П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 грудня 2023 року місто Київ

справа № 757/33221/22-ц

провадження№22-ц/824/13209/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеус А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»

відповідач - Національний банк України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м.Києва від 9 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Батрин О.В.,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила зобов`язати відповідачів повернути їй грошовий вклад в повному обсязі з процентами у розмірі 5310970,30 грн., компенсаціями та виплатити моральну шкоду.

Позов обґрунтовано тим, що позивач з 1989 року є вкладником Ощадбанку України, на базі якого було створено Ощадбанк України після проголошення самостійності Держави, передала свої грошові заощадження у користування на умовах збільшення їх під проценти та її гарантії про повне збереження і видачу їх на першу вимогу. Грошовий вклад позивача знаходиться у відповідача Ощадбанку України на рахунку № НОМЕР_1 у Філії № 52 м.Харкова на позабалансовому рахунку у розмірі 1018 карбованців станом на 5 січня 1990 року підтверджений золотом і дорівнює 2181252,30 грн. Крім того, компенсаційний вклад/рахунок позивача знаходиться у відповідача АТ «Державний ощадний банк України» на позабалансовому рахунку № НОМЕР_2 у розмірі 1324,05 карбованців станом на 21 квітня 1997 року підтверджений золотом і дорівнює 1307,3828 грамів чистого золота, що станом на 1 січня 2022 року за даними НБУ становить 2873188,50 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, просила позов задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 9 травня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України», Національного банку України про повернення суми грошового вкладу. Процентів, компенсацій та стягнення моральної шкоди.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в який просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити; зобов`язати відповідачів повернути позивачеві дійсні на сьогодні 19 липня 2023 року активи/грошовий вклад на її рахунках № НОМЕР_1 і за № НОМЕР_2 в золотому парітеті підтверджені договором в зберкнижках на її ім`я в активний баланс, які були вкладені в заощадження 14 лютого 1989 року в АТ «Державний Ощадний Банк», та які разом із Нацбанком України були виведені поза баланс зараз перекладають відповідальність на Державу України/Кабмін/Мінфін; стягнути з АТ «Державний Ощадний Банк України» грошовий вклад позивача в сумі 5310970,30 грн. по рахунках № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 в золотому парітеті підтверджені договором в зберкнижках на ім 'я ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі, зокрема, зазначає про те, що засідання відбулось з грубим порушенням норм процесуального і матеріального права, а також фактичним обставинам справи. Судом не витребувані у АТ «Державний Ощадний Банк України» карточки руху заощаджень позивача по її рахункам № НОМЕР_1 і НОМЕР_2 по заяві позивача ОСОБА_1 для дослідження в суді в якості доказу, які мають значення у вирішенні справи. Судом не проводилось попереднє підготовче засідання. Суд не звернув уваги на рішення Конституційного суду від 10 жовтня 2001 року № 13-рп/2001, справа № 1-23/2001, який визнав таким, що не відповідають Конституції України положення ст.7 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» від 21 листопада 1996 року в частині щодо повернення заощаджень громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства, відновлених та проіндексованих, згідно з цим Законом в установах Ощадного банку України, залежно «від віку вкладника» та «інших обставин».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представник АТ «Ощадбанк» просив рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. У відзиві, зокрема зазначає про те, що компенсаційний рахунок на ім`я позивача, не є вкладом, на ньому відсутні кошти, які можуть бути виплачені відповідачами, а іншого порядку компенсації виплат на повернення вкладів Ощадбанку СРСР ніж спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України, діючим законодавством України не передбачено, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представник Національного банку України просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

Представник АТ «Державний ощадний банк України» адвокат Солдатенко А.М. проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Представник Національного банку України Булгаков С.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що позивачка ОСОБА_1 має грошові кошти на рахунках Ощадного банку України, а саме: на рахунку № НОМЕР_1 , на якому станом на 5 січня 1990 року залишок складає 1324,05 грн., та компенсаційний рахунок № НОМЕР_3, на якому станом на 21 квітня 1997 року складає 1324,05 грн., 6 квітня 2004 року було проведено виплату 50 грн. та сума залишку склала 1274,05 грн.

