Справа № 136/542/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2023 р. м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Іванець О.Д., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У провадження суду надійшов вищезазначений позов про стягнення боргу.

Разом з позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все належне ОСОБА_2 рухоме та нерухоме майно, зокрема на автомобілі марки: Audi д.н.з. НОМЕР_1 та ВМW5354 д.н.з. НОМЕР_2 (і.н.т.з. НОМЕР_3 ).

В обґрунтування заяви, позивач зазначив, що ним було подано позовну заяву до ОСОБА_3 про стягнення боргу в розмірі 5 000, 00 доларів США, що є еквівалентом 182 843,00 гривень станом на 23.03.2023 року (36,5686 гривень за 1 долар США). Однак, враховуючи значну суму ціни позову, а також небажання відповідача повернути отримані кошти, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист, а також поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У зв`язку з чим виникла необхідність звернутися до суду із даною заявою. Такі дії відповідача ОСОБА_3 є безперечно несумлінними щодо позивача та свідчать про нехтуванням майновими правами позивача.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Забезпечення позову є процесуальною дією суду, право на вчинення якої надано суду статтями 149-150 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Відповідно до розписки від 17.05.2022 позивач ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а остання прийняла грошові кошти у сумі 5 000, 00 доларів США, що є еквівалентом 182 843,00 гривень станом на 23.03.2023 року (36,5686 гривень за 1 долар США).

Предметом позову у вказаній справі є грошові кошти, які позивач просить стягнути з відповідача на його користь, а не право власності на рухоме та нерухоме майно (зокрема автомобілі) належне відповідачу, на яке позивач просить накласти арешт.

Зі змісту розписки від 17.05.2022 вбачається, що в якості забезпечення договору відповідач передала позивачеві ОСОБА_1 автомобіль Audi д.н.з. НОМЕР_1 та ключі від нього, що вже є своєрідним забезпеченням позову та ставить під сумнів доцільність його повторного забезпечення. Крім того, у зазначеній розписці вказана сума позики 5 600,00 доларів США. Однак в позовній заяві зазначена інша грошова сума 5 000,00 доларів США., що на даному етапі унеможливлює встановлення дійсної суми позики та меж забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову позивач просить накласти арешт на все належне ОСОБА_2 рухоме та нерухоме майно, зокрема автомобілі марки: Audi д.н.з. НОМЕР_1 та ВМW5354 д.н.з. НОМЕР_2 . Таким чином, майно, на яке позивач просить накласти арешт (крім автомобілів) не конкретизовано, вартість такого майна не встановлена. Тому встановити співмірність заходів забезпечення позову до заявлених позовних вимог, відповідно до вимог ч.3 ст.150 ЦПК України, неможливо.

Позивач вказує, що відповідач планує відчудження, належного їй нерухомого майна, однак будь-яких доводів імовірності вчинення таких дій суду не наведено.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Суд, перевіряючи аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених заявником, та дослідивши надані докази, не встановив реальної загрози, за якої невжиття саме таких заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду. Обґрунтування заяви носять загальний виклад застосування норм права. Посилання заявника на ту обставину, що на момент прийняття судом рішення існуватимуть труднощі є лише припущенням, яке не доведене належними доказами. Так само, на думку суду, заява не містить достатнього обґрунтування співмірності заходів забезпечення позову до заявлених позовних вимогтого, а також того що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених у ч. 2 ст. 149 ЦПК України та співмірність заходів забезпечення позову до заявлених позовних вимог.

У зв`язку із викладеним, зважаючи, що позивачем не доведено факт того, що невжиття саме таких за обсягом заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання в подальшому рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку, що слід відмовити у задоволенні його заяви про забезпечення позову, роз`яснивши йому, що він не позбавляється права звернутись із заявою про забезпечення позову в будь-який час протягом розгляду справи в суді, у разі належного обґрунтування вимоги про забезпечення позову.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 149-150, 259-260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15-ти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду .

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

С Суддя О. Д. Іванець