Справа № 445/25/23 Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М.В.
Провадження № 22-ц/811/468/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю: представника ОСОБА_1

ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 16 січня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на шість місяців, яким визначити наступні обмеження його прав, а саме: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) із заявником ( ОСОБА_3 ) та дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 ; обмежити спілкування з постраждалими дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; заборонити наближатися на відстань не менше ніж 300 м до місця проживання (перебування) заявника ( ОСОБА_3 ), роботи, інших місць частого відвідування, місця навчання, проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати заявника ( ОСОБА_3 ), якщо вона за власним бажанням перебуватиме в місці, невідомому кривднику її дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , заборонити в будь-який спосіб спілкуватися із заявником та дітьми; заборонити вести листування, телефонні переговори із заявником ( ОСОБА_3 ) та дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 або контактувати із ними через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб.

Заявлені вимоги заявник ОСОБА_3 обгрунтовувала тим, що з 31 серпня 1996 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , в якому у них народилось четверо дітей, двоє з яких є неповнолітніми, однак, протягом останніх років чоловік постійно вчиняє відносно неї психологічне та фізичне насильство, що призвело до фізичних, психологічних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості її життя.

Звертає увагу, що постійні факти домашнього насильства зі сторони ОСОБА_1 відбуваються у присутності дітей і негативно впливають на їхній фізичний, емоційний та психологічний стан.

Зокрема, 09 вересня 2022 року ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання, умисно завдав їй декілька ударів кулаками в шию, чим спричинив садна на шиї, синці на обличчі та струс головного мозку, завдавши тілесні ушкодження, які згідно з висновком експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. За даним фактом відносно ОСОБА_1 порушено кримінальне провадження.

Зазначає, що за результатами проведеної бесіди з дітьми, батько завдав шкоди психологічному здоров`ю дітей і служба в справах дітей дійшла висновку про «дуже небезпечний» рівень безпеки дітей, у зв`язку з чим вона разом з неповнолітніми дітьми були поміщені у Львівський притулок для жінок та дітей, які постраждали від домашнього насильства.

Заявник вважає себе та дітей такими, що постраждали від домашнього насильства, вони й надалі знаходяться у притулку, бояться вертатися додому, оскільки існує висока ймовірність продовження та повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 16 січня 2023 року в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису відмовлено.

Рішення суду оскаржила заявник ОСОБА_3 , просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.

Апелянт вважає, що суд безпідставно відмовив у видачі обмежувального припису, не встановивши, чи було насильство зі сторони ОСОБА_1 і які обмежувальні заходи необхідно було застосувати.

Апелянт зазначає, що разом із заявою про видачу обмежувального припису на підтвердження неодноразового вчинення заінтересованою особою домашнього насильства суду надано постанову Золочівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2020 року у справі №445/1800/20 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а також обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000053 від 23 вересня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, проте, ці докази безпідставно не були враховані судом при вирішенні даної справи. Окрім того, в судовому засіданні ОСОБА_1 особисто визнав наведені обставини та підтвердив, що наносив заявниці тілесні ушкодження.

Зазначає, що суд також не врахував надані висновки психолога відділення з надання притулку для жінок і дітей, які постраждали від домашнього насильства, та акт проведення оцінки рівня безпеки дітей, складений службою у справах дітей.

Вказує, що вони є постраждалими від домашнього насильства і не можуть повернутися додому, оскільки є реальна загроза продовження та повторного вчинення насильства, можливість настання тяжких наслідків його вчинення.

В судове засідання апеляційного суду заявниця не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому процесуальним законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило, тому справу розглянуто відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, у її відсутності.

Заслухавши пояснення представника заінтересованої особи в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», положеннями якого заявник обґрунтовує свої вимоги, та норми статей 350-1 - 350-8 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, які визначають підстави для видачі обмежувального припису, набрали чинність 07 січня 2018 року.

Розділ IV глави 13 ЦПК України визначає порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно із ч.ч.2, 3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Поряд з цим, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

З матеріалів справи встановлено, що заінтересована особа ОСОБА_1 є чоловіком заявниці ОСОБА_3 , які з 31.08.1996 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та проживають спільно в житловому будинку по АДРЕСА_1 .

У шлюбі в них народилось четверо дітей, двоє з яких є неповнолітніми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства в сім`ї 02.10.2020 року, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпП, підтверджено постановою Золочівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2020 року у справі №445/1800/20.

Окрім того, за фактом заподіяння 09.09.2022 року заявниці легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, відносно ОСОБА_1 складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000053 від 23 вересня 2022 року за ч.2 ст.125 КК України.

Разом з тим, у судове засідання апеляційного суду стороною заінтересованої особи надано заяву ОСОБА_3 про примирення з чоловіком і копію ухвали Золочівського районного суду Львівської області від 09 травня 2023 року про закриття вказаного вище кримінального провадження, у зв`язку із примиренням з потерпілою.

Отже, за встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до заінтересованої особи обмежувального припису та щодо існування ризиків застосування до заявника домашнього насильства в майбутньому, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 16 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 04 серпня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич