28.07.2023 Єдиний унікальний номер 205/6287/23
Провадження № 2-о/205/167/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2023 року м.Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Курбанової Н.М.,

присяжних Пшеничного Ю.М., Нестерової І.С.,

за участю секретаря Галушки А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою,

заінтересована особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому і Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою.

В обґрунтування вимог заявник зазначив, що він та заінтересована особа ОСОБА_2 є синами ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та онуками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відкритий воєнний напад росії на Україну почався в четвер о 3:40 год., 24 лютого 2022 року. У зв`язку з початком воєнних дій та виникненню загрози життю та здоров`ю людей на території міста Маріуполя Донецької області, 02.03.2022 року його бабуся - ОСОБА_4 покинула місце свого постійного проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 разом із своїм сином (його батьком) ОСОБА_3 . Вони вдвох дісталися місця реєстрації та постійного проживання його батька: АДРЕСА_2 . Таке рішення було прийнято тому, що почалися обстріли міста, припинилася робота міського транспорту, було зрозуміло, що може відключитися зв`язок. Бабуся на той час мала повні 84 роки і за станом здоров`я та віком потребувала постійної уваги та допомоги. Ця інформація відома йому та його рідним із телефонних розмов із його батьком. Поки був мобільний зв`язок, вони спілкувалися по декілька разів на день. 02.03.2022 року батько у телефонній розмові сказав, що він забрав бабусю до себе і вони вже вдвох знаходяться у будинку (це приватний будинок із своїм подвір`ям) за місцем його проживання. Також він у телефонних розмовах повідомив про це своїх рідних. До 04.03.2022 року батько у телефонних розмовах повідомляв про погіршення ситуації у місті та посилення обстрілів. 04.03.2022 року була остання телефонна розмова з його батьком і станом на цю дату бабуся була жива і знаходилась поруч із ним. Надалі мобільний зв`язок та інтернет в м. Маріуполі зникли. 13.03.2022 року, в результаті бойових дій рф проти України, від мінно-вибухової травми, під час прямування до укриття за адресою АДРЕСА_3 , загинув його батько ОСОБА_3 . Зі слів сусідів, які були очевидцями смерті батька і з якими вдалося поспілкуватися через месенджери, бабусю на момент смерті батька ніхто не бачив. За весь час від 04.03.2022 року бабуся не з`являлася за місцями проживання знайомих їй людей, а саме сестри його матері ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , мати його дружини ОСОБА_6 проживає за адресою: АДРЕСА_5 , друга його батька ОСОБА_7 проживає за адресою: АДРЕСА_6 . Бабусі були відомі ці люди та місця їх проживання і в тих обставинах вона могла би звернутися до них по допомогу. Він, його мати та його брат намагалися шукати інформацію про батька та бабусю через месенджери та соцмережі, публікували там оголошення про необхідність допомоги у пошуку їх рідних. Також, 03.04.2022 року його мати звернулась на «гарячу лінію» Маріупольської міської ради. На той час більше не було куди звернутись. У місті точилися бої та не працювали прокуратура, поліція, суди та ДСНС. Вона повідомила про те, що протягом місяця не виходять на зв`язок його батько ОСОБА_3 та його бабуся ОСОБА_4 та просила допомоги у пошуку. Починаючи з червня 2022 року сестра його матері ОСОБА_5 допомагала їм у пошуках на тимчасово окупованих територіях, подавала звернення до т.з. «прокуратури» та т.з. «поліції у м. Маріуполі», робила запити до т.з. «МЧС ДНР», т.з «МЗ ДНР», т.з. «пенсійного фонду ДНР», використовуючи будь-які можливості для пошуку ОСОБА_4 , спілкувалась із сусідами за місцем реєстрації та постійного мешкання ОСОБА_4 . Сусіди підтверджують, що під час проведення бойових дій ОСОБА_4 там не знаходилась, її ніхто не бачив. Їй дзвонили у двері квартири, але ніхто не відчиняв і вони зрозуміли, що її забрав син, бо вона про цей намір казала сусідам. Крім того, до квартири ОСОБА_4 було два влучання, в результаті зруйнована стіна між спальнею та залом і квартира вигоріла повністю, а будинок за адресою: АДРЕСА_2 , де станом на 04.03.2022 року знаходилась бабуся вщент зруйнований і непридатний для проживання у наслідок активних бойових дій. По теперішній час, місце знаходження ОСОБА_4 не відоме. 27.01.2023 року він звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Відділу поліції №1 Бучанського районного управління поліції ГУНП у Київській області. Ніяких відомостей про перебіг розслідування Національна поліція йому не надавала і на зв`язок не виходила. Також, 05.04.2023 року він звернувся з запитом до центрального агентства з розшуку Міжнародного Комітету Червоного Хреста з міжнародного збройного конфлікту між рф і Україною. Ніяких результатів запиту від МКЧХ він не отримав. Бабуся жодного разу йому та іншим рідним або знайомим людям не зателефонувала, не написала листа, не повідомила іншим способам про місце свого перебування. Він з усіма рідними намагався встановити її місце знаходження, однак це результатів не дало. Даний факт, що бабуся вже більше року не проживає за адресою свого постійного місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 та за адресою свого останнього відомого місця перебування: АДРЕСА_2 , підтверджений викладеними вище фактами та дає підстави на його думку прийти до висновку, що при тих подіях, які відбувалися в м. Маріуполі вона померла. Його бабусі належить квартира за адресою АДРЕСА_1 та будинок за адресою АДРЕСА_2 на праві власності. Встановлення вказаного факту необхідно для оформлення спадщини після смерті бабусі. Він та заінтересована особа ОСОБА_2 є спадкоємцями спадщини за правом представлення. Просить оголосити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померлою від дня набрання законної сили рішенням суду.

ОСОБА_8 надав заяву в якій вимоги заяви підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, розглядати справу без його участі.

Заінтересована особа ОСОБА_1 надав заяву в якій вимоги заяви ОСОБА_1 підтримав.

Представник заінтересованої особи відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому і Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги заявника про визнання особи померлою, обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі, так як підтверджуються наступними доказами.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.46 ЦК України фізична особа може бути визнана судом померлою, якщо у місці її постійного місця проживання немає відомостей про її місце перебування протягом трьох років, або якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців.

Нормами чинного законодавства визначено, що рішення про оголошення фізичної особи померлою приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Виняток встановлений ч. 2 ст.46 ЦК України де зазначено, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється нормами ЦПК України.

Так нормами ст.306 ЦПК України визначено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Таким чином вбачається, що заявник повинен мати особисту цивільно-правову заінтересованість у зміні правового статусу особи, яку просить оголосити померлою.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом ЗАГС м.Харцизька Донецької області 18.08.1989 р., актовий запис №668, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьки: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_9 (а.с.5).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом ЗАГС м.Харцизька Донецької області 05.06.1991 р., актовий запис №403, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батьки: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_9 (а.с.6).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України від 06.07.2022 р. №9, Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 29.08.1961 р. складено актовий запис про народження №1336, ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 . Батьки: батько - ОСОБА_10 , мати - ОСОБА_4 (а.с.7-8).

Згідно пояснень ОСОБА_5 від 14.06.2023 р., остання зазначила, що є рідною тіткою ОСОБА_1 та знала його бабусю ОСОБА_4 . Під час організації поховання ОСОБА_3 вона знаходилась у м.Маріуполі і оглядала квартиру ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 та може підтвердити, що квартира повністю вигоріла та має часткові руйнування стін та непогодна для життя. Також вона спілкувалася з сусідами і вони підтвердили, що ОСОБА_4 не з`явилася за місцем постійного проживання і місце її перебування їм не відомо. Крім того, вона оглядала місце останнього перебування ОСОБА_4 будинок за адресою: АДРЕСА_2 і підтверджено, що нерухомість вщент зруйнована і не придатна для життя. Після цього, використовуючи всі можливості для пошуку вона звернулась до т.з. «поліції у м. Маріуполі», робила запити до т.з. «МЧС ДНР», т.з «МЗ ДНР», т.з. «пенсійного фонду ДНР», але ніяких відомостей вони їй не надали. За час з 04.03.2022 р. і до тепер ОСОБА_4 на зв`язок не виходила, за допомогою не зверталася, її місце знаходження їй не відомо (а.с.11, 42-45, 47, 46).

Згідно листа Департаменту по роботі з персоналом та звернення громадян Маріупольської міської ради №12.8-304-16 від 12.04.2023 р., на звернення ОСОБА_9 від 07.04.2023 р. повідомлено наступне, було здійснено перевірку бази даних дзвінків та звернень до Контакт-центру Маріупольської міської ради. Встановлено, що 03.04.2022 р. Ваш дзвінок з номеру НОМЕР_3 з приводу того, що протягом місяця не виходить на зв`язок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

Згідно листа т.з. «міністерства по справам цивільної оборони, надзвичайним ситуаціям та ліквідації наслідків стихійного лиха ДНР (МНС ДНР)» від 07.03.2023 р. №П-56, на запит ОСОБА_5 , повідомлено, що розшукуєма гр. ОСОБА_4 у списках евакуйованих осіб не числиться. Дані про місце знаходження гр. ОСОБА_4 у міністерстві відсутні (а.с.15).

Згідно листа т.з. «міністерства охорони здоров`я ДНР» від 06.09.2023 р. №01-310/617, на запит ОСОБА_5 , повідомлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по обліковим даним "Маріупольського відділення республіканського бюро судової медичної експертизи міністерства охорони здоров`я ДНР" з 17.03.2022 р. по теперішній час не числиться (а.с.15 зворот).

Згідно листа "в.о. начальника т.з. Орджонікідзевського РВ Маріупольського МУ МВС ДНР" від 30.12.2022 р. №5179, повідомлено , що за результатами перевірки, на підставі п.ч.1 ст. 24 КПК РФ, прийнято рішення про відмову у порушенні кримінальної сарави за фактом встановлення місця знаходження гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16).

Згідно листа т.з. "Міністерства праці та соціальної політики ДНР" станом на 07.04.2023 р., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у базі отримувачів пенсій та соціальних виплат в "ДНР" на обліку не перебуває, не отримує ніяких видів пенсій та соціальних виплат, а також не перебуває на повному державному забезпеченні у підвідомчих структурах "міністерству" стаціонарних установах (будинки-інтернати). Згідно інформації з "ДБУ «Управління ПФ ДНР в Центрально-міському районі м.Макіївки», на яке покладені завдачі та функції забезпечення громадян, проживаючих на території Орджонікідзевського района м.Маріуполя, факт звернення гр. ОСОБА_4 в журналах реєстрації звернень громадян, не зареєстрований. (а.с.17).

Таким чином, оцінюючи надані заявником документи, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміни та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Разом з тим, вказані документи не можуть вважатися легітимними на території України, адже їх було видано органами, які створено на тимчасово окупованій території в порядку, не передбаченому законодавством України, тому дані документи не можуть створювати правових наслідків для осіб, яким їх було видано.

Проте, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Крім того, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Відповідно до п. 1 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Заявником надано суду фотографії згорілої квартири АДРЕСА_7 та знищеного будинку АДРЕСА_2 , скріншоти звернень до Міжнародного Комітету Червоного Хреста з міжнародного збройного конфлікту між рф і Україною щодо розшуку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповіді від якого не надійшли, скріншоти переписки з в месенджерах щодо розшуку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Маріуполі за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 (а.с.19, 20, 22, 23, 28-34).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.07.2022 р. № 304317931, частка квартири АДРЕСА_7 зареєстрована за ОСОБА_4 (а.с.24-25).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.07.2022 р. № 304318971, 1/1 частка будинку АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_4 (а.с.26-27).

Згідно пояснень ОСОБА_7 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_8 , останній пояснив, що він був другом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та був знайомий з його матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час з 04.03.2021 р. та до теперішнього часу ОСОБА_4 на зв`язок не виходила та за допомогою не зверталась. Її місце знаходження йому не відомо (а.с.35-36, 37).

Згідно пояснень ОСОБА_6 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 , остання пояснила, що була знайома з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та з його матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 16.05.2022 р. їй стало відомо про смерть ОСОБА_3 від чоловіка його доньки ОСОБА_1 (сина загиблого ОСОБА_3 ). Також, від ОСОБА_1 вона взнала, що ОСОБА_4 не виходить на зв`язок та всі намагання її знайти не дають результатів. За час з 04.03.2021 р. та до теперішнього часу ОСОБА_4 на зв`язок не виходила та за допомогою не зверталась. Її місце знаходження їй не відомо (а.с.38, 39-41).

Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участі особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місцеперебування якої є невідомим. Окрім того оголошення особи померлим необхідне заявнику для оформлення спадщини після смерті його бабусі, але спадкоємцем якого є ще його брат ОСОБА_2 .

Наведені заявником обставини та мета, з якою заявнику необхідно оголосити особу померлою, свідчать про наявність між заявником та особою, якого вона просить оголосити померлим матеріально-правового зв`язку.

В п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення», зазначено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Згідно з ч. 3 ст. 46 ЦК України, фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Таким чином, у судовому засіданні було достовірно встановлено, що вимоги заяви є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до норм ч. 1ст.309 ЦПК України у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою.

На підставі вищевказаного, керуючись ст. ст.12, 13, 259, 263-265, 293, 294, 315-319, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою - задовольнити.

Визнати померлою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м.Харкова, від дня набрання законної сили рішенням суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: Курбанова Н. М.

Присяжні: Пшеничний Ю.М.

Нестерова І.С.