ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3945/23 Справа № 208/3490/22 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Піменовій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Кам`янської міської ради

на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 лютого 2023 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради, третя особа - Приватний нотаріус Кам`янського міського округу Сухопарова Світлана Германівна про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2022 року до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради, третя особа Приватний нотаріус Кам`янського міського округу Сухопарова С.Г. про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначив, що він з 2015 року і по час смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав із нею у квартирі АДРЕСА_1 , яка належала померлій на праві приватної власності.

Голубович ОСОБА_3 не мала ні чоловіка, ні дітей. Стосунки які він мав із ОСОБА_3 , в них були як чоловіка та дружини, які вони мали бажання зареєструвати в передбаченому законом порядку, але коли дізналися про вартість сплати за реєстрацію шлюбу, то враховуючи невеликий рівень доходу, та їх поважний вік, продовжили проживати без реєстрації шлюбу.

Потім, в останні роки свого життя, ОСОБА_3 була дуже хворою, і він доглядав за нею, бо вона не мала можливості сама пересуватися, хоча він звертався до різних державних і соціальних служб, але допомоги ОСОБА_3 від них не отримала.

Так вони вдвох і жили разом, маючи спільних сімейний бюджет, спільні витрати, піклуючись один про одного. Коли ОСОБА_3 померла, то він здійснив її поховання, також допомогли сусіди. Після її смерті він продовжив проживати у квартирі що за життя належала на праві власності ОСОБА_2 , що також за її життя відповідало її волі. За час який минув зі смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , і по час розгляду справи по суті, він проживаючи у квартирі, фактично прийняв спадщину, несе витрати з оплати комунальних послуг, та фактично володіє зазначеним житлом. Жодна особа щодо його права на володіння, проживання і користування зазначеною квартирою не оспорювала і не оспорює.

З метою оформлення в передбаченому законом порядку прийняття спадщини, що відкрилася після ОСОБА_2 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , він звернувся до нотаріуса, але у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено та роз`яснено необхідність звернення до суду для встановлення зазначеного факту.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради, третя особа Приватний нотаріус Кам`янського міського округу Сухопарова С.Г. про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задоволено частково.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 є спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однією сім`єю більш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації і проживання спадкодавця - АДРЕСА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 лютого 2023 року Кам`янська міська рада просить скасувати рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 лютого 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Відзиви на апеляційну скаргу Кам`янської міської ради на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 лютого 2023 року від учасників справи до апеляційного суду не надходили.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії довідки, виданої Заводським районним відділом в місті Дніпродзержинську за №1222 від 24 листопада 2014 року, підтверджено факт того, що громадянка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17 листопада 2014 року отримала посвідку на постійне місце проживання в Україні, серії НОМЕР_1 , замість втраченої посвідки серії ДП №797 від 22 липня 2004 року, видану ВГІРФО Дніпродзержинського МУ (а.с.15), за змістом якої підтверджено легалізація перебування громадянки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України починаючи з 22 липня 2004 року.

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , копія якого долучена до справи (а.с.9-10), вбачається що він оформлений на ім`я ОСОБА_2 , станом на 22 червня 2009 року, за змістом якого вказана квартира має одну житлову кімнату.

Факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мала захворювання та стан її здоров`я перед смертю останньої, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , погіршився та потребував стороннього догляду, підтверджено показами позивача, свідків і копією медичних документів (а.с.16-17).

Відповідно до Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 виданого Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), зареєстровано смерть ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.19).

Факт спільного проживання ОСОБА_2 і позивача ОСОБА_1 без реєстрації за адресою квартира АДРЕСА_1 , починаючи з 2015 року і на час смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджено актом про спільне проживання №152 виданим КП КМР «Добробут» від 17 травня 2021 року, за наслідком комісійного обстеження та підтвердження встановленого факту сусідами з квартир №19 і №21 (а.с.18).

Зі змісту копії спадкової справи №28/2021 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , вбачається:

-Спадкова справа заведена 01 червня 2021 року Приватним нотаріусом Кам`янського міського округу Сухопаровою Світланою Германівною, за заявою ОСОБА_1 , від 01 червня 2021 року за № 86 (а.с.51);

-Інших осіб, які б заявили про прийняття спадщини відкритої на час смерті спадкодавця ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , не подавалося;

-Відповідно до довідки ТОВ «Абнент ХХІ» від 01 червня 2021 року (а.с.55 зворот), померла ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час смерті була зареєстрована за адресою квартира АДРЕСА_1 , одна;

-Актом КП КМР «Добробут» № 152 від 17 травня 2021 року (а.с.56) підтверджено факт спільного проживання без реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із «…громадянською дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 починаючи з 2015 року…»;

-Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 01 червня 2021 року, підтверджено, що на час смерті спадкодавиця ОСОБА_2 у шлюбі не перебувала, дітей не мала (а.с.58-62);

-Нотаріусом здійснювалися дії на пошук спадкоємців після спадкодавця ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом розміщення оголошення у друкованих засобах (а.с.65-66);

-у ОСОБА_1 на руках наявний оригінал договору купівлі-продажу квартири від 02 липня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Семеруніною К.Є., зареєстрованого в реєстрі за №581, на підставі якого ОСОБА_2 , громадянка Узбекистану, РНОКПП НОМЕР_3 , набула у право приватної власності кватиру АДРЕСА_1 (а.с.69-70);

-право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу №581, в реєстрі права власності на нерухоме майно 03 липня 2009 року, номер запису №20823, книга 114, реєстраційний номер об`єкту 20421788 (а.с.71).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії виданої приватним нотаріусом Кам`янського міського округу Сухопаровою Світланою Германівною від 12 липня 2022 року (а.с.20), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, - квартира АДРЕСА_1 , яка увійшла у склад спадщини відкритої на час смерті спадкодавця ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з підстав необхідності підтвердження фактів передбачених ст.1264 ЦК України, так як на час смерті спадкодавця інших осіб які б були зареєстрованими за адресою проживання ОСОБА_5 , підтверджено не було.

