Провадження № 2-о/522/11/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

16 лютого 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі :

головуючого - судді Науменко А.В.

за участю секретаря судового засідання - Звонецької І.М.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку окремого провадження у м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , третя особа: Печерський районний відділ у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту укладення шлюбу на тимчасово окупованій території та про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з заявою якою просять встановити факт народження дитини ОСОБА_3 , з метою подальшої реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про народження. Також просить суд встановити факт укладення шлюбу між ним та ОСОБА_2

Відповідно до положень ст. 145-147 Сімейного кодексу України дитині визначено прізвище, ім`я та по батькові: ОСОБА_3 .

Заявник вказує, що він та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який зареєстровано за р.№ 3 від 29.10.2021 року Сімферопольским районним відділом реєстрації актів цивільного стану Департаменту актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим.

Заявник зазначає, що факт перебування у шлюбі підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу. Також заявник вказує, що при народженні дитини було видано Свідоцтво про народження. У зв`язку з тим, що медичні документи про народження та одруження, отримані на території АР Крим зразка російської федерації є недійсними, а довідка про народження дитини та свідоцтво про укладення шлюбу видана компетентною установою України - відсутня, вони позбавлені можливості отримати свідоцтво про народження та свідоцтво про укладення шлюбу на території України в позасудовому поряду.

Встановлення факту укладення шлюбу та народження необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про народження, згідно чинного законодавства України.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 02 листопада 2022 року вказану справу передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи судом повідомлені належним чином.

16 січня 2023 року від заявника до суду надійшла уточнена заява.

16 січня 2023 року від заявника надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 січня 2023 року провадження по справі відкрите.

14 лютого 2023 року від заінтересованої особи ОСОБА_2 надійшла заява про визнання заяви в повному обсязі.

У судове засідання призначене на 16 лютого 2023 року сторони не з`явились. Про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що заявники є громадянами України, що підтверджується копіями паспортів.

Відповідно до копії паспорту № НОМЕР_1 , орган що видав 6525 від 28.12.2018 року ОСОБА_1 є громадянином України .

Відповідно до копії паспорту серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 є громадянкою України.

Як вбачається зі Свідоцтва про укладення шлюбу російського зразка серії НОМЕР_3 від 29.10.2021 року, актовий запис № 3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб.

Заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 підтвердили факт укладання шлюбу на території тимчасово окупованої території АР Крим.

Укладення шлюбу на тимчасово окупованій території та отримання свідоцтва про одруження російського зразка позбавляє подружжя отримати свідоцтво про одруження встановленого Україною зразка.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення.

Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (у редакції, чинній на час звернення заявника до суду) визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами на тимчасово окупованій території, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків.

07 травня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України», яким, зокрема, частину третю статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» доповнено словами «крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану».

Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

У практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17, постанові Верховного Суду у справі № 759/1443/22 від 16.11.2022 року.

Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо реєстрації шлюбу, з метою захисту прав і свобод громадян України на тимчасово окупованих територіях, ніяким чином не легітимізує таку владу.

Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.

Згідно до ст.ст.1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» АР Крим є тимчасово окупованою територією. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Враховуючи, що встановлення факту реєстрації шлюбу між заявником та ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території має значення для реалізації прав подружжя, в тому числі для встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території.

При цьому висновок про можливість розгляду заяви про встановлення факту реєстрації шлюбу в окремому провадження викладено у постановах Верховного Суду, зокрема від 10 грудня 2018 року у справі № 2-о-48/10 (провадження № 61-1217св18), від 17 квітня 2019 року у справі № 694/332/17 (провадження № 61-26442св18), від 08 вересня 2021 року у справі № 752/18540/20 (провадження № 61-4695св21).

За таких обставин, оцінюючи надані заявником докази, підтвердження всіх заявлених фактів заінтересованою особою, суд приходить до висновку про можливість встановлення факту укладення шлюбу 29 жовтня 2021 року між громадянином України - ОСОБА_1 , уродженецем АР Крим, Красногвардійський р-н., смт Красногвардійське, Україна, ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянкою України - ОСОБА_2 , уродженкою АР Крим, м. Сімферополь, Україна, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо встановлення факту народження дитини суд зазначає, що відповідно до ч. 1 статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Вирішуючи дану справу, суд також бере до уваги Інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VІІІ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», в якому містяться роз`яснення стосовно того, що документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 народила дівчинку ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 17.12.2021 року.

Факт народження дитини 18.11.2021 року також підтверджується довідкою від 03.10.2022 року № Г-207/01-02 виданою "Республіканською клінічною лікарнею ім. Н.А. Семашко".

Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» таке свідоцтво не є підставою для державної реєстрації народження - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказана обставина унеможливлює оформлення необхідних документів для заявників.

Згідно п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Свідоцтво про народження суд оцінює критично, однак зважаючи на зазначену вище правову позицію Вищого спеціалізованого суду України, вважає за можливе прийняти до уваги та дослідити для з`ясування необхідних для правильного вирішення справи обставин, та надати доказам належну оцінку у їх сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами та відомими суду обставинами.

Відповідно до ч.1. ст.144 СК України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно з п. 14 розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні якщо дитина народилась у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини за заявою будь-кого з них.

Згідно ст. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

При таких обставинах, суд вважає, що заяву про встановлення факту укладення шлюбу та про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України слід задовольнити, суд встановлює, що дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась у законому шлюбі між громадянами України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 258,259,265, 315-317, п.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень розділу ХІІІ ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , третя особа: Печерський районний відділ у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту укладення шлюбу на тимчасово окупованій території та про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій територі - задовольнити.

Встановити факт, що мас юридичне значення, що 29 жовтня 2021 року укладено шлюб між громадянином України - ОСОБА_1 , уродженецем АР Крим, Красногвардійський р-н., смт Красногвардійське, Україна, ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянкою України - ОСОБА_2 , уродженкою АР Крим, м. Сімферополь, Україна, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити факт, що мас юридичне значення, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась гр. ОСОБА_3 , в м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна, батьком дитини є громадянин України - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець АР Крим, Красногвардійський р-н., смт Красногвардійське, Україна, матір`ю дитини є громадянка України - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка АР Крим, м. Сімферополь, Україна.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 28.02.2023 року.

Суддя А.В. Науменко

16.02.23