ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/6651/21 Головуючий суддя І інстанції Афанасьєв В. О.
Провадження № 22-ц/818/183/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення плати за користування житлом
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Денисенко Ольги Вікторівни на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2022 року, постановлене у складі судді Афанасьєва В.О., у справі за позовом Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» (далі КП «Жилковсервіс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що КП «Жилкомсервіс» є виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова з управління будинком, спорудою та групою будинків, забезпечує надання населенню житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за переліком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 893 від 20 грудня 2011 року з наступними змінами «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова», рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 10 травня 2017 року № 283 та від 11 травня 2018 року № 318 «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова.

ОСОБА_1 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 є споживачем вищевказаних послуг, внаслідок цього у неї виникли обов`язки по їх своєчасній оплаті .

Підприємство виконує свої обов`язки та забезпечує надання відповідачці послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, перелік яких затверджений рішенням Харківської міської ради.

ОСОБА_1 не виконує обов`язки щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість за надані послуги, яка за період з 01 березня 2007 року по 31 березня 2021 року складає суму у розмірі 18481,95 грн.

На підставі вище викладеного КП «Жилкомсервіс» просило суд стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості за надані послуги щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та відшкодувати понесені судові витрати.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2022 року позов КП «Жилкомсервіс» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Жилкомсервіс» заборгованість за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01 березня 2007 року по 31 березня 2021 року у розмірі 18484,95 грн та 2270 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що КП «Жилкомсервіс» належним чином виконує свої зобов`язання щодо надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, однак відповідач своїх обов`язків по оплаті цих послуг за період виконував не в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 через свого представника адвоката адвокат Денисенко О.В. у апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове про залишення позову без задоволення.

Також просила стягнути з позивача понесені нею судові витрати на правничу допомогу в розмірі 10 630,00 грн.

В обґрунтування скарги вказує, що 22 лютого 2022 року нею було подано відзив на позовну заяву в межах встановленого в ухвалі про відкриття провадження строку, судом не було взято його до уваги та надано оцінку наведеним нею доводам.

Позивачем не надано доказів надання послуг, що мають бути надані згідно з умовами публічного договору та вимог чинного законодавства, за які нараховано заборгованість за період 2007 року по 2021 рік.

Протягом 12 років мешканці будинку АДРЕСА_2 неодноразово звертались до КП «Жилкомсервіс» зі скаргами щодо неналежного виконання своїх обов`язків з утримання будинку, проте вказані звернення залишено без відповіді, дій для усунення вказаних проблем обслуговуючою організацією вчинено не було.

Також зазначала, що розрахунок заборгованості здійснений позивачем поза межами трирічного строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Жилкомсервіс» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування відзиву зазначає, що перелік дій, на які посилаєтеся позивачка в обґрунтування заперечень, а саме: ремонт даху, бетонування та реставрація цоколю будинку, контролю за зеленими насадженнями, водовідведення не входить в перелік послуг, що надаються КП «Жилкомсервіс» споживачам, що мешкають в будинку АДРЕСА_2 . Вказані дії належать до компетенція підрозділів Харківської міської ради та інших комунальних підприємств.

Надані КП «Жилкомсервіс» послуги були прийняті відповідачем, нею не оскаржені, а тому підлягають сплаті.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу, які просить стягнути відповідачка, є завищеним, оскільки є більшим, ніж половина заборгованості, що стягнута судовим рішенням.

Відповідно до статті 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у частині першій статті 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову без повідомленням учасників справи.

Згідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на те, що представник ОСОБА_2 адвокат Лисенко А.О. рішення суду оскаржене лише в частині задоволених вимог, то в іншій частині рішення районного суду не переглядається відповідно до норми частини першої статті 367 ЦПК України, за якою суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду в оскарженій частині відповідає не повністю.

Судами встановлено, що КП «Жилкомсервіс» згідно статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 1.6. Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 25 квітня 2005 року № 60, та на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 грудня 2006 року № 1186 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді міста Харкова» є виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова з управління будинком, спорудою та групою будинків та забезпечує надання населенню житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.02.2007 року № 188 «Про внесення змін до Рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 року № 1186 «Про визначення виконавців житлово - комунальних послуг в житловому фонді м. Харкова», у господарське відання КП «Жилкомсервіс» передано житловий фонд комунальної власності територіальної громади м. Харкова, отже КП «Жилкомсервіс» набуло статусу управителя та балансоутримувача житлового фонду.

ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є споживачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються КП «Жилкомсервіс».

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань щодо сплати вказаних послуг за період з 01 березня 2007 року по 31 березня 2021 року відповідачу нараховано заборгованість за надані послуги у розмірі 18484,95 грн.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

За правилами частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язанням (неналежне виконання ).

Відповідно до вимог статей 150, 151, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватної власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Громадяни, які мають у приватної власності квартиру, зобов`язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Члени сім`ї власника квартири (дружина, їх діти, батьки), які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири. Члени сім`ї власника квартири зобов`язані до неї дбайливо ставитися. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири і придомової території та проведенню ремонту.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1875-IV), праву споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг (пункт 1 частини першої статті 20 цього ж Закону України) кореспондує обов`язок споживача оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таке ж положення міститься і в пункті 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, в якому зазначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Вартість послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій встановлюється відповідним рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова»

За приписами частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 332 ЦК України).

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 отримувала надані КП «Жилкомсервіс» послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, однак оплачувала їх не в повному обсязі, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з неї заборгованості за такі послуги.

Щодо суми стягнення суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

Відповідно до Довідки про нарахування та оплату житлово комунальних послуг відповідачці нараховано заборгованість за період з 01 березня 2007 року по 31 березня 2021 року у розмірі 18481,95 грн. З позовом КП «Жилкомсервіс» звернулося 14 квітня 2021 року.

У відзиві на позовну заяву, датованому 22 лютого 2022 року, ОСОБА_1 просить застосувати строк позовної давності. Між тим, вказану заяву судом першої інстанції помилково не враховано при ухваленні рішення та стягнуто заборгованість за надані послуги без застосування положень 267 ЦК України.

Отже, станом на день звернення до суду КП «Жилкомсервіс» із вказаним позовом, строк позовної давності, про застосування якого ОСОБА_1 заявлено у відзиві на позовну заяву, щодо вимог позивача за період з 01 березня 2007 року по квітень 2018 року сплинув, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Отже, стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за опалення за період з травня 2018 року по 31 березня 2021 року в сумі 5905,24 грн (21923,15 - 16017,91).

Доводи ОСОБА_1 щодо ненадання позивачем послуг з утримання будинків судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин відповідачкою не надано. Крім того, долучені до відзиву на апеляційної скарги заяви стосуються 2005 року та 2009 року. Між тим, заборгованість, що підлягає стягненню виникла пізніше - з травня 2018 року по 31 березня 2021 року.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду підлягає зміни шляхом зменшення суми заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно зі ст. 133 цього Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 10 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачено) відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 3ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судому складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

У цій справі ОСОБА_1 правнича допомога надавалась адвокатом Денисенко О.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 22 січня 2022 року.

Вартість послуг, наданих адвокатом в суді першої інстанції визначено в Додатку № 1 до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 22/01-2022 від 22 січня 2022 року визначено в розмірі 5 630,00 грн та розраховано таким чином: консультація (аналіз ситуації, ознайомлення із змістом позовної заяви та додатків до неї, визначення судової перспективи справи, аналіз судової практики з даного питання) - 1500,00 грн; складання та подання до Московського районному суду м. Харкова відзиву на позов Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - 4 000,00 грн, оплати послуг служби кур`єрської доставки -130,00 грн.

Відповідно до акту-прийому передачі наданих юридичних послуг № 2 до Договору про надання правової допомоги № 22/01-2022 від 22 січня 2022 року до складу наданих адвокатом юридичних послуг у суді апеляційної інстанції належить консультація (аналіз рішення суду першої інстанції, визначення судової перспективи розгляду скарги на рішення суду в апеляційній інстанції, аналіз судової практики з даного питання) - 1000,00 грн, складання та подання апеляційної скарги на рішення Московського районного суду міста Харкова від 22 лютого 2022 року 4000 грн. Зазначені послуги були надані адвокатом та Гонорар у сумі 5000 грн сплачений відповідачем, що підтверджується меморіальним ордером від 04 серпня 2022 року.

Між тим частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:- фіксованого розміру, - погодинної оплати.

.Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та від 22 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Зважаючи, що доводи відповідача в суді апеляційної інстанцій здебільшого були побудовані на аналогічних доводах, які були викладені у відзиві на позовну заяву в суді першої інстанцій, а тому колегія суддів не вбачає розумної потреби у таких витратах для цієї справи, не вважає, що вони відповідають критерію необхідності.

На стадії апеляційного розгляду справи правова позиція позивача вже була сформована, а доказів додаткового комплексного та усестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин, що потребує такого значного проміжку часу, не надано.

За таких обставин, враховуючи складність справи, необхідність надання адвокатом відповідачки послуг під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, наявність заперечень позивача щодо співмірності таких витрат, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат та стягнення з КП «Жилкомсервіс» на користь відповідачки 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються: у разі задоволення позову на відповідача., у разі відмові в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру позовних вимог.

При зверненні до суду КП «Жилкомсервіс» сплачено 2700 грн. За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 3405 грн.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина десята статті 141 ЦПК України).

Оскільки позовні вимоги КП «Жилкомсервіс» задоволено на 31,92%, то сплачений за подачу позову судовий збір, що підлягає відшкодуванню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам становить 2102 * 31,92/100 = 724,58 грн.

Враховуючи, що апеляційну скаргу відповідачки задоволено частково, з позивача на її користь необхідно стягнути сплачений за подачу апеляційної скарги судовий збір пропорційно розміру незадоволених позовних вимог КП «Жилкомсервіс», що становить: 3405*(100-31,92)/100= 2318,12 грн.

Таким чином, відшкодуванні понесених сторонами судових витрат у цій справі в результаті зустрічного зарахування цих сум остаточно покладається на позивача, в сумі: 2318,12 -724,58 = 1593,54 грн.

З урахуванням викладеного, колегія суддів на підставі частини десятої статті 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню різниця понесених судових витрат у розмірі 1593,54 грн.

Керуючись ст.ст. 255, 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Денисенко Ольги Вікторівни задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2022 року в частині вирішення спору в частині стягнення заборгованості за період з 01 березня 2007 року по квітень 2018 року - скасувати та ухвалити в цій частині нове про залишення позову Комунального підприємства «Жилкомсервіс» в цій частині без задоволення.

В іншій частині рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2022 року змінити.

Зменшити розмір заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період квітня 2022 по з 18484,95 грн до 5905,24 (п`яти тисяч дев`ятисот п`яти) гривень 24 коп.

Стягнути з Комунального підприємства «Жилкомсервіс» (, м. Харків, вул Конторська, буд. 35) на користь ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 , виданий Московським РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області, 26 вересня 2000 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) 1593,54 ( одна тисяча п`ятсот дев`яносто три грн 54 коп.) грн судового збору та 5000 (п`ять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 31 січня 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В. Бурлака.

Ю.М. Мальований.