Постанова

Іменем України

11 січня 2023 року

м. Київ

справа № 346/434/20

провадження № 61-15636св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

заявник (стягувач)- ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - державний виконавець Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ),

заінтересована особа (боржник) - відкрите акціонерне товариство «Коломийський завод сільськогосподарських машин»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області

від 13 травня 2021 року у складі судді Калинюка О. П. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 серпня 2021 року у складі колегії суддів: Максюти І. О., Василишин Л. В., Горейко М. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог скарги

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати неправомірною та скасувати постанову Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західної міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі - Коломийський МВ ДВС) про зупинення вчинення виконавчих дій

від 14 квітня 2021 року у виконавчому провадженні № 62224029.

Скаргу мотивовано тим, що 03 березня 2020 року Коломийським міськрайонним судом видано судовий наказ № 346/434/20 про стягнення з ВАТ «Коломийський завод сільськогосподарських машин» (далі -

ВАТ «Коломиясільмаш») на її користь заборгованості із заробітної плати у розмірі 181 988, 88 грн. За наслідком пред`явлення до Коломийського МВ ДВСвказаного наказу 02 червня 2020 року державним виконавцем Федьківим В. Б. відкрито виконавче провадження № 62224029, а 14 квітня 2021 року винесено постанову про зупинення виконавчих дій у зв`язку з включенням боржника ВАТ «Коломиясільмаш» до переліку об`єктів малої приватизації (пункт 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вважає вказану постанову державного виконавця незаконною, оскільки підприємство знаходиться на стадії санації, а до таких обставин застосовують також приписи Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», за змістом яких заборона стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, не поширюється на виплату заробітної плати.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2021 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 серпня 2021 року, скаргу

ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірною та скасовано постанову Коломийського МВ ДВС про зупинення вчинення виконавчих дій

від 14 квітня 2021 року у виконавчому провадженні № 62224029 по виконанню судового наказу про стягнення з ВАТ «Коломийський завод сільськогосподарських машин» на користь ОСОБА_1 заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 181 988,88 грн.

Судові рішення мотивовані тим, що стосовно ВАТ «Коломиясільмаш» введено процедуру санації, яка неодноразово продовжувалась господарським судом. Дії щодо заборони стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги після припинення провадження у справі про банкрутство, не поширюються на задоволення вимог на виплату заробітної плати, а тому дії державного виконавця щодо зупинення виконавчих дій з виконання судового рішення про стягнення з товариства на користь ОСОБА_1 заробітної плати є неправомірними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі Коломийський МВ ДВС просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні скарги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуальногоправа.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що зміст положення пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» містить обов`язок державного виконавця зупинити виконавче провадження у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації. Так, листом Фонду державного майна України від 01 квітня 2021 року Коломийський МВ ДВС повідомлено про те, що ВАТ «Коломиясільмаш» включено до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2021 році, а тому державний виконавець правомірно виніс постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 14 квітня 2021 року у виконавчому провадженні № 62224029.

Відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2021 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність ухвалених у справі судових рішень.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 22 грудня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2022 року зупинено касаційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 908/1525/16.

Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2023 року поновлено касаційне провадження у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На виконанні у Коломийському МВ ДВС перебуває виконавче провадження № 62224029, відкрите на підставі судового наказу № 346/434/20, виданого

03 березня 2020 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області, про стягнення з ВАТ «Коломиясільмаш» на користь ОСОБА_1 заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 181 988,88 грн.

02 червня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Також судами установлено, що у провадженні господарського суду Івано-Франківської області перебувала справа про банкрутство ВАТ «Коломиясільмаш», порушена на підставі ухвали цього суду від 12 лютого 2003 року та припинена на підставі ухвали від 17 січня 2019 року. Суд врахував, що наказом Фонду державного майна України від 07 травня 2018 року № 602 прийнято рішення про приватизацію державного пакету акцій ВАТ «Коломиясільмаш», а наказом Фонду державного майна України від 27 грудня 2018 року №1637 товариство включено до переліку об`єктів приватизації, що підлягають приватизації у 2019 році.

У ході проведення виконавчих дій встановлено, що наказом Фонду державного майна України від 01 квітня 2021 року ВАТ «Коломиясільмаш» включено до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2021 році.

Постановою державного виконавця Коломийського МВ ДВС від 14 квітня 2021 року зупинено вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні

№ 62224029 на підставі пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог статті 447 ЦПК Українисторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважать, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців є Закон України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.

Зупинення виконавчого провадження - це припинення вчинення виконавчих дій, обумовлене обставинами, що перешкоджають у їх вчиненні, передбаченими у нормах Закону України «Про виконавче провадження», які не можуть бути усунуті ані виконавцем, ані учасниками виконавчого провадження, протягом певного проміжку часу.

Із зупиненням виконавчого провадження виконавець не має права вчиняти будь-які виконавчі дії по такому виконавчому провадженні допоки існують обставини, якими обумовлено зупинення виконавчого провадження, до того моменту, поки останнє не буде відновлено на підставі постанови виконавця.

Схожі висновки викладені Верховним Судом у постанові від 18 червня 2020 року в справі № 796/165/18 (провадження № 61-2247ав20), на яку заявник послався у касаційній скарзі.

Отже, положеннями статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано обов`язок державного виконавця зупинити вчинення виконавчих дій, зокрема у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.

Згідно із частиною п`ятою статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 07 грудня 2022 року у справі № 908/1525/16 (провадження

№ 12-65гс21), що приписи пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» є доступними, чіткими, однозначними, а дії держави з виконання цих приписів - передбачуваними і для позивача, і для відповідача. Зупинення вчинення виконавчих дій на час приватизації боржника є обмеженням, передбаченим законом, з метою забезпечення суспільного інтересу у контролі за реалізацією певного майна у складі єдиного майнового комплексу суб`єкта господарювання задля прискорення його господарської діяльності під управлінням ефективного приватного власника. Така мета досягається, зокрема, через зупинення виконавчого провадження про стягнення коштів із боржника, який включений до переліку підприємств, що підлягають приватизації.

Враховуючи, що наказом Фонду державного майна України від 01 квітня

2021 року ВАТ «Коломиясільмаш» включено до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2021 році, державний виконавець дійшов правильного висновку про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 62224029 на підставі пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження»

Суди першої та апеляційної інстанції, вважаючи неправомірними дії державного виконавця, свого висновку не мотивували, не зазначили, яку норму Закону України «Про виконавче провадження» або положення Інструкції з організації примусового виконання рішень порушив державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови, не звернули уваги на те, що законодавцем в основу положення, визначеного пунктом 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», покладено принцип обов`язковості зупинення вчинення виконавчих дій у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 , оскільки державний виконавець при зупинені виконавчого провадження № 62224029 діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Верховний Суд зазначає, що предметом розгляду цього судового спору є оскарження дій/бездіяльності державного виконавця щодо примусового виконання рішення у справі, а тому саме норми Закону України «Про виконавче провадження» є спеціальними відносно інших норм права, у зв'язку із чим посилання судів на порушення державним виконавцем Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» є помилковим.

Аналізуючи викладені ОСОБА_1 у відзиві на касаційну скаргу доводи про спричинення їй шкоди внаслідок тривалого невиконання судового рішення, колегія суддів зазначає про таке.

Після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець продовжує примусове виконання рішення у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій у даному випадку є продаж та перехід до покупця права власності або завершення розміщення всіх акцій, передбачених до продажу планом розміщення акцій, тобто завершення приватизації товариства. До того часу за наявності необґрунтованої затримки державою з таким виконанням заявник може претендувати на компенсацію за порушення гарантії розумного строку виконання рішення суду (пункт 1 статті 6 Конвенції).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК Українисуд касаційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні скарги.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частинами першою, другою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , тому з неї на користь Коломийського МВ ДВС підлягає стягненню 2 270,00 грн на відшкодування сплаченого судового збору у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) задовольнити.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області

від 13 травня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 серпня 2021 року скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною і скасування постанови державного виконавця Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про зупинення виконавчих дій відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) сплачений судовий збір за подання касаційної скарги в сумі 2 270,00 гривень.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта