провадження №2/279/768/23
Справа № 279/2136/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2023 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коваленко В.П. ,

секретаря Зубкової І.М. ,

розглянувши цивільну справу №279/2136/23 за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області , про визнання права приватної власності на будинок,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Барановського І.І. звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за ним право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що у 1976 році побудував вказаний будинок, з 1976 року в ноьму проживає його дружина, правовстановлюючих документів на вказаний будинок немає, право власності ні за ким не зареєстровано.

В судове засідання позивач та його представник не з"явилися, надіслали заяви, в яких просив справу розглянути без його участі. Відповідач надав заяву про розгляд справи без участі його представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

За таких обставин суд вважає необхідним розглядати дану справу за наявними матеріалами, без фіксації за допомогою технічних засобів.

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 разом із дружиною в 1976 році побудували будинок в АДРЕСА_1 , де проживають по даний час.

Будь-яких документів на виділення земельної ділянки під забудову, дозволу на будівництво, позивач не надав . Право власності на вказаний будинок ні за ким не зареєстровано.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин першої, другоїстатті 331 ЦК Україниправо власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Положення частини другої статті 331 ЦК України необхідно тлумачити у системному зв`язку з положеннями статті 182 цього Кодексу щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, які не передбачають винятків. За загальним правилом, усі об`єкти нерухомого майна в силу своєї специфіки після завершення будівництва підлягають прийняттю в експлуатацію та державній реєстрації.

Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України), землекористувачі (стаття 95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.

Крім того, відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його до експлуатації в установленому законодавством порядку.

За змістом частин четвертої, п`ятої статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбаченихстаттею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що слугують умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї з трьох зазначених у частині першійстатті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна,не набуває права власності на нього(ч.2ст. 376 ЦК).

Разом з цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина другастатті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (частина п`ятастатті 376 ЦК України).

Виходячи зі змісту статей 331,375,376,380 ЦК України, правовою підставою визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі частини п`ятої статті 376 ЦК України може бути не лише відсутність порушення прав інших осіб таким визнанням, а й встановлення судом відповідності такого об`єкта архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам.

Тому, вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити всі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил істотними.

В даному випадку, судом встановлено, що спірне будівництво велося позивачем без будь-якої дозвільної та проектної документації. А отже, є самочинним.

Крім того, враховуючи заявлену в цій справі вимогу позивача про визнання права власності на житловий будинок в цілому, будуть порушені права іншого співвласника будинку. Позивачем не надано доказів про те, що спірне будівництво зведено саме на належній йому земельній ділянці.

Відповідно до підпункту 1 пункту «б» частини першоїстатті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні`до відання виконавчих органів міських рад належать делеговані повноваження, надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд (стаття 10 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Згідно з пунктом 2 частини третьо їстатті 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності`до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Матеріали справи не свідчать про те, що позивач звертався до компетентного органу з приводу введення в експлуатацію самочинного будівництва.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-268 ЦПК України, ст.ст. 331, 376 ЦК України ,

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до територіальної громади в особі Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області , про визнання права приватної власності на будинок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Суддя В.П. Коваленко