ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3134/23 Справа № 179/2098/21 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т.А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів Деркач Н.М., Куценко Т.Р.,

секретар судового засідання - Заворотній К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справицивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Моргун Ірини Анатоліївни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що він є власником земельної ділянки площею 4,6440 га, кадастровий номер :02:003:0044.

Згідно з договором оренди землі від 05 листопада 2014 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1395, укладеним між позивачем та ОСОБА_2 , останній було передано земельну ділянку в строкове платне користування.

Позивач зазначає, що відповідачка з моменту укладення договору та по теперішній час не вносила жодних платежів, передбачених договором, чим порушила своє зобов`язання зі сплати орендної плати та земельного податку з фізичних осіб, хоча згідно договору взяла на себе такі зобов`язання: - за кожен рік користування земельною ділянкою, у термін до 31 грудня, сплачувати орендну плату у розмірі 4895,25 грн. (п. 4.1. та п. 4.3. договору); - сплачувати податок на землю (п. 4.10. та п. 9.4.6. договору); - у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, сплатити пеню у розмірі 0,3 відсотка від грошової вартості орендної плати за кожен день прострочення (п. 4.8. договору).

На даний момент відповідачка не вносить орендну плату за період з 31 грудня 2014 року по теперішній час, у зв`язку з чим є підстави вважати, що до кінця року орендна плата не буде внесена, а відтак сума боргу за орендною платою становить 39 162 грн..

Позивач вказує, що неодноразово звертався до відповідачки з вимогою сплатити заборгованість за договором та навіть з пропозицією розірвати договір. Однак вона ухиляється і від виконання зобов`язань, і від відповіді на звернення позивача.

Згідно наданого ГУ ДПС у Дніпропетровській області податкового повідомлення борг по сплаті земельного податку з фізичних осіб за період 2019-2021 роки становить 4 064,53 грн., ця сума також підлягає сплаті відповідачкою, оскільки зобов`язання зі сплати земельного податку лежить на орендареві.

Оскільки у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,3% за кожен день прострочення внесення орендної плати, розмір нарахованої пені станом на 10 грудня 2021 року складає 142 169,82 грн..

Крім того, позивач зазначає, що несвоєчасне внесення платежів за цивільним зобов`язанням тягне за собою нарахування штрафних санкцій, тому за розрахунком індексу інфляції за весь час прострочення підлягає стягненню сума - 14 555,28 грн. та три відсотки річних від простроченої суми - 3 890, 52 грн..

Отже, сума штрафних санкцій за ст. 625 ЦК України становить 18 445,43 грн., а загальний розмір заборгованості за договором дорівнює 203 842,15 грн..

Враховуючи викладене, позивач просив розірвати договір оренди землі від 05 листопада 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , щодо оренди земельної ділянки площею 4,644 га з кадастровим номером :02:003:0044; скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 4.644 га з кадастровим номером :02:003:0044, на підставі рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округа Дніпропетровської області Огородник Л.В. № 16985974 від 05 листопада 2014 року з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку (номер запису про інше речове право 7582222); стягнути з відповідачки заборгованість в розмірі 203 842,15 грн. (з яких: 39 162 грн. орендна плата, 4064,53 грн. земельний податок, індекс інфляції за весь час прострочення - 14 555, 28 грн., три відсотки річних від простроченої суми - 3 890, 52 грн., пеня - 142 169.82 грн.).

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не було надано доказів, що відповідачем істотно та систематично порушується договір, а також не доведено той факт, що дострокова виплата орендної плати відповідачкою істотно порушує умови договору, виходячи з обставин того, що орендодавець особисто отримав вказані кошти в рахунок орендної плати.

В апеляційній скарзі адвокат Моргун І.А., яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що видаткові касові ордери не є належними доказами на підтвердження сплати відповідачкою орендної плати, так як зміст їх вказує на те, що невідома особа видала ОСОБА_1 певну суму коштів з різних підстав. Крім того, вказані у ордерах кадастрові номера не відповідають дійсному кадастровому номеру орендованої земельної ділянки. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що відповідачка проігнорувала відповідальне зобов`язання зі сплати податку на землю, що призвело до виникнення податкової заборгованості.

Відзив на апеляційну не надходив.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачеві належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 4,6440 га, кадастровий номер :02:003:0044.

05 листопада 2014 року між сторонами укладено договір оренди належної позивачеві земельної ділянки, строком на 50 років.

Згідно п. 4.1. та п. 4.3. Договору, орендна плата вноситься орендарем Орендодавцю або його представнику за довіреністю у грошовій, натуральній або відробітковій формах за вибором Орендодавця про що у Протоколі погодження порядку, розміру та умов сплати орендної плати (Додаток № 1) у розмірі 4 895 грн. за рік у термін до 31 грудня кожного року.

Пунктом 4.6 Договору визначено, що у разі необхідності, за взаємною письмовою домовленістю сторін, розмір, порядок та умови сплати орендної плати можуть змінюватись, що встановлюється додатковою угодою.

З видаткових касових ордерів, наданих представником відповідачки вбачається, що позивач отримав орендну плату за користування земельною ділянкою, кадастровий номер :02:003:0044, в загальному розмірі 89 394 грн..

В судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_3 пояснив, що в його присутності в період з 05 листопада 2014 року по 20 листопада 2014 року позивачеві була виплачена орендна плата за користування земельною ділянкою в розмірі 89 394 грн..

Допитаний в якості свідка в суді першої інстанції позивач ОСОБА_1 пояснив, що орендну плату не отримував, однак зазначив, що дійсно у 2014 році отримував від відповідачки кошти в розмірі 46 000 грн..

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на істотні та систематичні порушення відповідачкою умов договору оренди земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

На підставі ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, при цьому кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про оренду землі», зі змінами станом на моменту укладення договору, нормами Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України.

Згідно ст. 90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину.

Статтею 93 ЗК України визначено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

У відповідності до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У відповідності до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Статтею 531 ЦК України визначено, що боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Керуючись зазначеними вище нормами закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачка достроково (наперед) виконала зобов`язання за договором оренди в частині виплати орендної плати, шляхом особистого надання коштів орендодавцю, що підтверджується відповідними видатковими касовими ордерами. Натомість, орендодавець як сторона договору оренди прийняла виконання зобов`язання від відповідачки, що свідчить про погодження сторонами вказаного порядку та умов отримання орендної плати за договором та не спростував докази, надані на підтвердження вказаного. Навпаки, позивачем підтверджено факт отримання від відповідачки грошових коштів.

Стаття 141 ЗК України передбачає, що однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Згідно ст. 651 ЦК України однією із підстав зміни або розірвання договору є істотне порушення договору другою стороною. Істотним вважається таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору, при цьому сторона, яка ставить питання про розірвання чи зміну договору, має довести наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні щодо даних спірних правовідносин, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем, що відповідачкою істотно та систематично порушується договір оренди землі, виходячи з обставин того, що орендодавець особисто отримав кошти в рахунок орендної плати.

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта в скарзі про те, що видаткові касові ордери не є належними доказами на підтвердження сплати відповідачкою орендної плати, так як зміст їх вказує на те, що невідома особа видала ОСОБА_1 певну суму коштів з різних підстав, вказані у ордерах кадастрові номера не відповідають дійсному кадастровому номеру орендованої земельної ділянки, - колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім того, викладені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження судом першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що відповідачка проігнорувала відповідальне зобов`язання зі сплати податку на землю, що призвело до виникнення податкової заборгованості, - колегія суддів також вважає безпідставними та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Моргун Ірини Анатоліївни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 квітня 2023 року.

Головуючий суддя А.П. Барильська

Судді Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко