рішення, молодша донька ОСОБА_7 вже проживала зі скаржником та не бажала змінювати своє місце проживання. Та обставина, що молодша донька ОСОБА_7 з квітня 2018 року проживає зі скаржником, а старша донька ОСОБА_6 проживає з відповідачем, останньою не заперечується. Факт проживання молодшої доньки з квітня 2018 року зі скаржником, було встановлено й судом під час ухвалення оскаржуваного рішення, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а також відзивом на позовну заяву. Доводи про нібито самочинну зміну місця проживання молодшої доньки, не є предметом розгляду у даній справі. Крім того, згідно наявного в матеріалах справи висновку щодо цільового витрачання аліментів, то перевірити цільове використання коштів на молодшу доньку, не вбачається за можливе через її перебування з батьком.

Скаржник зазначає, що між ним та відповідачем існує спір щодо визначення місця проживання дітей, який на момент ухвалення оскаржуваного рішення, не вирішено. Із наявних в матеріалах справи заяв відповідача вбачається, що вона зі старшою донькою з початку війни в Україні, перебуває за її межами. Отже, відповідач не заперечує, що вона наразі опікується старшою донькою, а молодша донька проживає зі скаржником та перебуває на його утриманні. Крім того, за інформацією отриманою від відповідача, остання має намір залишитися у Німеччині для постійного проживання, оскільки наразі старша донька ОСОБА_6 відвідує школу з метою подальшого отримання освіти у Німеччині, а відповідач влаштувалась на роботу та повертатися до України не бажає. При цьому, відповідач отримує аліменти, зокрема, на молодшу доньку, яка проживає зі скаржником. Скаржник не має заборгованості по аліментам та сплачує їх добросовісно на утримання двох дітей на виконання рішення суду. У зв`язку з постійним проживанням молодшої доньки зі скаржником, яку він самостійно утримує, висновок суду першої інстанції про відсутність обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів, останній вважає незаконним та таким, що не відповідає найкращим інтересам дитини. Крім того, судом першої інстанції не було вирішено вимогу позивача, про стягнення на його користь аліменти на утримання молодшої доньки ОСОБА_7 , яку він в подальшому залишив без розгляду, що свідчить про незаконність оскаржуваного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2022 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які брали участь у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, може бути тією істотною обставиною, яка в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України може стати підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Разом з тим, рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Суд погодився з доводами позивача у даній справі про те, що право на аліменти має саме той з батьків, з ким проживає дитина. Разом з тим, суд зазначив, що в даному контексті поняття «місце проживання дитини» не може враховуватись формально. Зазвичай, мається на увазі постійне місце проживання дитини, тобто місце проживання з тим з батьків, з яким воно погоджене між батьками або визначене рішенням суду. Натомість в справі, що є предметом розгляду, вбачається, що між батьками тривалий час питання місця проживання дитини ( ОСОБА_8 ) є спірним і продовжується до цього часу, тобто чітко та однозначно не визначено. При цьому, на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів від 18 березня 2019 року у справі № 757/31144/18-ц, ОСОБА_1 факту не проживання однієї із доньок (а саме: ОСОБА_8 ) з матір`ю доведено не було. Відповідне судове рішення пройшло апеляційний та касаційний перегляд та набрало законної сили. На думку суду, зміна місця проживання дитини за ініціативи того з батьків, з якого за рішенням суду вже стягуються аліменти, без погодження з іншим з батьків та без одночасного звернення до суду як з позовом про визначення місця проживання дитини, так і про звільнення від сплати аліментів, не може однозначно свідчити про те, що така зміна місця проживання дитини матиме постійний характер, та відповідно не є безумовною підставою для звільнення від сплати аліментів, адже звільнення від сплати аліментів може мати довготриваліші та істотні для дитини наслідки. Відповідні дії, вчинені в умовах правового конфлікту щодо визначення місця проживання дитини та всупереч думки іншого з батьків, не можуть давати переваг, в ому числі, в контексті сплати (звільнення від сплати) аліментів.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 24 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 укладено шлюб (т. І а.с. 14), у якому, у них народились доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. І а.с. 17), та ОСОБА_6 , ОСОБА_11 року.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано (т. І а.с. 15).

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 березня 2019 року у справі № 757/31144/18-ц (провадження № 2/760/4546/19) (т. І а.с. 18-19), яке постановою Київського апеляційного суду від 10 липня 2019 року (т. І а.с. 125-127) та постановою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року (т. І а.с. 128-131) залишено без змін, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.06.2018 і до їх повноліття (т. І а.с. 118-19).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (т. І а.с. 20).

Згідно довідки ТОВ «Заклад загальної середньої освіти - початкова школа «Колегія мрій» від 27 січня 2020 року, ОСОБА_5 відвідує зазначену школу з 02 вересня 2019 року по теперішній час. До закладу дитину привозить та забирає ОСОБА_1 (т. І а.с. 28).

Із актів обстеження умов проживання від 04 червня 2019 року, 10 червня 2019 року, 23 липня 2019 року, 24 липня 2019 року, складених представниками органу місцевого самоврядування та начальником ССДС Васильківської РДА Київської області (т. І а.с. 32-33; 34-35; 36-37; 38-39); договору про надання освітніх послуг в дошкільному навчальному закладі від 03 червня 2019 року (т. І а.с. 22-27); розпорядження Васильківської РДА Київської області про затвердження висновку про підтвердження місця проживання малолітньої ОСОБА_5 , разом з батьком ОСОБА_1 , та надання їй дозволу виїзду за межі України від 01 липня 2019 року (т. І а.с. 40-41); висновку служби у справах дітей та сім`ї Васильківської РДА (т. І а.с. 42) вбачається, що ОСОБА_5 проживає з ОСОБА_1 .

Наявні в матеріалах справи фотографії підтверджують, що дитина ОСОБА_10 разом з батьком ОСОБА_1 спільно провадять вільний часу (т. І а.с. 103).

В матеріалах справи наявні скріншоти зображень з екрана телефону, з відображенням переписки сторін (т. ІІ а.с. 04-05); письмові звернення відповідача до позивача від 01 серпня 2019 року, 28 січня 2020 року (т. ІІ а.с. 06), від 15 липня 2019 року (т. ІІ а.с. 22-23), від 19 липня 2019 року (т. ІІ а.с. 24); відповіді ГУ НП в Київській області Васильківського відділу поліції від 13 лютого 2020 року (т. ІІ а.с. 19-20); пояснення відповідача від 10 жовтня 2020 року (т. ІІ а.с. 35), від 18 липня 2020 року (т. ІІ а.с. 37), від 11 липня 2020 року (т. І а.с. 38); протоколи про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 18 липня 2020 року (т. ІІ а.с. 36), від 11 липня 2020 року (т. ІІ а.с. 41) з яких вбачається, що донька ОСОБА_7 проживає разом з позивачем та що відповідач має бажання спілкуватися з донькою ОСОБА_7 .

Згідно акту-довідки № 29/6/1 від 13 грудня 2018 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 2016 року фактично постійно проживають у квартирі АДРЕСА_2 (т. ІІ а.с. 21)

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом про визначення місця проживання дітей (т. ІІ а.с. 14-18), яка була прийнята судом до розгляду та ухвалою суду від 21 червня 2019 року відкрито провадження по справі № 760/15413/19 (т. І а.с. 153).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2019 року у справі № 760/15413/19 прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання малолітніх дітей до спільного розгляду з первісним позовом (т. І а.с. 46).

Відповідно до статті 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частин 1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 березня 2019 року у справі № 757/31144/18-ц (провадження № 2/760/4546/19), яке постановою Київського апеляційного суду від 10 липня 2019 року та постановою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року залишено без змін, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.06.2018 і до їх повноліття. Зазначене рішення набрало законної сили та виконується позивачем.

Згідно частини 2 статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Верховний Суд у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц (провадження № 61-3738св22) зазначив, що зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.

Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22) зазначив, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що згідно Солом`янського районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року у справі № 760/28922/18-ц, яке набрало законної сили, 06 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, у якому, зазначив, що з 2018 року сторони проживають окремо. Спір між сторонами про місце проживання дітей на час розгляду справи, відсутній (ухвала суду від 03 травня 2019 року).

Згідно акту-довідки № 29/6/1 від 13 грудня 2018 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 2016 року по день складення акту, фактично постійно проживали у квартирі АДРЕСА_2 .

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 березня 2018 року у справі № 757/31144/18-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, яке набрало законної сили, встановлено, що неповнолітні діти сторін проживають з позивачем. З вказаного рішення також вбачається, що 09 серпня 2018 року від представника відповідача надійшло клопотання, в якому зазначено, що відповідач не заперечує проти заявлених вимог позивача. Також вказано, що відповідач належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та утримання дітей та не уникав від обов`язку їх утримання. Просить розглядати справу у спрощеному провадженні.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З вказаного слідує, що станом на день звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про стягнення аліментів, діти сторін ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проживали разом з ОСОБА_2 , що ОСОБА_1 не заперечувалося у суді першої інстанції під час розгляду справи № 757/31144/18-ц.

Крім того, як вбачається зі змісту постанови Київського апеляційного суду від 10 липня 2019 року у справі № 757/31144/18-ц, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 , зокрема, посилався на те, що молодша донька ОСОБА_7 проживає разом з ним. Вказаний довід скаржника, колегія суддів відхилила, як необґрунтоване, оскільки, посилаючись на вказані обставини, відповідач всупереч положенням ч.3 ст.12 ЦПК ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували, що донька ОСОБА_7 мешкає з ним (акти обстеження умов проживання, відповідне рішення органу опіки та піклування, рішення суду про визначення місця проживання ОСОБА_7 з відповідачем тощо). Відхиляючи даний довід колегія суддів враховує, що позивачка подала відзив на апеляційну скаргу, де заперечує факт проживання ОСОБА_7 з відповідачем і вказує, що обидві доньки мешкають з нею. При цьому до відзиву додала акти обстеження за 2018 та 2019 роки, які підтверджують, що обидві доньки проживають з нею.

З вказаного вбачається, що станом на 2018 та 2019 роки, діти сторін проживали з ОСОБА_2 .

Із наданих ОСОБА_1 доказів вбачається та не заперечується ОСОБА_2 , що донька сторін ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з позивачем з квітня 2019 року. При цьому, така зміна місця проживання дитини, відбулася не за спільною згодою сторін, а за ініціативою ОСОБА_1 , рішенням суду з якого, вже стягуються аліменти на утримання ОСОБА_7 .

Слід зазначити, що згідно частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на разі між батьками (сторонами по справі) наявний спір щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 .

Та обставина, що з квітня 2019 року донька сторін ОСОБА_7 , за ініціативою позивача без згоди відповідача почала проживати з позивачем, не може свідчити про те, що така зміна місця проживання дитини матиме постійний характер. Відповідні дії, вчинені в умовах правового конфлікту щодо визначення місця проживання дитини та всупереч думки іншого з батьків, не можуть давати переваг в тому числі в контексті сплати (звільнення від сплати) аліментів.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дітей та стягнення з ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_6 аліментів у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи скаржника про те, що дитина сторін ОСОБА_7 проживає зі скаржником, виходячи з обставин даної справи, не може бути підставою для задоволення позову, виходячи з вищенаведеного.

У апеляційній скарзі скаржник також посилається на те, що судом не було вирішено вимогу про стягнення на його користь аліменти на утримання молодшої доньки ОСОБА_7 , яку він в подальшому залишив без розгляду.

Щодо вищевказаного посилання скаржника, слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Залишення позову без розгляду на підставі заяви позивача, це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право скаржника, передбачене нормами ЦПК України. При цьому, суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, подання заяви про залишення позову без розгляду є диспозитивним правом позивача, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень у його реалізації.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01 липня 2020 року здійснено перехід до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

22 лютого 2021 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в яких, останній, зокрема, просив позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до її повноліття, залишити без розгляду.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 11 червня 2021 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що судом першої інстанції було вирішено питання про залишення позовної вимоги позивача про стягнення із відповідача на його користь аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У апеляційній скарзі на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 вересня 2022 року скаржник просить:

- припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), присуджених на користь ОСОБА_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що стягуються з позивача згідно рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 березня 2019 року у справі № 757/31144/18;

- стягнути з ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення з даною позовною заявою і до її повноліття.

Позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до її повноліття - залишити без розгляду.

Частиною 1 статті 377 ЦК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Отже, враховуючи, що про залишення позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_5 , позивач просив у заяві поданій до суду першої інстанції до початку розгляду справи по суті, подання вказаної заяви є диспозитивним правом позивача, яке не містить обмежень у його реалізації, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для залишення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до її повноліття, без розгляду.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 вересня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, залишити без змін.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 вересня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів, скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів, залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Т.О. Невідома

В.А. Нежура