Листом АТ «Ощадбанк» від 26 грудня 2018 року № 11/5-17/1713/6199/2018-00/с позивача ОСОБА_1 повідомлено про розгляд її заяви від 30 листопада 2018 року та роз`яснено, що питання відновлення знецінених грошових заощаджень громадян України регулюються Законом України від 21 листопада 1996 року № 537/96-ВР «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», відповідно до якого Кабінет Міністрів України щорічно встановлює порядок здійснення компенсаційних виплат по знецінених грошових заощадженнях у межах коштів, які передбачені в Державному бюджеті України на відповідний рік, але протягом 2013-2017 років і станом на поточний час Кабінетом Міністрів України не було прийнято постанови, яка регулює питання таких виплат, та кошти Державного бюджету України до АТ «Ощадбанку» не надходили.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст.7 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, заощадження повертаються поетапно, залежно від суми вкладу в межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік. Порядок перерахування коштів з Державного бюджету України установам Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року № 346 «Про виплату в 2012 році громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку срср, що діяли на території України, та в облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, державні казначейські зобов`язання срср і сертифікати Ощадного банку срср, придбані на території Української рср» виплата компенсації в 2012 році передбачалась вкладникам, відомості про яких станом на 1 січня 2012 року внесені до інформаційно- аналітичної системи «Реєстр вкладників заощаджень громадян» та які не отримали протягом 2008 року компенсацію втрат від знецінення грошових заощаджень у межах залишку проіндексованого вкладу, але не більше ніж 1000 грн на одного вкладника.

Починаючи з 2013 року та станом на сьогоднішній день Кабінетом Міністрів України не було прийнято постанови що регулює компенсацію витрат від знецінення грошових заощаджень, коштів у державному бюджеті на їх виплату не передбачено. Крім того, законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» не передбачено статті видатків для проведення компенсаційних виплат.

Врахувавши наведене, та, оскільки ПАТ «Державний Ощадний банк України» провадить виплату проіндексованих заощаджень в межах передбачених для цього Державним бюджетом України і перерахованих з нього грошових сум, у 2021, 2022 та 2023 роках статтю видатків для проведення компенсаційних виплат не передбачено, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Питання збереження, відновлення реальної вартості та компенсації знецінених грошових заощаджень громадян України, які зберігалися на рахунках Ощадного банку колишнього СРСР до 2 січня 1992 року регулюються Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», статтею 1 якого встановлені зобов`язання держави перед громадянами України, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України.

Відповідно до ст.2 Закону держава зобов`язується забезпечити збереження та відновлення реальної вартості заощаджень громадян і гарантує їх компенсацію у встановленому порядку.

Установи ПАТ «Державний Ощадний банк України» на виконання вимог ст.5 Закону провели одноразову індексацію вкладів громадян і на проіндексовані суми, що знаходяться на позабалансовому рахунку ПАТ «Державний Ощадний банк України», видали вкладникам ощадні книжки, на підставі яких виникає право на отримання компенсаційних сум в майбутньому за рахунок Державного бюджету.

Суми, зафіксовані в ощадних книжках (компенсаційних рахунках), вкладниками, у тому числі і позивачем, фактично на зберігання до ПАТ «Державний Ощадний банк України» не вносились, зазначені суми держава планує виплатити поступово як компенсаційні втрати від знецінення заощаджень на виконанні ст.1 Закону.

У Законі передбачено, що кошти для компенсації заощаджень визначаються у Державному бюджеті України окремою статтею.

Відповідно до ст.7 Закону заощадження підлягають поверненню поетапно, залежно від суми вкладу у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік.

Перелік груп вкладників і порядок проведення виплат проіндексованих грошових заощаджень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 жовтня 2001 року № 13-рп/2001 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України окремих положень Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» установлено, що виплати громадянам України грошових заощаджень в обмежуваному розмірі та поетапно є правом держави, що не суперечить статтям 13, 41, 64 Конституції України.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» не передбачено статті видатків ля проведення компенсаційних виплат.

Встановивши, що ПАТ «Державний Ощадний банк України» провадить виплату проіндексованих заощаджень в межах передбачених для цього Державним бюджетом України і перерахованих з нього грошових сум, у 2021, 2022 та 2022 роках статтю видатків для проведення компенсаційних виплат не передбачено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Іншого порядку компенсації виплат на повернення вкладів Ощадбанку СРСР, ніж спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», діючим законодавством України не передбачено.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було враховане рішення Конституційного Суду України від 10 жовтня 2001 року у справі № 13-рп/2001 є безпідставними і спростовуються змістом оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції допущені порушення норм процесуального права свого підтвердження не знайшли.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 25 січня 2023 року у даній справі відкрито провадження та на 23 березня 2023 року призначено підготовче засідання.

Підготовче провадження було закрите ухвалою суду першої інстанції від 23 березня 2023 року. Справа була призначена до судового розгляду по суті на 9 травня 2023 року.

В судовому засіданні 9 травня 2023 року клопотання ОСОБА_1 судом першої інстанції були вирішені, підстави вважати, що клопотання були вирішені з порушенням норм процесуального права, відсутні.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 9 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова складена 13 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус