Постанова

Іменем України

09 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 265/8138/19

провадження № 61-6472св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач (за первісним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідачі (за первісним позовом): публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», споживчий кооператив «Террасний-плюс», ОСОБА_2 , комунальне підприємство «Міське управління капітального будівництва»,

треті особи (за первісним позовом): Маріупольська міська рада Донецької області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

позивач (за зустрічним позовом) - споживчий кооператив

«Террасний-плюс»,

відповідач (за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2021 року в складі судді Козлова Д. О. та постанову Донецького апеляційного суду від 13 квітня 2021 року в складі колегії суддів: Зайцевої С. А., Пономарьової О. М., Попової С. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (далі - ПАТ «Маріупольгаз»), споживчого кооперативу «Террасний-плюс» (далі - СК «Террасний-плюс»), ОСОБА_2 , комунального підприємства «Міське управління капітального будівництва» (далі - КП «Міськукб»), треті особи: Маріупольська міська рада Донецької області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у володінні власністю шляхом перенесення газопроводу.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що він придбав земельну ділянку на АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14 травня 2010 року, в якому не зазначено жодних обмежень щодо використання такої земельної ділянки. Разом з тим по вказаній земельній ділянці проходять наземні газопроводи, один з яких належить СК «Террасний-плюс», а інший проведений до житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 . Вказував, що проведення спірних газопроводів не узгоджено зі службою земельних ресурсів та архітектурним бюро міста, також відсутні дані щодо виділу земельної ділянки для прокладення відповідного газопроводу. Крім того, ОСОБА_2 не має дозвільних документів та проекту на будівництво газопроводу до свого будинку. Спірні газопроводи не пройшли державну реєстрацію, а на підставі висновку експерта встановлено, що позивач не може використовувати свою землю за призначенням, тобто для будівництва житлового будинку. Фактично земельною ділянкою позивача користуються ОСОБА_2

і СК «Террасний-плюс», які відмовляються перенести спірні газопроводи.

На підставі викладеного ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог просив: усунути перешкоди у володінні земельною ділянкою на АДРЕСА_1 шляхом перенесення наземного газопроводу довжиною 33,78 м та іншого газопроводу довжиною 18,43 м (наземна частина - 13,95 м та підземна частина - 4,48 м).

У лютому 2020 року СК «Террасний-плюс» звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання укласти договір сервітуту на обслуговування надземного газопроводу.

Зустрічні позовні вимоги СК «Террасний-плюс» мотивовані тим, що при відведенні під забудову ОСОБА_5 (попередньому власнику) земельної ділянки на АДРЕСА_1

у проектній документації не були вказані обмеження щодо використання такої земельної ділянки, де проходить газопровід. Позивач за зустрічним позовом вчиняв заходи з метою досудового врегулювання спору та укладення договору сервітуту щодо земельної ділянки, яка належить

ОСОБА_1 та по якій проходить спірний газопровід. Проте добровільно вирішити спір ОСОБА_1 не бажає.

На підставі викладеного СК «Террасний-плюс» просив зобов`язати ОСОБА_1 укласти з ним договір сервітуту на обслуговування наземного газопроводу на АДРЕСА_1 з його реєстрацією відповідно до закону.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2021 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішення суд першої інстанції мотивоване тим, що зі сторони відповідачів за первісним позовом не встановлено порушень прав або законних інтересів позивача за первісним позовом щодо володіння та користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 , оскільки останній не позбавлений права користування належною йому земельною ділянкою, а лише має дотримуватися відповідних обмежень щодо її частини, де встановлено охоронну зону. При цьому газопровід, який проходить через земельну ділянку ОСОБА_1 , був побудований відповідно до вимог законодавства та за погодженням відповідних державних органів ще до набуття позивачем за первісним позовом права власності на вказану земельну ділянку, про що йому було відомо.

СК «Террасний-плюс» не довів належними та допустимими доказами зустрічні позовні вимоги. У матеріалах справи відсутній висновок

земельно-технічної експертизи для встановлення на місцевості розмірів охоронної зони під спірним газопроводом, від проведення якої

СК «Террасний-плюс» фактично ухилився. Безоплатне використання земельної ділянки на АДРЕСА_1 , обумовлюючи розмір її віднесення під охоронну зону земель трубопровідного транспорту, свідчить про недотримання принципів розумності та справедливості.

Постановою Донецького апеляційного суду від 13 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 02 березня 2021 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що будівництво спірного газопроводу проведено відповідно до норм матеріального права на

підставі розробленої проектної документації. Спірну земельну ділянку під будівництво будинку площею 0,1 га ОСОБА_5 виділено у 2008 році, тобто вже після прокладення та здачі в експлуатацію спірного газопроводу СК «Террасний-плюс». Функціонування системи газопостачання та подальша експлуатація спірного газопроводу в повній мірі відповідає вимогам законодавства, інтересам територіальної громади, та не порушує її законних прав та інтересів. На відповідних планах місця розміщення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_1 було схематично нанесено траси існуючого газопроводу середнього тиску. Позивач перед придбанням вказаної земельної ділянки був обізнаний про наявність обмежень у її використанні в охоронній зоні через проходження по ній спірного газопроводу. Сам по собі факт знаходження земельної ділянки

в межах охоронної зони не тягне за собою вилучення її у власників та визнання недійсним рішень щодо передачі її у власність, а є тільки підставою для її використання власником з обмеженням. Позивачем за первісним позовом не доведена технічна можливість реконструкції вже існуючого спірного газопроводу. Висновок експерта від 21 грудня 2020 року свідчить про неможливість побудови житлового будинку на АДРЕСА_1 за розробленим проектом саме з боку АДРЕСА_1 , натомість не свідчить про відсутність такої можливості

з протилежного боку вказаної земельної ділянки.

Разом з тим ухвалою суду першої інстанції з метою вирішення зустрічних позовних вимог задоволено клопотання СК «Террасний-плюс» про призначення судової інженерно-технічної експертизи, проте протягом

одинадцяти місяців таку експертизу не проведено, висновок земельної технічної експертизи для встановлення на місцевості розмірів охоронної зони під спірним газопроводом не надано, оскільки вказаний кооператив від проведення зазначеної експертизи фактично ухилився. Безоплатне використання спірної земельної ділянки позивачем за зустрічним

позовом свідчить про недотримання принципів розумності та справедливості.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 02 березня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду

від 13 квітня 2021 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду

з касаційною скаргою на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 13 квітня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2021 року клопотання

ОСОБА_1 про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги задоволено. Продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 23 квітня

2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2021 року повторно продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 23 квітня 2021 року.

Верховний Суд ухвалою від 24 червня 2021 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 02 березня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду

від 13 квітня 2021 року.

Справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі як на підставу оскарження судових рішень позивач за первісним позовом посилається на пункти 1, 4 частини другої

статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Вважає, що суди не врахували висновки щодо застосування норм права

у подібних правовідносинах, викладені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16; Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 918/370/17,

від 17 січня 2019 року у справі № 607/12777/17. Вказував, що суди не дослідили зібрані у справі докази та встановили обставини справи на підставі недопустимих доказів. Суди необґрунтовано відхилили клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів.

Касаційна скарга також мотивована тим, що договір купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_1 набув у власність земельну ділянку, не містив сервітутів чи заборон. Позивач за первісним позовом знав про наявність двох газопроводів на земельній ділянці, які йому не заважали

користуватися цим майном, оскільки у нього був заїзд з іншої сторони. Проте сусідню земельну ділянку передано іншим особам, тому

ОСОБА_1 втратив можливий доступ до земельної ділянки, відповідно, його права підлягають захисту. Спірні газопроводи побудовані

з порушенням вимог закону та без дозволів погоджувальних організацій. Суди не мають спеціальних знань в області газового господарства, тому їхні висновки по суті заявлених вимог є безпідставними. Суди не правильно оцінили зібрані у справі докази, тому їхні висновки є помилковими. Суди необґрунтовано не розглянули заяву позивача за первісним позовом про застосування позовної давності.

Позиції інших учасників

ОСОБА_2 і СК «Террасний-плюс» подали до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу, в яких просили залишити касаційну скаргу без задоволення.

ПАТ «Маріупольгаз» у відзиві на касаційну скаргу вказувало на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, тому просило їх залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. Зазначало, що будівництво спірного газопроводу здійснено відповідно до вимог законодавства,

за погодженим проектом, за згодою відповідних служб, а також до набуття ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку. Відповідачі за первісним позовом не порушували прав та інтересів позивача за первісним позовом, оскільки він не позбавлений можливості користуватися належною йому земельною ділянкою, дотримуючись відповідних обмежень щодо її частини, про які він знав на час набуття у власність зазначеної земельної ділянки.

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб СК «Террасний-плюс» зареєстрований з 08 серпня 2005 року на АДРЕСА_1 , керівником вказаного кооперативу є Курчай О. М.

Відповідно до статуту СК «Террасний-плюс» від 08 серпня 2005 року основною метою створення кооперативу є об`єднання громадян для проведення та експлуатації газопроводу у приватному секторі міста, для чого кооператив проводить необхідні заходи для проведення газопроводу

у приватний сектор міста, укладаючи договори щодо проектування та будівництва такого газопроводу.

Статутом СК «Террасний-плюс» від 23 жовтня 2019 року визначено, що завданням кооперативу є управління нерухомістю та майном.

Листом від 31 серпня 2005 року КП «Міськукб» просило ВАТ «Маріупольгаз» видати технічні умови на газифікацію житлових будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 ,

АДРЕСА_1 відповідно до звернення голови СК «Террасний-плюс».

За технічними умовами ВАТ «Маріупольгаз» від 19 жовтня 2005 року, розробленими на замовлення КП «Міськукб», щодо газифікації житлових будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 передбачалось підключення до існуючого газопроводу середнього тиску діаметром 76 мм на АДРЕСА_1 газопроводу діаметром 60 мм, що вбачається з ситуаційного плану та плану траси газопроводу з проектної документації № 182/05г-ГСН щодо газифікації зазначених житлових будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 .

Відповідно до проектної документації № 182/05г-ПЗ щодо газифікації житлових будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 газопроводом середнього тиску, розробленої ВАТ «Маріупольгаз» на підставі ліцензії від 17 червня 2003 року № 378 на замовлення

КП «Міськукб»відповідно до листа від 31 серпня 2005 року № 06-445-04, технічних умов ВАТ «Маріупольгаз» від 19 жовтня 2005 року № 06-413 та геодезичної зйомки, наданої замовником, до якого долучений узгоджений план траси газопроводу, вбачається прокладення наземного газопроводу середнього тиску довжиною 151 м на вулиці Терасній у місті Маріуполі Донецької області (діаметром труби 60 мм з довжиною 132 м, а також діаметром труби 89 мм з довжиною 18 м) з підключенням до існуючого газопроводу середнього тиску діаметром 76 мм.

За проектною документацією від грудня 2005 року № 182/05г-ГСН

з газифікації житлових будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 ,

АДРЕСА_1 також передбачено прокладення наземного газопроводу середнього тиску довжиною 151 м на

АДРЕСА_1 з підключенням до існуючого газопроводу середнього тиску діаметром 76 мм, що також вбачається з плану траси наземного газопроводу із проведенням заземлення в радіусі 3 м від опор такого газопроводу.

Листом від 21 квітня 2006 року СК «Террасний-плюс» просив

ВАТ «Маріупольгаз» виконати будівельно-монтажні роботи на платній основі з прокладення газопроводу на АДРЕСА_1 до житлових будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 відповідно до складеного проекту № 182/05г-ГСН.

Листом від 28 квітня 2006 року № 06-302-07 КП «Міськукб» повідомляло

СК «Террасний-плюс» про те, що після завершення будівництва газопроводу на вулиці Терасній у місті Маріуполі Донецької області такий газопровід буде прийнято на баланс КП «Міськукб» з подальшою його передачею на баланс ВАТ «Маріупольгаз».

Відповідно до договору від 10 травня 2006 року № 347/2006 строком

дії до 31 грудня 2006 року ВАТ «Маріупольгаз» на замовлення

СК «Террасний-плюс» зобов`язалось виконати будівництво газопроводу на вулиці Терасній у місті Маріуполі Донецької області до житлових будинків

АДРЕСА_2, АДРЕСА_6, АДРЕСА_4 відповідно до проектної документації № 182/05г.

З актів виконаних робіт за серпень-вересень 2006 року, підписаних представниками СК «Террасний-плюс» та ВАТ «Маріупольгаз», вбачається проведення виконання будівельно-монтажних робіт з прокладення газопроводу середнього тиску на вулиці Терасній у місті Маріуполі Донецької області до житлових будинків АДРЕСА_2, АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 відповідно до проектної документації № 182/05г та запуск такого газопроводу в експлуатацію.

Газопровід з газифікації житлових будинків АДРЕСА_2, АДРЕСА_6

АДРЕСА_1 , побудований ВАТ «Маріупольгаз» на підставі проектної документації № 182/05г-ГСН у проміжку часу з 26 липня 2006 року до 25 вересня 2006 року та підписаний представниками

СК «Террасний-плюс» та ВАТ «Маріупольгаз», є наземним довжиною 151 м (діаметром труби 60 мм з довжиною 134 м, а також діаметром труби 89 мм з довжиною 17 м). Продувка та іспит газопроводу відбулись 25 вересня

2006 року.

З акта приймальної комісії щодо прийняття закінченого будівництвом об`єкту системи газопостачання, підписаного СК «Террасний-плюс» та

ВАТ «Маріупольгаз», вбачається прийняття замовником газопроводу середнього тиску з газифікації житлових будинків АДРЕСА_7, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , закінченого будівництвом за проектом № 182/05г-ГСН, який був побудований відповідно до ДБН В.2.5«Правил безпеки газопостачання» та інших нормативних актів.

Відповідно до листа від 08 вересня 2006 року, прийнятого адресатом

08 вересня 2006 року, СК «Террасний-плюс» просив Донецьку інспекцію державного нагляду в газовому комплексі провести реєстрацію газопроводу середнього тиску довжиною 151 м з газифікації житлових будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 .

На підставі наказу від 12 жовтня 2006 року № 01-12/10/06 внаслідок закінчення будівництва газопроводу СК «Террасний-плюс» введено

в експлуатацію газопровід середнього тиску з газифікації житлових будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1

та рекомендовано членам кооперативу отримати технічні умови

в ВАТ «Маріупольгаз» на газифікацію житлових будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4

з отриманням дозволу від СК «Террасний-плюс» на підключення до такого газопроводу.

На підставі договору від 19 жовтня 2006 року № 799/2006

ВАТ «Маріупольгаз» зобов`язалось за плату виконувати технічне обслуговування належних СК «Террасний-плюс» газопроводів, споруд та газового обладнання від точки вводу до будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 ,

АДРЕСА_1 .

З акту виконаних робіт № 2588 за грудень 2006 рік, складеного

ВАТ «Маріупольгаз» та СК «Террасний-плюс», вбачається проведення представниками ВАТ «Маріупольгаз» обходу та огляду траси наземних газопроводів на підставі укладеного договору від 19 жовтня 2006 року

№ 799/2006 щодо газифікації будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 ,

АДРЕСА_1 .

У подальшому за договором від 25 листопада 2010 року № 06/887-10

ВАТ «Маріупольгаз» зобов`язалось за плату виконувати технічне обслуговування належних СК «Террасний-плюс» газопроводів та споруд на них довжиною 151 м відповідно до Правил безпеки систем газопостачання України, затверджених Наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 01 жовтня 1997 року № 254, відносно будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 .

Належність на праві власності ОСОБА_2 житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1 га на АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:011:0129) підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 лютого 2020 року.

Проектом № 616/07н-ГС передбачено проведення газифікації житлового будинку АДРЕСА_1 на замовлення ОСОБА_2 відповідно до технічних умов ВАТ «Маріупольгаз» від 19 жовтня 2005 року № 06-413, за якими передбачено проектування зі схематичним зображенням зовнішнього газопроводу та внутрішнього газопроводу довжиною 17 м до такого будинку.

З долученої до проекту схеми зовнішнього газопроводу від березня

2007 року вбачається, що він врізається в існуючий наземний газопровід середнього тиску діаметром 60 мм, що належить СК «Террасний-плюс», та відходить від нього газопроводом середнього тиску, після чого

переходить до газопроводу низького тиску до житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить

ОСОБА_2 .

Газифікація та опломбування будинку

АДРЕСА_1 підтверджується актом

ВАТ «Маріупольгаз» від 04 грудня 2007 року.

З будівельного паспорту газопроводу з газифікації житлового будинку АДРЕСА_1 , побудованого

ВАТ «Маріупольгаз» на підставі проектної документації № 616/07н-ГС та підписаного представниками ВАТ «Маріупольгаз» та ОСОБА_2 , вбачається, що такий газопровід є підземним та наземним (підземний довжиною 17 м з діаметром труби 38 мм, наземний довжиною 12 м

з діаметром труби 32 мм та довжиною 14 м з діаметром труби 26 мм). Продувка та іспит газопроводу на міцність відбулись 20 листопада

2007 року та 04 грудня 2007 року, відповідно.

Згідно з договором від 01 лютого 2008 року № 21147-0 ВАТ «Маріупольгаз» зобов`язувалось за плату безперервно надавати послуги ОСОБА_2

з постачання природного газу на АДРЕСА_1 та технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання та дворових газопроводів.

Суди встановили, що ініціатором будівництва спірного газопроводу щодо газифікації житлових будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 ,

АДРЕСА_1 виступав СК «Террасний-плюс», який був створений, у свою чергу, із затвердженням статуту саме для цієї мети та зареєстрований виконавчим комітетом Маріупольської міської ради Донецької області. До початку будівництва кооператив отримав технічні умови на проектування. Генеральним підрядником будівництва виступила спеціалізована організація ВАТ «Маріупольгаз». Члени громади

міста Маріуполя Донецької області, які вирішили створити

СК «Террасний-плюс», побудували спірний газопровід за кошти кооперативу, тобто, за рахунок внесків її членів.

У технічній документації з будівництва та введення в експлуатацію спірного газопроводу не значиться будь-яких заперечень чи застережень відносно траси такого газопроводу з газифікації житлових будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 .

На час виготовлення проектної документації та введення в експлуатацію газопроводу середнього тиску довжиною 151 м СК «Террасний-плюс»

і ОСОБА_2 отримали технічні умови ВАТ «Маріупольгаз», проект

№ 616/07н-ГС з газифікації вказаного будинку 5 та будівельний паспорт такого газопроводу з введення його до експлуатації.

Суди також встановили, що на ситуаційному плані, розробленому

у 2008 році на замовлення товариства з обмеженою відповідальністю «Донінвестсервіс» (далі - ТОВ «Донінвестсервіс») як власника комплексу на АДРЕСА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 09 липня 2007 року, схематично позначено місцевість колишнього піонерського табору імені Зої Космодем`янської зі зміною цільового використання території на будівництво присадибної забудови, де також схематично позначено вже наявна запроектована індивідуальна забудова на АДРЕСА_1 .

Із заяви ОСОБА_5 від 02 липня 2008 року про надання їй земельної ділянки на АДРЕСА_1 для будівництва та використання житлового будинку вбачається наявність рішення міської ради від 20 травня 2008 року по узгодженню місця розташування ділянки під забудову, що відповідає змісту листа

ТОВ «Донінвестсервіс» від 01 грудня 2008 року про відсутність заперечень щодо відведення земельних ділянок площею по 0,1 га під приватну

забудову фізичними особами, а також підтверджується планом

місця розміщення земельної ділянки у проекті від 2008 року

будівництва індивідуального житлового будинку на

АДРЕСА_1 , де, зокрема, на плані схематично відображено розташування існуючого газопроводу середнього тиску

СК «Террасний-плюс» із встановленим на підставі такого плану сервітутом комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» (далі - КП «МВУ ВКГ») площею 0,011 га вже на таку запроектовану земельну ділянку

ОСОБА_5 .

Встановлено, що на відповідних планах місця розміщення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на

АДРЕСА_1 вже було

схематично нанесено траси існуючого газопроводу середнього тиску

СК «Террасний-плюс».

Розміщення газопроводу ближче до вулиці Терасної у місті Маріуполі Донецької області на запроектованій земельній ділянці для відводу

з метою індивідуального будівництва житлових будинків підтверджується генеральним планом, розробленим у 2008 році на замовлення

ТОВ «Донінвестсервіс», зокрема, щодо земельної ділянки, яка в подальшому була виділена ОСОБА_5 .

З висновку від 29 липня 2008 року № 489 головного управління архітектури та містобудування Маріупольської міської ради щодо проекту землеустрою ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку на земельній ділянці площею 0,1000 га на АДРЕСА_1 вбачається відсутність смуг відводу під інженерні, транспортні чи транзитні комунікації, в тому числі, газопроводи та водопроводи.

На підставі рішення Маріупольської міської ради Донецької області

від 29 липня 2008 року АДРЕСА_2/23-4172 ОСОБА_5 розроблено та узгоджено проекти землевпорядкування по відведенню земельної ділянки площею

0,1 га на АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку, внаслідок чого прийнято рішення про затвердження проектів землевпорядкування по відведенню вказаної земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва житлового будинку ОСОБА_5 (кадастровий номер :01:011:0333). При цьому

в указаному рішенні зобов`язано укласти договори земельного сервітуту ОСОБА_5 з КП «МВУ ВКГ» щодо підземної траси водопроводу.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 травня 2010 року ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_1 придбав за

33 440 грн земельну ділянку площею 0,1 га на

АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:011:0333) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. При цьому земельна ділянка була оглянута до придбання покупцем, яким не виявлено недоліків, які б перешкоджали її використанню за призначенням.

На державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ

№ 441989, виданому Маріупольською міською радою Донецької області

26 вересня 2008 року за рішенням цієї ж ради від 29 липня 2008 року

АДРЕСА_2/23-4172 ОСОБА_5 на земельну ділянку на

АДРЕСА_1 площею 0,1 га (кадастровий номер :01:011:0333) міститься відмітка щодо продажу такої ділянки

14 травня 2010 року.

ОСОБА_1 був обізнаний про наявність обмежень у її використанні

в охоронній зоні через проходження по ній спірного газопроводу, що він

і підтвердив під час розгляду справи.

Крім того, актом від 18 травня 2010 року, складеним представниками комунального підприємства «Міське архітектурне бюро» (далі - КП «Міське архітектурне бюро»), були винесені у натурі межі земельної ділянки під будівництво житлового будинку на АДРЕСА_1 на підставі державного акта про право власності на землю серії ЯЖ № 441989, де, зокрема, також схематично позначено проходження по вказаній земельній ділянці газопроводів, в тому числі до будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з інформаційними довідками ПАТ «Маріупольгаз» від 06 квітня

2016 року та від 22 лютого 2017 року наземний газопровід, що проходить на АДРЕСА_1 не перебуває на балансі ПАТ «Маріупольгаз», а є на балансі СК «Террасний-Плюс», що також підтверджується актом від 15 травня 2010 року розмежування балансової приналежності газопроводів та експлуатаційної відповідальності за їх технічний стан, відповідно до якого на балансі СК «Террасний-Плюс» від точки врізання в існуючий газопровід середнього тиску (діаметр 89 мм), що перебуває на балансі ПАТ «Маріупольгаз», відповідно перебуває газопровід середнього тиску (діаметр 89 мм, 57 мм та 32 мм довжиною відповідно

17 м, 134 м та 52 м), в тому числі наземний газопровід діаметром 89 мм довжиною 17 пог. м, діаметром 57 мм довжиною 134 пог. м, діаметром

32 мм довжиною 12 пог. м, а також підземний газопровід діаметром 38 мм довжиною 6 пог. м та діаметром 38 мм довжиною 34 пог. м, що також схематично відображено у схемі розмежування балансової приналежності,

з якої вбачається, що газопровід, який проходить по земельній ділянці

на АДРЕСА_1 до будинків

АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 на вказаній вулиці не відноситься до балансової належності

ПАТ «Маріупольгаз».

Відповідно до висновку експерта від 21 грудня 2020 року відсутня можливість будівництва на земельній ділянці площею 0,1 га на

АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:011:0333) житлового будинку, вказаного в «Проекті будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 » згідно з ДБН А.3.1-5:2016 «Організація будівельного виробництва», а також, подальшого користування жилим будинком з гаражем, за будівельними нормами та правилами за наявності газопроводу середнього тиску при висоті проходження 1,5 м від рівня землі з урахуванням охоронної зони газопроводу за Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання

у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року

№ 2494.

Під час дослідження експерт встановив, що газопровід середнього тиску, який вказаний у «Проекті будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 », розробленого КП «Міське архітектурне бюро» ще

у 2008 році, що проходить у вздовж 33,78 м земельної ділянки на

АДРЕСА_1 має висоту від рівня землі 1,5 м, а частина газопроводу, що йде від нього у бік будинків

АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 довжиною 12,1 м має висоту від рівня землі 2,1 м у районі приєднання ділянки до самого газопроводу. При цьому у «Проекті будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 », розробленого КП «Міське архітектурне бюро» у 2008 році, житловий будинок, який має гараж, розділений газопроводом середнього тиску висотою 1,5 м від рівня землі від проїзду на АДРЕСА_1 , тому при такій висоті технічно неможливо здійснювати заїзд автомобілем у гараж будинку та проходити людині у будинок з

АДРЕСА_1 . Крім того, при такій висоті проходження газопроводу неможливо здійснювати будівництво будинку із завезенням матеріалу

з АДРЕСА_1 та його транспортуванням на місце будівництва, враховуючи обмеження щодо двох метрів охоронної зони газопроводу в обидва боки від нього щодо складування матеріалів і устаткування, ведення земляних та будівельно-монтажних робіт.

Суди встановили, що спірну земельну ділянку під будівництво будинку

площею 0,1 га ОСОБА_5 було виділено у 2008 році, тобто вже після прокладення та здачі в експлуатацію спірного газопроводу

СК «Террасний-плюс».

СК «Террасний-плюс» здійснив будівництво газопроводу з дозволу служб міста Маріуполя Донецької області на підставі проекту за власні кошти. Газопровід був прийнятий до експлуатації і використовується протягом майже 15 років.

ОСОБА_1 не надано суду доказів звернення до

СК «Террасний-плюс» та, відповідно, ліцензованої організації з приводу виготовлення проектної документації (технічних умов), відповідно до норм чинного законодавства, яка б дозволяла з технічної точки зору реконструкцію вже існуючої системи газопостачання на

АДРЕСА_1 до будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція),

а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені

в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Як вбачається із касаційної скарги, рішення судів попередніх інстанцій, визначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України оскаржуються на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій та другій статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд при вирішенні касаційної скарги, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суддівський розсуд треба спрямовувати на оптимальні вибір варіанту розв`язання спірного питання, пошук необхідної юридичної норми, її розуміння й інтерпретацію, справедливе вирішення спору відповідно до встановлених судами обставин конкретної справи.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності

є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звертаючись до суду з первісними позовними вимогами, ОСОБА_1 вказував, що спірним газопроводом порушеного його право на користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 .

Суди встановили, що спірну земельну ділянку під будівництво будинку площею 0,1 га ОСОБА_5 було виділено у 2008 році, тобто

вже після прокладення та здачі в експлуатацію спірного газопроводу

СК «Террасний-плюс».

На підставі договору купівлі-продажу від 14 травня 2010 року

ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку площею

0,1 га на АДРЕСА_1 . Земельна ділянка була оглянута до придбання покупцем, яким не виявлено недоліків, які б перешкоджали її використанню за призначенням.

Як встановлено вище, ОСОБА_1 був обізнаний ще перед придбанням спірної земельної ділянки про наявність обмежень у її використанні в охоронній зоні через проходження по ній спірного газопроводу, що він і підтвердив під час розгляду справи.

Частиною першою статті 11 Закону України «Про трубопровідний транспорт» встановлено, що до земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, на яких збудовано наземні і надземні трубопроводи та їх споруди,

а також наземні споруди підземних трубопроводів.

Уздовж трубопроводів встановлюються охоронні зони. Земля в межах охоронних зон не вилучається, а використовується з обмеженнями (обтяженнями) відповідно до закону або договору. Порядок встановлення, розмір та режим використання охоронної зони об`єкта трубопровідного транспорту визначаються законодавством України (частину друга

статті 11 Закону України «Про трубопровідний транспорт»).

Поняття охоронної зони газорозподільної системи визначено

у пункті 4 розділу 1 глави І Кодексу газорозподільних систем, а саме охоронна зона об`єктів газорозподільної системи - територія, обмежена умовними лініями, уздовж наземних, надземних і підземних газопроводів та їх споруд по обидва боки від крайніх елементів конструкції розподільних газопроводів та по периметру наземних споруд на визначеній відстані, на якій обмежуються провадження господарської та іншої діяльності.

Наземний газогін на вулиці Терасній у місті Маріуполі Донецької області побудовано та введено в експлуатацію у 2006 році за грошові кошти мешканців вказаної вулиці, які об`єдналися у СК «Террасний-плюс».

Суди встановили, що орган місцевого самоврядування виділив спірну земельну ділянку ОСОБА_5 у 2008 році, яка, в свою чергу продала її ОСОБА_1 у 2010 році, тобто вже після прокладення та здачі

в експлуатацію спірного газопроводу СК «Террасний-плюс» у 2006 році.

Разом з тим, сам по собі факт знаходження земельної ділянки у межах охоронної зони не тягне за собою вилучення її у власників та визнання недійсним рішень щодо передачі її у власність, а є тільки підставою для її використання власником з обмеженням.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16 травня

2018 року у справі № 175/5004/16-ц.

Отже будівництво системи газопостачання було здійснено у 2006 році на земельній ділянці комунальної власності (до набуття її ОСОБА_5

у 2008 році та ОСОБА_1 у 2010 році) на замовлення СК «Террасний-плюс», який був створений саме для цієї мети та зареєстрований виконавчим комітетом Маріупольської міської ради Донецької області. До початку будівництва кооператив отримав технічні умови на проектування. Генеральним підрядником будівництва виступила спеціалізована організація ВАТ «Маріупольгаз». Члени громади міста Маріуполя Донецької області, які вирішили створити СК «Террасний-плюс», побудували спірний газопровід за кошти кооперативу, тобто, за рахунок внесків її членів. У технічній документації з будівництва та введення в експлуатацію спірного газопроводу не значиться будь-яких заперечень чи застережень відносно траси такого газопроводу з газифікації житлових будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 .

Зазначені обставини свідчить про те, що діями відповідачів за первісним позовом не було створено позивачу за первісним позовом перешкоди

у користуванні земельною ділянкою, та не порушено його прав та законних інтересів, оскільки ОСОБА_1 не позбавлений права користування вказаною земельною ділянкою, а лише має дотримуватися відповідних обмежень щодо їх частини, де встановлено охоронну зону.

Суд першої інстанції з висновком якого погодився й апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заявлених у справі вимог.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року

у справі № 523/12653/17.

Помилковими є доводи касаційної скарги, що суди не дослідили зібрані

у справі докази та не дали їм належна оцінку, а висновки судів ґрунтуються на недопустимих доказах, оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були надані до суду у визначеному процесуальним законом порядку та були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість.