Допитані в суді першої інстанції в якості свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , підтвердили, що за життя ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона познайомилася у 2015 році із позивачем ОСОБА_1 , з яким проживали як чоловік і дружина, за адресою квартира АДРЕСА_1 , мали спільний бюджет, витрати, вирішували спільно щодо придбання предметів, продуктів та інших потреб сім`ї, піклувалися один про одного. Наприкінці життя ОСОБА_5 була обмежена у можливості ходити і доглядати за собою, і саме позивач піклувався ОСОБА_3 , доглядав та утримував її, купував ліки, возив по лікарям. Коли ОСОБА_5 померла, позивач займався похованням померлої. Свідки стверджують, що за життя ОСОБА_2 , вона із ОСОБА_1 мала стосунки подружжя. Щодо родичів померлої, то свідками зазначено, що дітей у померлої не було, а була сестра яка за її життя приїздила до ОСОБА_5 один раз, і з нею остання не мала тісних родинних стосунків, контактів з якою остання не підтримувала.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.

Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло.

У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 6 Конвенції, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст.1261ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Чачтиною 2 ст.3 Сімейного Кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частиною 2 ст.21 Сімейного Кодексу України передбачено, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Частиною 1 ст.36 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Щодо факту спільного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на підставі свідчень позивача, свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , допитаних під час судового розгляду, разом із сукупністю доказів: Акту КП КМР «Добробут» №152 від 17 травня 2021 року підтверджено факт спільного проживання без реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із «…громадянською дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 починаючи з 2015 року…», а також медичними документами на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході судового розгляду на підставі належних, допустимих і достатніх доказів позивачем доведено, що в період з 2015 року і по 02 квітня 2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживав разом із ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , без реєстрації за адресою квартира АДРЕСА_1 , з якою мав спільне господарство, спільні стосунки як жінки та чоловіка, які проживали разом без реєстрації шлюбу, спільні витрати, плани щодо життєвих питань.

Так, згідно із правововою позицією викладеної у постанові КЦС ВС від 28 серпня 2019 року №588/350/15-ц, належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Поняття ж сім`ї в розумінні ч.2 ст.3 СК України, як сім`ї що складається із осіб, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, набуло свого значення з часу набуття законної чинності Сімейним Кодексом України.

Відповідно до ч.4 ст.3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що визнання факту того, що за своє життя ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, із ОСОБА_1 починаючи з 2015 року і по час її смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 , узгоджується із правовим висновком Верхового Суду, викладеного у Постанові від 24.01.2020 року справа №546/912/16-ц.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17 (провадження №61-44149св18) Верховний суд дійшов висновку, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною 3 статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №404/2163/16-ц (провадження 61-15926св).

Згідно із п.3.22 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Отже, у випадку, якщо спадкоємець фактично постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, проте у його паспорті відсутня відмітка про реєстрацію місця проживання разом із спадкодавцем, а також відсутні докази, визначені п.3.22 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідно до ч.1 ст.1264 ЦК України позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , є спадкоємцем четвертої черги, який має право на спадкування за законом на спадщину відкриту після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 як особа, який проживав із спадкодавцем однією сім`єю більше п`ять років, до часу відкриття спадщини.

Щодо обсягу спадщини та її складових, та підстав для реалізації права на спадкування, суд виходить з наступного.

При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст.1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст.1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст.1299 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст.67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Відповідно до правової позиції ВС від 14.08.2019 року у справі №523/3522/16-ц, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч.1 ст.1216 ЦК України).

Колегія суддів, враховуючи вищезазначене, погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , відповідно до ч.1 ст.1264 ЦК України, є спадкоємцем четвертої черги, після смерті спадкодавця ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому у четверту чергу має право на спадкування за законом, на спадщину відкриту на час її смерті.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вирішення спору, надає всі умови для одержання позивачем в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають, оскільки суд не може розглядати у позовному провадженні безспірні справи.

А тому в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 , необхідно відмовити.

Доводи апеляційної скарги Кам`янської міської ради, що відсутні безумовні підтвердження наявності факту проживання однією сім`єю позивача із пані ОСОБА_9 , а тому відсутні підстави застосування ст.1264 ЦК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у судовому засіданні доведено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у період з 2015 року і по 02 квітня 2021 року, по день смерті ОСОБА_5 , наявність між ними відносин, притаманних подружжю, ведення ними спільного господарства, побуту, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, а тому є підстави для встановлення факту, що ОСОБА_1 є спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однією сім`єю більш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації і проживання спадкодавця - АДРЕСА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Кам`янської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова