Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Усатової І.А.,

при секретарі Омелько Г.Т.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження справу без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Київської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтував тим, що 23.08.2019 в аеропорту «Бориспіль» працівниками Київської митниці ДФС було складено протокол 0443/12500/19 про адміністративне правопорушення громадянином В`єтнаму ОСОБА_2

Посилається на те, що 01.11.2019 Бориспільський міськрайонний суд Київської області скасував протокол та закрив провадження у справі №359/9717/19 за відсутністю в діях позивача ознак порушення митних правил . Київська митниця ДФС оскаржила рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

09.12.2020 Київський апеляційний суд матеріали справи направив до Київської митниці ДФС на дооформлення з послідуючим, за наявності підстав, направленням справи на судовий розгляд

Київська митниця ДФС знову подала до суду матеріали адміністративної справи з протоколом на позивача. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.06.2020 закрито провадження в справі №359/9717/19 про притягнення позивача до адміністративної вiдповiдальності за ст. 471 МК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вiдповiдач знову оскаржив рішення суду першої інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду вiд 10.07.2020 апеляційну скаргу представника вiдповiдача Клімова С.Г. - залишено без задоволення, а постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05.06.2020, про закриття провадження у справі щодо позивача про порушення митних правил, передбачене ст.471 MK України, - без змiн

13.08.2020 вiдповiдач повернув позивачу вилучений товар.

Зазначив, що незаконні дії відповідача завдали моральних втрат , призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків та вимагали від нього додаткових зусиль для органiзації свого життя. Спочатку він був шокований, що в нього було безпідставно вилучено товар. Таке свавілля відповідача глибоко обурило позивача та завдало йому стресу. У перші дні після незаконного рішення відповідача переніс найбільший стрес, у нього виникла глибока моральна травма, яка виразилася у підвищеній тривожності, болі в області серця, підвищеному серцебитті, відсутності апетиту, безсонні, відчаї та моральних переживаннях.

Потім у нього погіршилися відносини з його партнерами. Позивач був позбавлений товару, який був вилучений з його обороту. Це завдало позивачу збитків, що полягає в упущеній вигоді, а також було підставою для пошуку позивачем коштів, щоб компенсувати свої втрати внаслідок вилучення його товару. Ці обставини завдали фінансових труднощів, а крім цього для позивача репутація чесної людини має важливе значення, а від незаконних дій відповідача впала тінь на його ім`я, що також негативно на нього вплинуло. Незаконне рішення відповідача, грубе порушенням прав позивача, глибоке розчарування в законності дій органів влади, було для нього стресогенним - несподіваним та на фоні звичайного усталеного способу життя екстремальним.

Посилається, що незаконність протоколу встановлена в рішенні Солом`янського районного суду м. Києва від 05.06.2020 у справі №359/9717/19. Так в рішенні суду зазначено:«Будь-яких доказів на підтвердження того, що вартість товару, придбаного позивачем у В`єтнамі, складає більше 1000 євро у матеріалах справи не міститься.

У протоколі про порушення митних правил не наведено чому інспектор при його складанні прийшла до висновку, що вартість товару перевищує 1000 євро.

З 23.08.2019 позивач був позбавлений майна, а з 18.10,2019 по 10.07.2020, тобто 10 місяців, адміністративна справа про притягнення позивача до адміністративної вiдповiдальності розглядалася в судах.

Посилається, що вiдповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мiнiмального розміру заробітної плати за кожен мiсяць перебування під слідством чи судом. В 2019-2020 роках мінімальна заробітна плата складає 4 173 гривні, вiдповiдно до принципу розумності, справедливості та співмірності позивач визначає розмiргрошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду), завдану протиправними діями вiдповiдача в розмірі 41 730 грн., що також вiдповiдає науковій Методицi психологічного дослідження у справах щодо заподіяння моральних страждань особі та відшкодування моральної шкоди, розроблену Харківським НДІСЕ Міністерства юстиції України, яка 18.01.2019 включена до Реєстру методик проведення судових експертиз (код 14.1.75).

Заявлена до компенсації сума моральної шкоди є спiвмiрною з характером моральних страждань позивача, тривалістю змiн звичайного ритму життя, порушенням морального та фізичного здоров`я.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що порушення прав заявника, який зазнав моральної шкоди, не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення. Європейський суд з прав людини у справі «Артур Іванов проти Росії» (заява № 62798/09) в своєму рішення від 05.06.2018 року зазначив, що призначена державою компенсація не повинна бути необґрунтованою у порівнянні з призначеними Судом компенсаціями у аналогічних випадках ($31).

Середній розмір компенсації моральної шкоди, який призначається Європейським

бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні судом з прав людини у випадках завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи нею своїх повноважень, коливається вiд 2000 до 3000 €вро. У зв`язку з цим, заявлений позивачем розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду), у розмірі, еквівалентному менше 1300 Євро, є нижче нижчої межі розміру, який призначається Європейським судом з прав людини у аналогічних випадках.

Також просить стягнути 19800 грн витрат за надання правничої допомоги .

Зазначає, що сплатив адвокату Бондарчуку В. О. 19 800 гривень за надання правничої допомоги у справі № 359/9717/19, що підтверджується договором про надання правової допомоги, актом передачі-прийому наданих послуг (виконаних робіт), довідкою про оплату наданих послуг.

Обсяг наданих адвокатом Бондарчуком В.О. послуг підтверджується судовими рішеннями і матеріалами справи № 359/9717/19, доданими до позовної заявами доказами (копії додаються):

Адвокат брав участь в шести судових засіданнях у справі № 359/9717/19:

18.10.2019 - участь в судовому засіданні в Бориспільському міськрайонному суді Київської області;

01.11.2019 - участь в судовому засіданні в Бориспільському міськрайонному суді Київської області;

25.11.2019 - участь в судовому засіданні в Київському апеляційному суді;

09.12.2019 - участь в судовому засіданні в Київському апеляційному суді;

05.06.2020 - участь Києва в судовому засіданні в Солом`янському районному суді міста;

10.07.2020 - участь в судовому засіданні в Київському апеляційному суді.

Також зазначає, що адвокатом було складено заяви, скарги, процесуальнi та iншi документи правового характеру до Бориспільського міськрайонного суду Київської області в

загальній кількості з документи та загальною вартістю 2 400 грн.:

18.10.2019 - клопотання про проведення додаткової перевірки;

01.11.2019 - заява про неналежнi докази;

01.11.2019 - пояснення у справі;

та до Київського апеляційного суду в загальній кількості 7 документів та загальною вартістю 5 600 грн.:

25.11.2019 - заперечення на апеляційну скаргу;

06.12.2019 - чотири заяви про допит свідків;

06.12.2019 - заява про недостовірну інформацію в апеляційній скарзі;

09.12.2019 - заява про приєднання до матеріалів справи оригіналів доказів;

та до Солом`янськoгo paйонного суду міста Києва в загальній кількості 5 документів та загальною вартістю 4 000 грн.:

16.03.2020 - заява про невиконання митним органом приписів постанови Київського апеляційного суду;

16.03.2020 - пояснення у справі;

16.03.2020 - заява про недостовірну інформацію в доводах Київської митниці Держмитслужби;

16.03.2020 - заява про неналежні докази;

27.03.2020 - додаткові пояснення щодо неналежності висновку ДПМЕ ДФС №142 вiд 11.09.2019.

Також зазначає, що адвокатом було замовлено висновок експертизи, який поданий в суд в якості доказу - 600 грн.

Гонорар Адвоката на надані послуги в судовій справі №359/9717/19 склав 19 800 гривень.

Ухвалою суду від 07.09.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

23.03.2021 до суду від відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, посилаючись на необгрунтованість позовних вимог. Вказує, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, та відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діям інших суб`єктів. Окрім того, позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до ст.ст. 283, 284, КУпАП таке питання можу бути вирішене лише судом. Постановою Солом`янського районного суду м.Києва від 05.06.2020 по справі №359/9717/19 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача. Факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду. Вважає, що позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки вина відповідачів не встановлена належним чином та не доведена незаконність дій Департаменту патрульної поліції та його посадових осіб. Окрім того, позивачем не підтверджена наявність моральної шкоди, а саме в чому саме вона полягає (фізичні, душевні або психічні страждання) та характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо), а також відсутнє обґрунтування саме такого розміру моральної шкоди, що суперечить вимогам законодавства України. Вказує також, що стягненню не підлягають витрати на правничу допомогу, оскільки позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, платіжних документів, що підтверджують фактичну оплату послуг адвоката.

17.03.2021 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив Державної казначейської служби України, в якому вказує, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дiєю чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання казначейством України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. У вiдповiдності до п. 4 ч.1 ст. 2 Закону України № 266/94-ВР підставою для стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу є рішення суду про закриття справи про адміністративне правопорушення. При цьому немає значення вина конкретних посадових чи службових осіб працівників митниці. Складення протоколу про адміністративне правопорушення та подальше закриття судом справи за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, якi iнiцiювали та здійснювали вказане провадження. Твердження відповідача про те, що між закриттям справи про адміністративне правопорушення та завданням позивачу моральної шкоди не має причинного зв`язку, не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що протокол було складено незаконно, а оскарження митницею рішень судів затягувало тривалість душевних страждань позивача, тому позивачу була завдана моральна шкода, що полягає у моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих стосунків та інших негативних наслідках. Очевидна незаконність дій працівників митниці, які без доказів склали протокол, завідома протиправність якого встановлена рішенням суду, а відтак і причинний зв`язок між діями працівників митниці в заподіянні позивачу моральної шкоди, підтверджується неправомірними діями працівників митниці, що полягали в складенні незаконного протоколу. За відсутності цих дій позивачу не було б завдано моральну шкоду, а також йому не потрібно було б залучати і оплачувати витрати на правову допомогу адвоката, щоб захистити себе в суді. Працівники митниці склали завідомо незаконний протокол, за відсутності доказів вчинення адміністративного правопорушення, що було встановлено судом, позбавили позивача майна, потім тривалий час проводили експертизу, яка була відхилена судом, надалi оскаржували рішення судів, за відсутності будь яких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а позивач увесь цей час морально переживав від такого свавільства митниці, був позбавлений свого майна, що в сукупності негативно вплинуло на позивача. Враховуючи глибину душевних страждань позивача, характер та тривалості немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотнiсть завданої шкоди та з врахуванням вимог розумності і справедливості, 41 730 грн. є розумним та справедливим розміром морального відшкодування. При цьому, відповідач не обгрунтував, чому визначений позивачем розмір моральної шкоди не вiдповiдає характеру, глибині та тривалості його моральних страждань. Окрім того, вказує, що в позовній заяві та наданих документах детально вказано обсяг наданих адвокатом послуг (виконаних робіт), а також додано документи, що підтверджують обсяг наданих адвокатом послуг (виконаних робіт) - договір про надання правової допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), довідку про оплату наданих адвокатом послуг.

13.07.2021 до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких просив звернути увагу на сформовану Верховним Судом усталену практику розгляду справ про відшкодування шкоди з підстав закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

29.11.2022 до суду надійшла заяві позивача про відвід головуючого судді Усатової І.А. від розгляду даної справи.

Ухвалою суду від 30.12.2022 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача Бондарчука В.О. про відвід головуючої судді Усатової І.А. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Київської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

На день ухвалення рішення від відповідача Київської митниці Держмитслужби відзиву не надійшло.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі не викликались.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Встановлено, що постановою Бориспільського міськрайонного суду у Київської області від 01.11.2019 закрито провадження у справі №359/9717/19 у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення .

09.12.2020 постановою Київського апеляційного суду скасовано постанову Бориспільського міськрайонного суду у Київської області від 01.11.2019 матеріали справи направлено до Київської митниці ДФС на дооформлення з послідуючим, за наявності підстав, направленням справи на судовий розгляд .

Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05.06.2020 закрито провадження в справі №359/9717/19 про притягнення позивача до адміністративної вiдповiдальності за ст. 471 МК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою Київського апеляційного суду вiд 10.07.2020 апеляційну скаргу представника вiдповiдача Клімова С.Г. - залишено без задоволення, а постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05.06.2020, про закриття провадження у справі щодо позивача про порушення митних правил, передбачене ст.471 MK України, - без змiн

13.08.2020 вiдповiдач повернув позивачу вилучений товар.

Позивач вважає, що неправомірними діями відповідача йому була заподіяна моральна шкода, а тому просив суд стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 41730 грн.

За положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

З урахуванням суб`єктного складу спірних правовідносин, до застосування також підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, ст.ст.23,1167,1173 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України).

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода це будь-яке знецінення блага, що охороняється правом, тому її поділяють на майнову і немайнову. Моральна шкода - втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди належать: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У пункті 3 Постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина 1 статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає у тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як із поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність , органів досудового розслідування , прокуратури і суд» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно ст 2 цього закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Згідно статті 3 цього ж закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Стаття 4 вищевказаного закону зазначає, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. Вартість жилих будинків, квартир, інших споруд відшкодовується лише у разі, якщо зазначене майно не збереглося в натурі і громадянин відмовився від надання йому рівноцінного жилого приміщення з безоплатною передачею у його власність або у разі згоди на це громадянина. Вартість втраченого житла відшкодовується виходячи з ринкових цін, що діють на момент звернення громадянина про відшкодування шкоди.

У разі ліквідації підприємств, установ, організацій, яким майно було передано безоплатно, або недостатності у них коштів для відшкодування шкоди вартість майна (частина вартості) відшкодовується за рахунок державного бюджету.

Вартість майна визначається за цінами, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди. У разі пошкодження майна завдана шкода відшкодовується повністю.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Станков проти Болгарії» зазначив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Так, в Постанові Верховного Суду у справі № 750/6330/17 зроблено висновок, що не всі негативні емоції досягають рівня страждання або ж приниження, які завдають моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, зокрема, інтенсивність, повторюваність протиправних дій, фізичні або ж психологічні наслідки, стан здоров`я. Верховним Судом зауважено, що саме позивач повинен довести які саме дії спричинили страждання, яку саме шкоду вони заподіяли та в якому розмірі.

Вирішуючи справи про відшкодування суб`єктом владних повноважень завданої ним шкоди в кожному конкретному випадку суд повинен встановити, чи досягли негативні емоції з боку особи рівня приниження чи страждання. При цьому варто пам`ятати про причинно-наслідковий зв`язок та співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідком.

Отже, не кожне переживання, хвилювання є стражданням. Страждання-це відчуття сильного фізичного болю, глибоких душевних мук, а не будь-яка негативна емоція. Саме через страждання фізичної особи визначається поняття моральної шкоди. Тому саме страждання, його характер та глибину потрібно доводити, щоб довести моральну шкоду.

За положеннями частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У пункті 5 своєї Постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого позивач при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для справи.

Свої позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 обґрунтував тим, що внаслідок неправомірних дій посадових осіб Київської митниці йому була заподіяна моральна шкода у розмірі 41730,00 грн.

При цьому будь-яких доказів на підтвердження того, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивач переніс глибокі душевні страждання, що призвело до заподіяння йому моральної шкоди в розмірі 41730,00 грн. останній суду не надав, тобто позивач не довів суду, яку саме шкоду діями відповідача заподіяно позивачу та в якому розмірі.

Крім того, згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 25 жовтня 1993 року у справі «Гольм проти Швеції», від 29 листопада 1996 року у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 13 липня 2006 року у справі «Сілін проти України») визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями,

За таких обставин суд дійшов висновку, про відмову у позові в цій частині.

Що стосується стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Представник позивача, звертаючись до суду з вимогою про стягнення витрат на правову допомогу зазначає, що відповідно до п.4 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суд» позивач має право на відшкодування (повернення) суми, сплаченої ним у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Посилається, що сплатив адвокату Бондарчуку В.О. 19800 грн. за надання правової допомоги та це підтверджується матеріалами доданими до позову, а обсяг наданих адвокатом Бондарчуком В.О. послуг підтверджується судовими рішеннями і матеріалами справи № 359/9717/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Таким чином, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову.

З точки зору ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У постанові Великої Палати Верховного суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.»

З матеріалів справи вбачається, що 03.09.2019 був укладений договір № 136 про надання адвокатом Бондарчуком Віталієм Олександровичем правової допомоги ОСОБА_2, в п.1 якого визнано види правової допомоги, що надається адвокатом клієнту, в п.4 визначено порядок обчислення та оплати гонорару, а саме:

-вартість послуг адвоката щодо представництва інтереси Клієнта в судових засіданнях - 1200 грн. за одне судове засідання;

-вартість складення адвокатом заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру - 800 грн. за складення одного документу;

-вартість консультацiй адвоката - 600 грн. за одну годину;

-пiдготовка та подання адвокатом адвокатських запитів, збір необхідних доказів - 600 грн. за один запит та отриманий доказ.

Позивачем наведено детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), здійснення яких підтверджується матеріалами справи, додано довідку про отримання коштів адвокатом Бондарчуком В.О. згідно вказаного договору про надання правової допомоги у розмірі 19800,00 грн. від 05.08.2020.

Відповідно до постанови ВС від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц при обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Здійснення безпосереднього списання коштів казначейством передбачено п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, Державна казначейська служба України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Оскільки позивачем документально підтверджено та доведено оплату послуг адвоката у сумі 19 800, 00 грн., суд вважає що ця сума підлягає стягненню із Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, на користь позивача, в якості витрат на професійну правову допомогу .

З урахуванням наведеного, позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 59 Конституції України, ст. ст. 23, 1176 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 137, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до Київської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19 800, 00 грн.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошеннядо Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І.А.Усатова