Номер провадження: 22-ц/813/1550/23
Справа № 499/794/20
Головуючий у першій інстанції Кравчук О. О.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Шлапак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 16 червня 2021 року, постановлене під головуванням Кравчука О.О., повний текст складено 29 червня 2021 року, по цивільній справі за позовом приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні орендованою земельною ділянкою,-

встановив

У вересні 2020 року ОСОБА_2 , представник Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , у якій просив усунути перешкоди в користування орендованою земельною ділянкою, яка розташована на території Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, 08 вересня 2015 року позивач та відповідач уклали договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано у встановленому законом порядку, строк дії договору оренди складає 10 років. Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 24 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні позовної заяви відповідача до позивача про визнання вищевказаного договору оренди недійсним та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки. 21 серпня 2020 року складено акт з якого вбачається, що ОСОБА_1 , самостійно обробляє земельну ділянку, яку передано в оренду ПСП «Дружба» засіває та збирає урожай, позивач позбавлений можливості використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору оренди. Вказані обставини призводять до того, що ПСП «Дружба» позбавлена можливості використовувати вказану земельну ділянку відповідно до умов укладеного та чинного договору оренди.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 16 червня 2021 року позов задоволено.

Усунуті перешкоди у здійсненні права користування земельною ділянкою, шляхом заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, що перешкоджають ПСП «Дружба» здійснювати користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:003:0225, площею 5,7703 гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області, до моменту припинення дії укладеного 08 вересня 2015 року договору оренди земельної ділянки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПСП «Дружба» судовий збір у розмірі 2102 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 , представник ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин справи.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_3 , представник ОСОБА_1 зазначила, що позивач ввів в оману відповідача з приводу істотних умов договору оренди землі від 08 вересня 2015 року, укладеного між ними. Зміст укладеного і зареєстрованого договору оренди землі суперечить чинному законодавству України, а укладений правочин за своїм змістом не може бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені орендними відносинами.

Також, апелянт вказав, що рішення Іванівського районного суду Одеської області від 24 вересня 2019 року було оскаржено до апеляційного суду. Одеським апеляційним судом відкрито провадження та станом на день подання даної апеляційної скарги, судового рішення не прийнято.

У своєму відзиві адвокат Племениченко Г.В., представник ПСП «Дружба» вказав що апеляційна скарга є необґрунтованою, невмотивованою, безпідставною, а рішення винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Адвокат Племениченко Г.В. звернув увагу, що наявність будь-яких зауважень з приводу істотних умов договору оренди не є обставинами, які мають значення для розгляду даної справи, оскільки позивач з приводу недоліків договору вже звернулася з позовом до суду та рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 24 вересня 2019 року їй було відмовлено. Вказане рішення переглядається Одеським апеляційним судом. Тобто станом на теперішній час договір є дійсним, в судовому порядку не скасований.

Також, адвокат Племениченко Г.В. вказав орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а саме у розмірі 5000,00 грн. (а.с. 195, т.1).

Учасники справи про призначене судове засідання на 18 січня 2023 року були сповіщені належним чином, в тому числі і у відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с.247-250).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 5,77 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області, кадастровий номер :01:003:0225 на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ОД №003657 (а.с. 5 зворот - 6).

Право власності позивача зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою №222958586 від 07 вересня 2020 року (а.с. 8 зворот - 9).

08 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та Приватним сільськогосподарським підприємством «Дружба» був укладений типовий договір оренди землі (а.с. 6 зворот 8) .

Відповідно до пункт 1 умов договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 6 зворот - 8).

Строк дії договору оренди складає 10 років.

Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (пункт 8 договору оренди, а.с. 6-8).

Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі : 1,6 т. - зернових; олія - 20 літрів; цукор - 25 кілограмів; крупи - 10 кілограмів; овочі - 40 кілограмів; силос - 1 пт.; оранка городів - до 0,25 гектарів (пункт 9 договору оренди, а.с. 6-8).

Орендна плата вноситься до грудня місяця (пункт 11 договору оренди, а.с. 6-8).

Передача земельної ділянки Орендарю здійснюється у трьохденний строк після державної реєстрації договору за актом приймання-передачі (пункт 20 договору оренди, а.с. 6-8).

Права орендодавця: передати земельну ділянку, що відповідає договору, не вчиняти дій які б перешкоджали використання земельної ділянки (пункт 29 договору оренди, а.с. 6-8).

Зміна умов договору оренди здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін (пункт 34 договору оренди а.с. 8-11).

Дія договору оренди припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом (пункт 36 договору оренди, а.с. 6-8).

Вказаний договір оренди від 08 вересня 2015 року зареєстровано державним реєстратором реєстраційної служби по Іванівському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області Маршук Т.А. (а.с. 9).

21 серпня 2020 року керівником Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба» Іскрою О.І., головним агрономом Ковальчуком О.В., завідувачем ремонтною майстернею, проведено виїзд та обстеження земельної ділянки, під час якого встановлено, що відповідач самовільно використовує земельну ділянку для власних потреб, а саме особисто обробляє і засіває ділянку, збирає врожай, за результатами обстеження складено акт №08/21/2020/3 від 21 серпня 2020 року (а.с.9 зворот).

Свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , кожен окремо показали, що відповідач ОСОБА_1 , приблизно з вересня 2019 року самостійно обробляє земельну ділянку.

Через вказані обставини Приватне сільськогосподарське підприємство «Дружба» позбавлене можливості використовувати вказану земельну ділянку відповідно до умов укладеного та чинного договору оренди.

Задовольняючи позов Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба» про усунення перешкод у користуванні орендованою земельною ділянкою, районний суд виходив з того, що позивач є законним орендарем земельної ділянки, на момент звернення позивача до суду є чинним договір оренди, угода про його розірвання не укладалася, в судовому порядку договір оренди не розривався і не визнавався недійсним, а відповідач, як власник земельної ділянки, якою користувався позивач, чинить позивачу перешкоди в користування орендованою земельною ділянкою, у зв`язку із чим позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 Цивільного кодексу України, далі - також ЦК).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина 1 статті 29 ЦК).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 391 ЦК).

Договір є обов`язковим для виконання сторонам (частина 1 статті 629 ЦК).

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату (частина 1 статті 792 ЦК).

Сільськогосподарські підприємства, установи та організації, особисті селянські і фермерські господарства, які об`єднуються в асоціації та інші організаційно-правові форми, зберігають право на свої земельні ділянки, якщо інше не передбачено договором (частина 1 статті 27 Земельного кодексу України, далі - також ЗК).

Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом (частина 2 статті 95 ЗК).

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина 2 статті 152 ЗК).

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (частина 1 статті 13 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - також Закон»).

Орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об`єднаннями та організаціями (частина 1, 2 статті 27 Закону).

Судом першої інстанції вірно зазначено, що зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) є таким, що не є пов`язане із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні орендованим майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки.

Отже, правовідносини щодо витребування земельної ділянки, які виникли між сторонами є правовідносини з користування земельною ділянкою, й титульний володілець спірної земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права користування цією ділянкою, зокрема вимагаючи повернути таку ділянку шляхом усунення відповідних перешкод.

Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду, що позивач є законним орендарем земельної ділянки (титульним володільцем), тому відповідно до положень статті 27, частини другої статті 152 ЗК має право звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою, навіть від власника цієї земельної ділянки для захисту свого майнового права.

Судом вірно встановлено, що на момент звернення позивача до суду є чинним договір оренди, угода про його розірвання не укладалася, в судовому порядку договір оренди не розривався і не визнавався недійсним, а відповідач, як власник земельної ділянки, якою користувався позивач, чинить позивачу перешкоди в користування орендованою земельною ділянкою.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач ввів в оману відповідача з приводу істотних умов договору оренди землі від 08 вересня 2015 року, укладеного між ними, зміст укладеного і зареєстрованого договору оренди землі суперечить чинному законодавству України, а укладений правочин за своїм змістом не може бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені орендними відносинами, апеляційним судом визнаються як безпідставними, з огляду на те, що вказані доводи були предметом розгяду іншого судового провадження, а саме цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба», за участю третьої особи Реєстраційної служби по Іванівському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області в особі державного реєстратора Маршук Т.А. про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

24 вересня 2019 рокуІванівським районним судом Одеської області прийнято рішення по справі, яким у задоволенні позову відмовлено, та залишене без змін постановою Одеського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року та постановою Верховного Суду від 07 липня 2022 року (а.с. 1-8, т.2).

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи спростовуються матеріалами справи та встановленими судами обставинами, в цілому зводяться до переоцінки доказів та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи нічим не обґрунтовані, висновків суду не спростовують, в зв`язку з чим рішення суду у відповідності до ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Згідно п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Племениченко Г.В. вказав орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а саме у розмірі 5000,00 грн.

21 листопада 2022 року адвокат Племениченко Г.В. звернувся до суду з клопотанням про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

На підтвердження вказаного факту надав посвідчені копії договору про надання правової допомоги від 02 вересня 2019 року №09/02/2019/253, Додаткову угоду №0.1 від 07 вересня 2020 року, Детальний опис робіт виконаних адвокатом від 21 листопада 2022 року, а також Акт приймання-передачі виконаних робіт від 21 листопада 2022 року.

Відповідно до Акту приймання-передачі виконаних робіт від 21 листопада 2022 року сторони визначили, погодили та підтвердили, що на виконання умов Договору, повіреним були виконані, а довірителем прийняті у повному обсязі наступні роботи:

-ознайомлення з апеляційною скаргою, вартість 1000,00 грн.

-пошук та аналіз судової актуальної практики Верховного Суду з розгляду аналогічних справ, формування правової позиції у справі з урахуванням висновків Верховного Суду, вартість 1000,00 грн.

-підготовка правової позиції по справі, вартість 500,00 грн.

-підготовка та подача до суду відзиву на апеляційну скаргу, вартість 1500,00 грн.

-підготовка та подача до суду заяви про розгляд без нашої участі, вартість 500,00 грн.

- підготовка та подача до суду клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, вартість 500,00 грн.

Апеляційний суд, враховуючи правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, що витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено, дійшов висновку, що позивачем підтверджено обсяг наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість.

Крім того, адвокат Племениченко Г.В. надав докази надсилання копії клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу іншій стороні у справі, а саме ОСОБА_1 (а.с.243 т.1).

Зі змісту ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч.5,6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

ОСОБА_1 не зверталася до апеляційного суду із запереченнями на клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з урахуванням того, що адвокат Племениченко Г.В., представник ПСП «Дружба» надав клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а ОСОБА_1 не надала заперечень на клопотання, апеляційний суд вважає за можливе задовольнити клопотання адвоката Племениченко Г.В., що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, кількості судових засідань, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.

Вказане також відповідає висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18.

Керуючись ст.ст. 368, 374, (375, 376), 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 16 червня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (проживає у будинку АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба» (місцезнаходження: будинок 70, по вулиці 30-річчя Перемоги, села Конопляне, Березівського району, Одеської області, ) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 січня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра