Постанова

Іменем України

10 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 676/3259/22

провадження № 61-10646св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського місьрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2022 року у складі судді Швець О. Д. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 29 вересня 2022 року в складі колегії суддів Янчук Т. О., Грох Л. М., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав: заборонити ОСОБА_2 наближатись ближче ніж на 100 м до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності (пральною машинкою, газовою плитою, газовою колонкою, мікрохвильовою піччю, кондиціонером, меблями); заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, їй невідомому, переслідувати.

Заява мотивована тим, що 08 червня 1996 року він уклав шлюб з ОСОБА_2 . Від шлюбу у них народились троє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 04 червня 2018 року шлюб між ним та ОСОБА_2 розірваний. На даний час ОСОБА_1 проживає в квартирі, 1/2 якої належить йому на праві спільної часткової власності за адресою: кв. АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 разом з малолітньою дочкою та сином проживає у власній квартирі за адресою: кв. АДРЕСА_2 .

У березні 2021 року заявник звертався до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з заявою про винесення обмежувального припису, однак рішенням суду йому відмовлено у зв`язку з недоведеністю обставин. Після такого рішення ОСОБА_2 почала вести себе зухвало, спільне життя в квартирі стало нестерпним. ОСОБА_2 систематично проявляє стосовно заявника агресію, цькує, погрожує, психологічно тисне, висловлюється нецензурною лайкою, не пускає в квартиру, псує спільне майно, перешкоджає користуватись спільним майном, знищує особисте майно заявника, речі, їжу, проявляє інші види психологічного, фізичного та економічного домашнього насильства стосовно заявника, часто в присутності малолітньої дочки, наносить легкі тілесні ушкодження заявнику.

Обставинами, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису є факти вчинення кривдником одного з видів насильства, передбаченого статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно інформації, яка надана Кам`янець-Подільським РУП ГУНП у Хмельницькій області, відносно ОСОБА_2 винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника АА № 040043 терміном з 26 червня 2021 року до 06 липня 2021 року та станом на 21 квітня 2022 року. ОСОБА_2 перебуває на профілактичному обліку за вчинення домашнього насильства, а ОСОБА_1 на профілактичному обліку не перебуває.

На даний час Кам`янець-Подільським РУП ГУНП у Хмельницькій області проводиться досудове розслідування за кримінальним провадженням, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000155 від 30 березня 2021 року за ознаками статті 126-1 ККУ. Відносно ОСОБА_2 неодноразово складались протоколи про адміністративне правопорушення, які на даний час знаходяться на доопрацюванні в Кам`янець-Подільському РУП ГУНП у Хмельницькій області.

Так, 08 грудня 2020 року близько 21:30 год. за адресою проживання виник конфлікт між ним та ОСОБА_2 в ході якого, ОСОБА_2 шарпала його за одяг та штовхала, ображала, напала на нього у ванній та побила, залила ліжко водою, розбавила шампунь засобом для миття унітазів «Доместос», спричинила йому фізичний біль, внаслідок чого відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення № 694833

від 08 грудня 2021 року за частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Матеріали адміністративної справи відносно ОСОБА_2 неодноразово повертались судом на доопрацювання до Кам`янець-Подільського РУП ГУНП у Хмельницькій області. До цього часу рішення не прийнято.

08 липня 2021 року ОСОБА_2 за адресою: кв. АДРЕСА_1 , навмисно викинула білизну заявника з балкону, била його ногами, чинила на нього психологічний тиск, домашнє насильство психологічного характеру та завдала шкоди психічному здоров`ю. За цією подією складений протокол про адміністративне правопорушення за частиною першої статті 173-2 КУпАП № 497121 від 08 липня 2021 року.

З 18 березня 2021 року заявник звертався до Кам`янець-Подільського РУП ГУНП у Хмельницькій області з приводу наступних подій: 25 березня 2021 року - позбавлення документів та неможливість ними користуватись і належним майном; 05 червня 2021 року - нанесення легких тілесних ушкоджень (проводиться досудове розслідування); 13 жовтня 2021 року - викрадення спільного майна, позбавлення можливості користуватись спільним майном; 29 жовтня 2021 року - нанесення легких тілесних ушкоджень (проводиться досудове розслідування); 04 січня 2022 року - позбавлення можливості користування майном квартирою, недопуск до квартири; 04 квітня 2022 року - нанесення легких тілесних ушкоджень (проводиться досудове розслідування); 07 квітня 2022 року - нанесення легких тілесних ушкоджень (проводиться досудове розслідування); 08 квітня 2022 року - наклеп з метою переслідування та психологічного тиску у зв`язку з відкритими кримінальними справами; 12 квітня 2022 року - викрадення коштів, особистого майна, одягу та ключів від квартири; 05 травня 2022 року - пошкодження майна та позбавлення можливості користуватись; 27 травня 2022 року - пошкодження майна та позбавлення можливості користування майном та документами; 30 травня 2022 року - пошкодження майна та позбавлення можливості користування майном та документами; 10 червня 2022 року - пошкодження спільного майна; 14 червня 2022 року - пошкодження спільного майна, неможливість ним користуватись; 21 червня 2022 року - позбавлення можливості користуватись спільним майном; 28 червня 2022 року - знищення спільного майна, переслідування; 08 липня 2022 року - позбавлення можливості користуватись спільним майном через його викрадення.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Кам`янець-Подільського місьрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2022 року у задоволенні заяви відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заявник не довів вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 щодо нього у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому необхідність у видачі обмежувального припису відсутня.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 29 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2022 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що даних щодо притягнення ОСОБА_2 за заявами ОСОБА_1 до будь-якого виду юридичної відповідальності, матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції, надавши оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, оскільки заявник не довів вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 щодо нього у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

24 жовтня 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Кам`янець-Подільського місьрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 29 вересня 2022 року.

У касаційній скарзі вона просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 07 листопада 2022 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського місьрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 29 вересня 2022 року та витребував справу з суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження заявник вказує застосування в оскаржуваних рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, від 25 листопада 2019 року у справі № 752/4527/19, від 24 жовтня 2019 року у справі № 415/10120/18, від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19, від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, від 14 липня 2021 року у справі № 643/15988/20, від 04 грудня 2019 року у справі № 607/10122/19, від 10 серпня 2022 року у справі № 753/3072/20, від 12 травня 2022 року у справі № 569/11507/21.

Суди проігнорували наявність численних випадків домашнього насильства, пояснюючи наявністю спору цивільно-майнового характеру та відсутністю вироку суду або постанов про притягнення заінтересованої особи до адміністративної відповідальності.

Крім того, суди неправильно застосували Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та не оцінили ризики повторення випадків домашнього насильства в майбутньому.

Суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про витребування доказів від Кам`янець-Подільського РУП ГУНП у Хмельницькій області, а також у супереч статей 213, 229 ЦПК України не дослідив у судовому засіданні надані електронні докази, а саме два диски.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини, встановлені судами

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 08 червня 1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 04 червня 2018 року.

Сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Зареєстровані в даній квартирі. ОСОБА_1 не проживав в спірній квартирі з вересня 2021 року до березня 2022 року. ОСОБА_2 не проживає в даній квартирі з березня 2022 до теперішнього часу.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тривалий час перебувають у неприязних стосунках. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника складався органами поліції відносно ОСОБА_2 серії АА № 040043 від 26 червня 2021 року.

05 червня 2021 року, 27 червня 2021 року, 29 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звертався із заявою до Кам`янець-Подільського РУП про внесення відомостей до ЄДРДР за частиною першою статті 125 КК України відносно ОСОБА_2 , яка спричинила йому умисне легке тілесне ушкодження.

З 18 березня 2021 року заявник звертався до поліції із заявами, які були зареєстровані Кам`янець-Подільським РУП ГУНП у Хмельницькій області: 25 березня 2021 року - позбавлення документів та неможливість ними користуватись і належним майном; 05 червня 2021 року - нанесення легких тілесних ушкоджень (проводиться досудове розслідування); 13 жовтня 2021 року - викрадення спільного майна, позбавлення можливості користуватись спільним майном; 29 жовтня 2021 року - нанесення легких тілесних ушкоджень (проводиться досудове розслідування); 04 січня 2022 року - позбавлення можливості користування майном квартирою, недопуск до квартири; 04 квітня 2022 року - нанесення легких тілесних ушкоджень (проводиться досудове розслідування); 07 квітня 2022 року - нанесення легких тілесних ушкоджень (проводиться досудове розслідування); 08 квітня 2022 року - наклеп з метою переслідування та психологічного тиску у зв`язку з відкритими кримінальними справами; 12 квітня 2022 року - викрадення коштів, особистого майна, одягу та ключів від квартири; 05 травня 2022 року - пошкодження майна та позбавлення можливості користуватись; 27 травня 2022 року - пошкодження майна та позбавлення можливості користування майном та документами; 30 травня 2022 року - пошкодження майна та позбавлення можливості користування майном та документами; 10 червня 2022 року - пошкодження спільного майна; 14 червня 2022 року - пошкодження спільного майна, неможливість ним користуватись; 21 червня 2022 року - позбавлення можливості користуватись спільним майном; 28 червня 2022 року - знищення спільного майна, переслідування; 08 липня 2022 року - позбавлення можливості користуватись спільним майном через його викрадення.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Як видно із касаційної скарги, судові рішення, визначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України оскаржуються на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій та другій статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 5 ЦПК України вказано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

У статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків (родичів) у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, від 12 січня 2022 року в справі № 752/9731/21.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Судами встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки,

однак дії сторін є обопільними. Постановою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2021 року у справі № 676/6703/20, залишеною без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 26 лютого 2021 року визнано винним ОСОБА_1 за статтею 173-2 КУпАП, ОСОБА_2 є потерпілою у цій справі. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявний спір щодо проживання в квартирі, яка належить їм на праві спільної часткової власності, щодо поділу майна, яке нажито сторонами в період перебування їх у шлюбі.

Даних щодо притягнення ОСОБА_2 за заявами ОСОБА_1 до будь-якого виду юридичної відповідальності, матеріали справи не містять.

Суди правильно виходили із того, що сам факт неодноразового звернення ОСОБА_1 до відповідних органів з підстав вчинення щодо нього психологічного, економічного та фізичного насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що ОСОБА_2 вчинила щодо нього домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Оскільки ОСОБА_1 не надав беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства у розумінні Закону, а судами не встановлено випадків домашнього насильства відносно ОСОБА_1 , а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Колегія суддів вважає, що між сторонами існує спір щодо користування спільним нерухомим майном, що регулюється, зокрема, нормами ЦК України та СК України. Зазначений спір не може бути вирішений шляхом застосування зазначених заявником заходів обмежувального припису.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини

є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не

будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами висновків, які викладені у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, від 25 листопада 2019 року у справі № 752/4527/19, від 24 жовтня 2019 року

у справі № 415/10120/18, від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19,

від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, від 17 червня 2020 року

у справі № 509/2131/18, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20,

від 14 липня 2021 року у справі № 643/15988/20, від 04 грудня 2019 року

у справі № 607/10122/19, від 12 травня 2022 року у справі № 569/11507/21 є безпідставними, оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій у справі, яка переглядається, не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах Верховного Суду, суди виходили з конкретних обставин кожної окремої справи.

Посилання в касаційній скарзі на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків, які викладені у постанові Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 753/3072/20 є необґрунтованими, оскільки предметом позовних вимог в указаній справі було усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та примусове її виселення. Вимог щодо застосування заходів обмежувального припису не було заявлено в указаній справі.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що суди у справі, яка переглядається, не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які викладені у наведеній як приклад постанові касаційного суду, оскільки вони виходили з конкретних обставин кожної окремої справи.

Проаналізувавши зміст судових рішень з точки зору застосування норм права, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення відповідно до встановлених ними обставин на підставі наданих сторонами доказів, які мають індивідуальний характер. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновку судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

ЄСПЛ у своїх рішеннях вказував, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України» (CASE «PONOMARYOV v. UKRAINE»), рішення від 03 квітня 2008 року).

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано норми матеріального та процесуального права на підставі наданих доказів та ухвалені законні і обґрунтовані судові рішення в цій справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського місьрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 29 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук