Номер провадження: 22-ц/813/167/23
Справа № 521/6088/16-ц
Головуючий у першій інстанції Коблова О. Д.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 , Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди завданої у результаті дорожньо-транспортної пригоди, у порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

29 березня 2016 року позивач ПрАТ «СК «АХА Страхування» звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на те, що 16 січня 2015 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування» і ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, згідно якого ПрАТ «СК «АХА Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

21 лютого 2015 року в м. Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля марки «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахованого в ПрАТ «СК «АХА Страхування», та автомобіля «Daewoo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_1 . В результаті ДТП було пошкоджено застрахований в ПрАТ «СК «АХА Страхування» автомобіль марки «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. Винним в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди було визнано водія ОСОБА_1 .

Згідно із рахунків ФОП ОСОБА_3 відновлювальний ремонт пошкодженого в ДТП автомобіля марки «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 103650,56 грн.

Відповідно до умов Договору, на підставі страхових актів №1.003.15.02523/VESKO7029 від 24.03.2015 року та №1.003.15.02523/VESKO13029 від 09.06.2015 року, рахунку зі станції технічного обслуговування та зібраних документів розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб складає 103650,56 грн.

ПрАТ «СК «АХА Страхування» відшкодувало ОСОБА_2 витрати на ремонт автомобіля в сумі 103650,56 грн., яка була перерахована позивачем на рахунок станції технічного обслуговування.

Отже, після виплати страхового відшкодування до позивача ПрАТ «СК «АХА Страхування» перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, тому ПрАТ «СК «АХА Страхування» просив суд: стягнути з відповідача на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» суму в розмірі 103650,56 грн.; стягнути з відповідача на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» суму понесених витрат на оплату судового збору у розмірі 1378,00 грн.

Процесуальний рух справи.

Справа переглядалась судами неодноразово.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2016 року позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 витрати по оплаті страхового відшкодування у загальному розмірі 103650 гривень 56 копійок та витрати по оплаті судового збору в розмірі 1378 гривень.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2017 року апеляційну скаргу задоволено частково; заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2016 року скасовано; у задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року касаційну скаргу ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» задоволено частково; заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» проситьоскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 53650,56 гривень шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; стягнути зі співвідповідача Моторне (транспортне) страхове бюро України 50 000 гривень шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального праваВ доводах апеляційної скарги зазначено, що згідно із страхового полісу ліміт відповідальності ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» складає 100 000 гривень, а тому в межах цієї суми відповідає страховик.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що ліміт страхових виплат за рахунок фондів МТСБУ на дату ДТП (21.02.2015р.) становив 50 000 гривень, то відповідно до законодавства України вимоги до МТСБУ можуть бути пред`явлені лише в межах ліміту, а тому з ОСОБА_1 необхідно стягнути 53 650,56 гривень, що є різницею між виплаченим страховим відшкодуванням та лімітом, що має бути виплачений МТСБУ.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 09 лютого 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що 16 січня 2015 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування» і ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, згідно якого ПрАТ «СК «АХА Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

21 лютого 2015 року в м. Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля марки «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахованого в ПрАТ «СК «АХА Страхування», та автомобіля «Daewoo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_1 . В результаті ДТП було пошкоджено застрахований в ПрАТ «СК «АХА Страхування» автомобіль марки «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. Винним в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди було визнано водія ОСОБА_1 .

Згідно із рахунків ФОП ОСОБА_3 відновлювальний ремонт пошкодженого в ДТП автомобіля марки «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 103650,56 грн.

Відповідно до умов Договору, на підставі страхових актів №1.003.15.02523/VESKO7029 від 24.03.2015 року та №1.003.15.02523/VESKO13029 від 09.06.2015р., рахунку зі станції технічного обслуговування та зібраних документів розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб складає 103650,56 грн.

ПрАТ «СК «АХА Страхування» відшкодувало ОСОБА_2 витрати на ремонт автомобіля в сумі 103650,56 грн., яка була перерахована позивачем на рахунок станції технічного обслуговування.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що положенням п. 33.1.4 ст. 33 Закону визначено, у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 Закону - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка.

Вказану вимогу Закону винуватцем ДТП не виконано, МТСБУ про настання страхового випадку не повідомлено. Означене мало бути зроблено, так як за наявними в матеріалах справи даними, на дату ДТП. у розумінні положень ст. 13 Закону, ОСОБА_1 відносився до пільгової категорії громадян, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відшкодування збитків від ДТП, винуватцями якої є учасники бойових дій, поводить МТСБУ у порядку, визначеному Законом.

Позивачем не визначено в процесі розгляду справи обсяг позовних вимог до МТСБУ.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з огляду на таке.

Позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Щодо характеру спірних правовідносин.

Так, в позовній заяві позивач посилається на право регресу, проте апеляційний суд вважає за необхідне вказати таке.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пунктом 9 частини першої цієї статті віднесено страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Предметом позову є вимога, заявлена позивачем, яку він визначає, у порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» про відшкодування завданої майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у вигляді сплати страхового відшкодування.

Суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин норму статті 1191 ЦК України (право зворотної вимоги (регрес) до винної особи).

Апеляційний суд констатує, що і суд першої інстанції неправильно визначив характер спірних правовідносин та зробив в частині правових питань абсолютно хибні висновки у постановленому рішенні.

Учасники правовідносин, які виникають у зв`язку з настанням ДТП, перебувають між собою у таких зобов`язаннях: договірне зобов`язання існує між позивачем, ПрАТ «СК «АХА Страхування», і потерпілим ОСОБА_2 за договором добровільного майнового страхування; деліктне зобов`язання між потерпілим ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 із завдання шкоди внаслідок ДТП; договірне зобов`язання між відповідачем ОСОБА_1 і МТСБУ за законом щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, так як ОСОБА_1 є особою з інвалідністю.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини (аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18)).

У випадках коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 цього Закону, страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття цього права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема їх захист.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, вимога позивача до завдавача шкоди ОСОБА_1 не є регресною, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації, тобто переході до позивача права вимоги потерпілої особи у деліктному зобов`язанні.

Таким чином, судом першої інстанції помилково здійснено визначення правової природи права вимоги ПрАТ «СК «АХА Страхування» як регресної.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі №755/518/19.

Щодо суті позовних вимог.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за причинену шкоду.

Згідно з частиною другою статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно з підпунктом г) пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (МТСБУ) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

З матеріалів справи вбачається, що 16 січня 2015 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування» і ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, згідно якого ПрАТ «СК «АХА Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

21 лютого 2015 року в м. Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля марки «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахованого в ПрАТ «СК «АХА Страхування», та автомобіля «Daewoo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_1 . В результаті ДТП було пошкоджено застрахований в ПрАТ «СК «АХА Страхування» автомобіль марки «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. Винним в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди було визнано водія ОСОБА_1 .

Згідно із рахунків ФОП ОСОБА_3 відновлювальний ремонт пошкодженого в ДТП автомобіля марки «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 103650,56 грн.

ОСОБА_1 користується пільгами, встановленими законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, а отже МТСБУ повинно було провести відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є ОСОБА_1 .

Відповідно до законодавства України обсяг відповідальності страхувальника ОСОБА_1 - МТСБУ становить 50 000 гривень, а отже різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування становить 53 650,56 гривень.

Аналізуючи постанову Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у цій справі, в якій суд касаційної інстанції встановив порушення судом першої інстанції вимог пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України (2004 року) щодо суб`єктного складу справи, а також положення чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з МТСБУ підлягає стягненню 50 000 гривень.

Враховуючи вищевикладене, з МТСБУ підлягає стягненню 50 000 гривень, з ОСОБА_1 підлягає стягненню 53 650,56 гривень різниця між виплаченим страховим відшкодуванням та лімітом, що має бути виплачений МТСБУ.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2019 рокускасувати.

Ухвалити у справі нове рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 , Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди завданої у результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» () матеріальну шкоду, завдану у результаті дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 53 650, 56 гривень.

Стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України () на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» () матеріальну шкоду, завдану у результаті дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 50 000 гривень.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 09 лютого 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк