Справа № 308/753/23
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2023 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Крегул М.М., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення встановлення факту належності правовстановлюючих документів,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою в порядку окремого провадження, про встановлення факту, що має юридичне значення встановлення факту належності правовстановлюючих документів, зокрема, просить суд встановити факт належності їй трудової книжки серії НОМЕР_1 виданої 04.08.1986 року, свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 виданого 21.07.1990 року, диплому про освіту серія НОМЕР_3 виданого 30.06.1986 року, оскільки в них неправильно зазначене її ім`я.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (ч. 3 ст. 294 ЦПК України).

При прийнятті до свого провадження заяви, поданої в порядку окремого провадження, суддя вирішує питання відповідності її вимогам розділу IV «Окреме провадження» ЦПК України, а також загальним вимогам до заяви, передбаченим ст. 175 ЦПК України.

Як роз`яснено у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту.

Недотримання обов`язкових вимог до змісту заяви є перешкодою до відкриття провадження у справі.

Дослідивши зміст поданої ОСОБА_1 заяви та доданих до неї документів вважаю, що заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст. ст.175, 177 ЦПК України та має недоліки, що перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частина 1 ст.315 ЦПК України містить перелік фактів, справи про встановлення яких можуть бути розглянуті судом.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р.«Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
У заяві, серед іншого, повинні бути зазначені докази, що підтверджують факт та до заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини (ст. 318 ЦПК України).

Згідно із ч. 4 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Разом із тим, заява ОСОБА_1 подана з порушенням вказаних вимог, так як заявником до кола учасників розгляду заяви не залучено заінтересованих осіб.
Крім того, заявник стверджує, що встановлення даних фактів необхідне для реалізації права на пенсію, а також здійснення інших дій.

При цьому, до заяви не долучено підтвердження, що заявник ОСОБА_1 зверталася до відповідних органів щодо виправлення помилок у зазначених документах і їй було відмовлено у цьому.
Так, в Постанові Пленуму Верховного суду України від 1995 року, зі змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення в п. 3 указано, що вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків.

Разом з цим, суддя звертає увагу заявника на те, що вона, окрім іншого, просить суд встановити факт належності їй свідоцтва про укладення шлюбу.

При цьому, в абзаці другому пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5 висловлена правова позиція, згідно якої, заяви про встановлення, із підстав того, що особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі п. 6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Поряд з цим, частиною 4 ст.177 ЦПК України вимагається додавати до позовної заяви документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2684 гривні.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначена ставка судового збору за подання до суду заяви у справах окремого провадження фізичною особою - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536,80 (п`ятсот тридцять шість грн. вісімдесят коп.) грн..

Відповідно до ч. 3 ст. 6 цього Закону, за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Так, ОСОБА_1 заявлено кілька вимог про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема встановлення належності їй трудової книжки та диплому про освіту.

При цьому, заявником сплачено судовий збір тільки за одну вимогу в розмірі 536,80 грн., відповідно до квитанції № 86674619 від 13.01.2023 року.

Таким чином, заявнику необхідно сплатити судовий збір у розмірі 536,80 грн. за другу вимогу.

Інформація про платіжні реквізити щодо сплати судового збору відображена на офіційному веб-порталі Судової влади України на сторінці Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за посиланням http://ug.zk.court.gov.ua/sud0712/gromadyanam/zbr/.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи наведене вище, вважаю, що до даної заяви слід застосувати правила ч. 1 ст.185 ЦПК України та залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення вказаних недоліків.

Роз`яснити, що в разі усунення недоліків у зазначений строк, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Керуючись ст. ст.175,177,185 ЦПК України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення встановлення факту належності правовстановлюючих документів - залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення вказаних у даній ухвалі недоліків заяви протягом п`яти днів з дня вручення копії цієї ухвали, роз`яснивши при цьому, що вразі не усунення у визначений строк недоліків заява буде вважатися неподаною і повернута заявнику.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду М.М. Крегул