Разом із тим, встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Безпідставним є посилання у касаційній скарзі на неврахування судом апеляційної інстанції висновків, які були викладені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16; Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 918/370/17,

від 17 січня 2019 року у справі № 607/12777/17, враховуючи наступне.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини

є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не

будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

Так, у справі № 907/50/16 заступник прокурора в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України звернувся до господарського суду з позовною заявою про витребування з незаконного володіння товариства з обмеженою відповідальністю цілісного майнового комплексу державного підприємства. Залишаючи без змін судові рішення про відмову в задоволенні позову, Велика Палата Верховного Суду

у постанові від 20 листопада 2018 року вказувала, що товариство з обмеженою відповідальністю вважається добросовісним набувачем спірного майна, оскільки за встановлених у справі обставин він не знав і не міг знати про придбання майна від особи, яка не мала права його відчужувати. Втручання держави в право товариства на мирне володіння майном не суперечить сформульованим в усталеній практиці ЄСПЛ критеріям правомірного втручання в це право. Витребування майна

з володіння відповідача відповідає критерію законності: витребування здійснюється на підставі норм статті 388 ЦК України у зв`язку з неправомірним заволодінням майном держави. Отже, Господарський суд Закарпатської області та Львівський апеляційний господарський суд дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для витребування майна від відповідача, як добросовісного набувача у відповідності до положень

статті 388 ЦК України, та відмову у позові за наслідками спливу позовної давності за заявленими вимогами.

Предметом позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю до обласної організації фізкультурно-спортивного товариства у справі

№ 918/370/17 є встановлення сервітуту, оскільки користування приміщеннями товариства неможливе без проходу через приміщення, які належать організації. Постановою Верховного Суду від 20 вересня 2018 року залишено без змін судові рішення, якими відмолено у задоволенні позову. Касаційний суд вказував, що товариством не доведено належними та допустимими доказами як неможливості іншого доступу до своїх приміщень, окрім як шляхом встановлення сервітуту, так і факту вичерпання всіх способів для досягнення домовленості з організацією. При цьому, фактично змінюючи предмет позову та звертаючись із заявою про залишення частини позовних вимог без розгляду, товариство сформулювало предмет позову таким чином, що унеможливлює його задоволення, оскільки не визначено ані строку, ані розміру оплати сервітуту. Тобто товариством не зазначено порушених, невизнаних або оспорюваних його прав чи інтересів.

У справі № 607/12777/17 позивач вказував, що іншої можливості забезпечити належне користування будинком немає, просив встановити земельний сервітут, для заїзду та тимчасової зупинки транспортного засобу із використання земельної ділянки відповідача. Позивач посилався на те, що такий сервітут не створюватиме відповідачу незручностей або обмежень у користуванні земельною ділянкою, оскільки вона вільна від насаджень, заасфальтована, використовується відповідачем для заїзду (виїзду)

в гараж. Постановою Верховного Суду від 17 січня 2019 року залишено без змін постанову апеляційного суду, якою відмовлено у задоволенні позову. Касаційний суд вказував, що заявлений сервітут полягатиме лише в тому, що позивач зможе заїхати лише у двір з проїзної частини вулиці, що зменшить відстань для заносу продуктів, речей, тощо до 10 метрів, оскільки проїзд до належного йому будинку є неможливий. Між сторонами

з 2007 року існують неприязні стосунки, оскільки позивач або його батько неодноразово залишали автомобіль у заїзді, чим створювали відповідачу перешкоду у виїзді з гаражу та в доступі до нього та ігнорували прохання відповідача звільнити заїзд. За необхідності здійснення певного виду ремонтно-будівельних робіт може бути встановлений тимчасовий сервітут на час їх виконання, за умови, що виконання таких робіт потребуватиме встановлення такого сервітуту.

Отже, відсутні підстави вважати, що суди у справі, яка переглядається,

не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які викладені у наведених як приклад постановах касаційного суду, оскільки суди виходили з конкретних обставин кожної окремої справи.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що суди помилково залишили поза увагою клопотання ОСОБА_1 про застосування позовної давності, оскільки у задоволенні позову СК «Террасний-плюс» відмовлено занедоведеністю, тому відсутні підстави для застосування позовної давності.

Суди належним чином, з урахуванням заявлених у справі вимог та поданих до суду доказів, вирішили заявлені стороною позивача за первісним позовом клопотання, зокрема, щодо витребування доказів, тому доводи касаційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Колегія суддів, проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень з точки зору застосування норми права, яка стала підставою для розгляду позову та вирішення справи по суті, дійшла висновку, що суди ухвалили судові рішення відповідно до встановлених у справі обставин на підставі поданих сторонами доказів та правильно застосували норми матеріального права

у спірних правовідносинах.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди

з висновками судів стосовно установлення обставин справи, до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, тому з огляду на вимоги процесуального закону не здійснює оцінку доказів, у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень.

ЄСПЛ вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною

в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України»).

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої

статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду, оскільки суди, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а вказаних судових рішень без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 13 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук