РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Верещінської І.В.,

за участю секретаря Прищепи С.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Шевчука О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» (, м. Київ, вул. Єреванська, 1) про захист прав споживачів, стягнення заборгованості за депозитними договорами, стягнення пені,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів, стягнення заборгованості за депозитними договорами, стягнення пені, в якому просить стягнути із Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» на свою користь суму вкладу за депозитними договорами: № 014/01/22/0009 від 10.01.2022 року - 150 169, 00 грн. з нарахованими та не виплаченими процентами; № 029/01/22/0009 від 21.01.2022 року - 4 023, 07 доларів США, з нарахованими та не виплаченими процентами; стягнути із Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» на свою користь пеню у розмірі 3% від суми депозиту за кожний день затримки повернення депозиту: за депозитним договором № 014/01/22/0009 від 10.01.2022 року у розмірі 1 450 632, 54 грн. за період з 14.07.2022 року по 01.06.2023 року; за депозитним договором № 029/01/22/0009 від 21.01.2022 року у розмірі 37 413, 9 доларів США за період з 26.07.2022 року по 01.06.2023 року; стягнути із Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» на свою користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 10.01.2022 року він уклав з ПАТ АК «Укргазбанк» депозитний договір № 014/01/22/0009, де сума депозиту склала 100 000 грн., а строк зберігання становить 184 календарних дні, тобто до 13.07.2022 року. В подальшому суму вкладу було поповнено та загальна сума склала 150 169, 09 грн. Також 21.01.2022 року ним укладено з ПАТ АК «Укргазбанк» депозитний договір № 029/01/22/0009, де сума депозиту склала 4 023, 07 доларів США, а строк зберігання становить 185 календарних дні, тобто до 25.07.2022 року. Стверджує, що з квітня 2022 року по вказаних депозитних рахунках було припинено виплату відсотків, а рахунки було заблоковано.

У відповідь на письмову вимогу про розблокування депозитних рахунків та повернення вкладу відповідач зазначив, що депозитні рахунки заблоковано відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 р. № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», оскільки п. 15 Постанови забороняється здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками резидентів російської федерації, держави, що здійснила збройну агресію проти України. Позивач вказує, що має паспорт громадянина Російської Федерації та посвідку на постійне місце проживання в Україні. Вважає, що він є резидентом України з 2003 року, має дружину, яка є громадянкою України, має міцні соціальні зв`язки на території України. У зв`язку із неповерненням коштів вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

07.08.2023 р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю. Свої заперечення мотивує тим, що відповідно до п.п. 3 п. 15 Постанови Правління НБУ № 18 від 24.02.2022 р. «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» прийнято рішення про блокування рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_2 з метою недопущення проведення видаткових операцій по них, які підпадають під визначені Постановою ознаки. Вказує, що відповідач, встановлюючи обмеження на використання позивачем депозитних рахунків, відкритих в Банку, діяв в межах норм чинного законодавства і будь-які порушення з боку відповідача відсутні, а тому позовна заява задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні 29.08.2023 року представник позивача повідомив про повернення відповідачем позивачу депозитного вкладу в гривні, а тому позивач підтримує свої позовні вимоги частково, тобто за винятком вимоги щодо стягнення суми депозитного вкладу у гривні.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, підтримав доводи, викладені у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 10.01.2022 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ АК «Укргазбанк» депозитний договір № 014/01/22/0009, де сума депозиту склала 100 000 грн., а строк розміщення коштів становить 184 календарних дні, тобто строк дії до 13.07.2022 року.

Платіжним дорученням від 01.04.2022 року позивачем було поповнено суму вкладу по договору № 014/01/22/0009 від 10.01.2022 року на 50 169,09 грн. Таким чином, загальна сума вкладу за даним договором склала 150 169, 09 грн., що підтверджується також випискою з рахунку за 01.04.2022 року.

21.01.2022 року ОСОБА_3 укладено з ПАТ АК «Укргазбанк» депозитний договір № 029/01/22/0009, за яким сума депозиту склала 4 023, 07 доларів США, а строк зберігання становив 185 календарних дні, тобто до 25.07.2022 року.

Відповідно до посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 , виданої УГІРФО ГУ МВС України в м. Києві 17.03.2004 року, ОСОБА_2 безстроково є резидентом України з 2003 року, зареєстрований та з 30.03.2004 року постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відомості про те, що ОСОБА_2 є резидентом України, безпосередньо, вказані у преамбулах депозитних договорів № 014/01/22/0009 та № 029/01/22/0009, оскільки при укладенні вказаних договорів зазначено реквізити саме посвідки на постійне місце проживання на території України останнього. Також в реквізитах договорів вказаний реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податку позивача - НОМЕР_1 .

Листом від 22.05.2023 року №124/19206/2023 ПАТ АБ «Укргазбанк» повідомив позивача про те, що відповідно до п.15 Постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 р. № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» банком було заблоковано вищевказані рахунки позивача та видаткові операції по рахунках. Було вказано, що позивач є громадянином Російської федерації та має тимчасову посвідку на постійне проживання в Україні. Банк також посилався на ризик-орієнтовний підхід, що використовує банк при оцінці діяльності своїх клієнтів у відповідності з вимогами Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19.05.2020 року № 65, в зв`язку із чим банком було прийнято рішення про блокування видаткових операцій за рахунками, відкритими в банку на ім`я позивача.

Згідно відповіді Департаменту національної державності СБУ від 10 лютого 2023 року на заяву позивача вказано, що п.п. 3 п. 15 Постанови №18 передбачено, що розблокування видаткових операцій фізичних осіб - резидентів російської федерації та Республіки Білорусь здійснюється на підставі переліків, сформованих СБУ та/або державними органами, попередньо погоджених СБУ щодо можливості здійснення таких операцій. На цей час у СБУ відсутні підстави надання пропозицій НБУ щодо здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками позивача.

Згідно п.п. 3 п. 15, п. 153 Постанови Правління НБУ №18 від 24.02.2022 року «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» вказано зупинити здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками резидентів Російської Федерації/Республіки Білорусь, за рахунками юридичних осіб (крім банків), кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Російської Федерації/Республіки Білорусь, за винятком здійснення на території України: видаткових операцій з таких рахунків фізичних осіб-резидентів Російської Федерації та Республіки Білорусь, що містяться в переліках Служби безпеки України та/або державних органів України, попередньо погоджених Службою безпеки України, щодо можливості здійснення банками таких операцій (далі-Переліки). Національний банк України надсилає обслуговуючим банкам Переліки, отримані від Служби безпеки України та/або державних органів України, для врахування та подальшого використання в роботі.

Резидентність осіб для цілей застосування норм Постанови №18 визначається відповідно до вимог валютного законодавства, зокрема Закону України «Про валюту і валютні операції» та Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 р. №2.

Відповідно до п. 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 р. резиденти:

а) фізичні особи (громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства), які мають постійне місце проживання на території України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за межами України;

б) фізичні особи - підприємці, зареєстровані згідно із законодавством України;

в) юридичні особи та інші суб`єкти господарювання з місцезнаходженням на території України, які здійснюють свою діяльність відповідно до законодавства України;

г) дипломатичні, консульські, торговельні та інші офіційні представництва України за кордоном, що мають імунітет і дипломатичні привілеї, а також філії та представництва підприємств і організацій України за кордоном, що не здійснюють підприємницької діяльності відповідно до законодавства України;

ґ) відокремлені підрозділи юридичних осіб, зазначених в підпункті "б" пункту 8 частини першої цієї статті, а саме філії, представництва, відділення або інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи та здійснюють підприємницьку діяльність від імені юридичної особи на території України.

Відповідно до п.2 розділу І Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 р. №2, резиденти - фізичні особи - фізичні особи - громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства, біженці, особи, які потребують додаткового захисту, які мають постійне місце проживання на території України, що підтверджується відповідним документом, до якого згідно із законодавством України включено інформацію про місце проживання особи на території України, уключаючи паспорт/паспортний документ або документ, що його замінює, посвідку на постійне проживання, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном, фізичні особи-підприємці, зареєстровані згідно із законодавством України; не резиденти - фізичні особи - фізичні особи (іноземні громадяни, громадяни України, особи без громадянства), які мають постійне місце проживання за межами України (реєстрацію), у тому числі ті, що тимчасово перебувають на території України.

Таким чином, визначальною ознакою для встановлення резидентського статусу фізичної особи є країна постійного проживання такої особи.

На фізичних осіб-іноземних громадян, які є резидентами України у розумінні Закону України «Про валюту і валютні операції» та Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління НБУ від 02.01.2019 р. №2, не поширюються заборони/обмеження, встановлені пунктом 15 постанови Правління НБУ № 18 від 24.02.2022 р.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 , є громадянином Російської Федерації, який має постійне місце проживання на території України. Це підтверджується наступними доказами: паспортом громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер паспорта: НОМЕР_3 ; посвідкою на постійне проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_4 , відповідно до якої місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 30 березня 2004 року; витягом з реєстру територіальної громади від 20.04.2023 року, відповідно до якого адреса місця проживання позивача: АДРЕСА_1 з 30 березня 2004 року. Відповідно до карти фізичної особи-платника податків ОСОБА_2 одержав ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , наданий ДПІ у Солом`янському районі Головного Управління ДПС у м. Києві. Також позивачеві встановлена друга група інвалідності з 01.10.2008 року (повторно), що вбачається з виписки із акту огляду МСЕК №002253 від 25.09.2008 року. У виписці МСЕК також вказується місце проживання ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 . Така сама адреса проживання та реєстрації і його дружини, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить штамп в паспорті громадянина України, виданому на її ім`я 15 серпня 2000 року. Згідно довідки МСЕК серії КИЕ-1 №544508 від 28.09.2000 року, вона також є інвалідом другої групи.

Таким чином, дослідженими судом доказами підтверджується, що ОСОБА_2 є резидентом України у розумінні Закону України «Про валюту і валютні операції» та Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління НБУ від 02.01.2019 р. №2, та на нього не поширюються заборони/обмеження, встановлені пунктом 15 постанови Правління НБУ № 18 від 24.02.2022 р.

Крім того, відповідачем не доведено підстав для зупинення здійснення видаткових операцій за рахунками позивача, які визначені ст.ст. 15, 23 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдженню зброї масового знищення».

Як зазначив в своїх запереченнях відповідач, і підтвердив в судовому засіданні представник відповідача, на час розгляду справи судом, за результатами проведених відповідачем заходів з належної перевірки позивача та актуалізації даних позивача, зокрема, при виконанні вимог Постанови НБУ «Про розкриття інформації щодо зв`язків клієнтів із державою, що здійснює збройну агресію проти України» №26 від 16.03.2023 року, а також вимог міжнародного стандарту CRS-стандарт та додатків до нього, відповідачем прийнято рішення щодо відновлення видаткових операцій за депозитними рахунками позивача.

Так, 07.07.2023 року суму депозиту з нарахованими процентами за депозитним договором №014/01/22/0009 від 10.01.2022 року виплачено позивачеві відповідно до п.1.1.9 вказаного договору шляхом переказу на його поточний рахунок. Суму депозиту та суму нарахованих процентів за депозитним договором № 029/01/22/0009 від 21.01.2022 року зараховано відповідно до п. 1.1.9. вказаного депозитного договору на поточний рахунок позивача.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком.

За положеннями статей 526, 530, 598, 599 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит)-це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Отже, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Відповідно до п. 1.1.6. депозитного договору № 014/01/22/0009 від 10.01.2022 року процентна ставка 6, 70 % річних.

Відповідно до п. 1.1.6. депозитного договору № 029/01/22/0009 від 21.01.2022 року процентна ставка 0, 80 % річних.

Відповідно до п. 1.1.7. вказаних депозитних договорів банк зобов`язується щомісяця виплачувати проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини під терміном "власність" розуміє також грошові кошти, що знаходяться на рахунку позивача.

У своєму рішенні від 29 січня 2013 року у справі «Золотас спроти Греції» (Zolotas v. Greece) (No.2) (заява№66610/09) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вказав, що якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. (пункт 52).

Як встановлено в судовому засіданні, та не заперечується сторонами, суму вкладу в сумі 150 169, 00 грн. за депозитним договором № 014/01/22/0009 від 10.01.2022 року було виплачено позивачеві разом з відсотками 07.07.2023 року. Не зважаючи на те, що сума валютного вкладу була зарахована відповідачем на поточний рахунок позивача, проте, отримати ці кошти позивач так і не зміг, посилаючись на перешкоди, які чинять працівники банку. Судом за клопотанням представників обох сторін у справі надавався час на мирне врегулювання даного спору, проте на час розгляду справи валютний вклад повернутий не був, у вирішенні спору сторони згоди не дійшли.

Суд звертає увагу, що банківський вклад є повернутим в день його фактичного повернення, а не в день формального перерахування на рахунок вкладника, з якого кошти неможливо отримати.

Строковий договір банківського вкладу покладає на банк обовязок прийняти від вкладника суму грошових коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обовязку повернути кошти вкладникові.

За умовами укладених договорів сторони погодили порядок здійснення повернення коштів - шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника. Отже, після здійснення зазначених дій з такого перерахування правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень ч.3 ст. 1058 ЦК України.

Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача суму вкладу за депозитним договором: № 029/01/22/0009 від 21.01.2022 року в розмірі 4 023, 07 доларів США та відсотки згідно договору в розмірі 16,49 доларів США.

Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача пені в розмірі розмірі 3% від суми депозиту за кожний день затримки повернення депозиту , згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за порушення строків повернення депозиту, порушення строків повернення процентів за користування вкладом, суд зазначає наступне.

Так, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 09.11.2021р. у справі № 320/5115/17 зазначила: «Розміщення грошових коштів у вигляді вкладу (депозиту) та отримання процентів за вкладом є фінансовими операціями, які здійснюються у разі укладення договору банківського вкладу, і в сукупності становлять суть фінансової послуги, яка надається банком споживачу (вкладнику).

Законом № 1023-Х11 врегульовані договірні відносини за участі споживача.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону № 102З-XII у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Отже, пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону № 1023-ХІ1, застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача.

Разом з тим, після закінчення строку дії депозитних договорів та направлення вимоги позивача на адресу відповідача про повернення банківського вкладу та перерахування відповідачем коштів на поточний рахунок позивача,- правовідносини сторін з договорів банківського вкладу припинились, а до грошового зобов`язання із сплати коштів у разі його невиконання застосовуються приписи статті 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховує правові позиції, викладені в Постанові Верховного суду у справі №757/51306/17 від 14.12.2021 року, зокрема, що «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зроблено висновок, що «після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання.

Тому, враховуючи вищенаведене та позиції викладені у постановах Верховного Суду, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення пені в розмірі 3% від суми депозиту за кожний день затримки повернення депозиту не підлягають задоволенню, так як були нараховані після розірвання депозитних договорів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Отже, суд приходить до висновку що порушенні права позивача підлягають захисту шляхом стягнення інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання за депозитним договором: № 014/01/22/0009 від 10.01.2022 року в розмірі 19 465,52 грн.

Також відповідно до положень ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

З аналізу укладених сторонами договорів № 014/01/22/0009 від 10.01.2022 року та № 029/01/22/0009 від 21.01.2022 року вбачається, що сторони погодили умови, згідно яких за невиконання/неналежне виконання зобов`язань, пов`язаних з поверненням депозиту та виплатою процентів банк, відповідно до ст. 625 ЦК України, сплачує позивачу 0,0001% річних від суми невиконаних/неналежно виконаних грошових зобов`язань (п.1.9. Договорів). Отже, такий погоджений сторонами розмір процентів річних від суми невиконаних грошових зобов`язань не дозволяє покласти на відповідача відповідальність за порушення грошового зобов`язання в цій частині.

Відповідно до ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За приписами ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Згідно з ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди з огляду на наступне.

Судом достовірно встановлено, що позивачу заподіяна шкода внаслідок підтвердженого факту невиконання з боку відповідача взятих на себе зобов`язань. Безперечно такі обставини викликали у позивача негативні емоції, занепокоєння, переживання, стрес, призвели до необхідності вживати додаткові заходи для усунення порушень та відновлення порушеного права

Виходячи із засад розумності і справедливості, враховуючи поважний вік позивача та стан здоров`я, суд визначає розмір морального відшкодування в розмірі 5 000 грн,00 грн.

Суд вважає, що такий розмір моральної шкоди буде ефективним засобом юридичного захисту порушеного права позивача і здатен компенсувати понесені ним психо-емоційні втрати немайнового характеру.

На переконання суду позивач не довів на підставі належних і допустимих доказів заявлену в позові суму морального відшкодування в розмірі 50 000 грн.00 грн.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Таким чином, надавши оцінку доводам та запереченням сторін, а також поданим доказам кожного окремо та в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

При зверненні до суду з вказаними вимогами, позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України та часткове задоволення позовних вимог позивача, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 736,76 грн.

Також, відповідно до ч.1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При вирішення питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до висновку, що вартість послуг за складання позовної заяви по справі та участь у двох судових засіданнях, яка становить 20000 грн, не є співмірною зі складністю виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Крім того, подання таких пояснень не було обов`язковим та справді необхідним у даній справі, доводи таких письмових пояснень не вплинули на суть прийнятого рішення. А тому суд вважає можливим визначити розмір правової допомоги у сумі 1098,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 530, 598, 599, 1058, 1060, 1061 ЦК України, ст. ст. ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» (, м. Київ, вул. Єреванська, 1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) суму вкладу за депозитним договором: № 029/01/22/0009 від 21.01.2022 року в розмірі 4 023, 07 доларів США та відсотки згідно договору в розмірі 16,49 доларів США.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» (, м. Київ, вул. Єреванська, 1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання за депозитним договором: № 014/01/22/0009 від 10.01.2022 року в розмірі 19 465,52 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» (, м. Київ, вул. Єреванська, 1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» (, м. Київ, вул. Єреванська, 1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правову допомогу у розмірі 1098,00 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» (, м. Київ, вул. Єреванська, 1) на користь держави витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 736,76 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.В. Верещінська