КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 760/27368/21

номер провадження №22-ц/824/2142/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року /суддя Українець В.В./

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Просила суд ухвалити рішення, яким визнати квартиру АДРЕСА_1 її особистою приватною власністю.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року позов задоволено частково. У порядку поділу майна визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . У задоволенні інших позовних вимог відмовлено./а.с. 75-76/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що відповідачем подано відзив у справі, який був отриманий позивачем та не врахований судом першої інстанції а отже відповідач був позбавлений викласти обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, яке підлягає скасуванню. Також долучив копію відзиву з додатками до апеляційної скарги. Просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 50 500 грн та судовий збір 8 512, 50 грн. Крім того, заперечував проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

ОСОБА_3 з відзивом на апеляційну скаргу не зверталась.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, відмовляє у клопотанні про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, як необґрунтованому належним чином та вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 вересня 2018 року.

З позову вбачається, що 09 липня 2021 року ОСОБА_3 звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу.

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя та просила ухвалити рішення, яким визнати квартиру АДРЕСА_1 її особистою приватною власністю, посилаючись на те, що зазначена квартира придбана за її особисті кошти.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався нормами п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України про те, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Разом з тим, стороною позивача не надано доказів на підтвердження придбання нею квартири АДРЕСА_1 за особисті кошти.

Наведена стороною позивача у відповіді на відзив таблиця заробітної плати відповідача за 2014-2017 роки не є підтвердженням реальних доходів останнього та доказом оплати позивачем вартості спірної квартири.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 70 СК України визначено, що в разі поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Квартира за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності належить відповідачу, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 03 квітня 2019 року.

ОСОБА_1 придбав квартиру, перебуваючи у зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_3 , а тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що зазначене нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 підлягає поділу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частках.

Доводи апеляційної скарги, фактично викладені у відзиві до суду першої інстанції, копію якого долучено апелянтом до скарги, щодо помилкового твердження про проживання спільною сім`єю впродовж 2015-2017 років, оформлення договору купівлі-продажу до отримання паспорта нового зразку, доходи позивачки, доходи апелянта за періоди з 2014 по 2018 роки, здійснення ремонтних робіт у квартирі, не мають правового значення для розгляду справи.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/19610/15-ц (провадження 61-35779ск18).

Жодна зі сторін не надала достатньо доказів на спростування зазначеної презумпції, та не довела обставини, що її спростовують.

Посилання апелянта на п. 1.6 Договору купівлі-продажу апеляційним судом також відхиляється з огляду на відсилочний характер вказаного пункту договору, до попереднього договору та відсутністю доказів щодо наявності коштів на придбання квартири. Долучена довідка про рух коштів на картці ОСОБА_1 з загальною сумою надходжень за 2014 р. - 2018 р. у розмірі 767 035, 62 грн, жодним чином не свідчить про можливість придбання нерухомості на суму 1 069 700 грн, з урахуванням звичайних витрат на життєзабезпечення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: