ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2023 року м.Суми

Справа №592/1384/23

Номер провадження 22-ц/816/463/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

сторони:

заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго»,

боржник ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» на ухвалуКовпаківського районного суду м. Суми від 08 лютого 2023 року, в складі судді Литовченка О.В., постановлену в м. Суми, -

встановив:

У лютому 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (далі ТОВ «Сумитеплоенерго») звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 23 463 грн 13 коп.; внесків за обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії в сумі 44 грн 22 коп.; плати за абонентське обслуговування в сумі 587 грн 56 коп.; плати за функціонування ГВП в сумі 116 грн 61 коп. та 268 грн 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 08лютого 2023 року відмовлено ТОВ «Сумитеплоенерго» у видачі судового наказу про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

В апеляційній скарзі ТОВ «Сумитеплоенерго», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення питання щодо видачі судового наказу.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд дійшов помилкового висновку щодо того, що представником заявника включено борг на початок місяця до пред`явлених вимог за період з 01.04.2021 по 31.12.2022 року. Сума боргу, щодо якої пред`явлено вимогу, є боргом за спожиті послуги тільки за період, вказаний в заяві про видачу судового наказу та не включає в себе боргу на початок періоду/місяця.

Щодо боргу на початок періоду в сумі 20 539 грн 25 коп., зазначає, що по вказаній сумі боргу вже є судовий наказ у справі № 592/4572/21, згідно якого було стягнуто зі ОСОБА_1 , яка є боржником і в даній справі, суму 20 539 грн 25 грн за період з 01.12.2018 по 31.03.2021.

Отже, посилання суду, як на підставу для відмови у видачі судового наказу на те, що заборгованість станом на 01.04.2021 складає борг на початок місяця і із заяви вбачається, що спір про право в частині вимог щодо стягнення заборгованості за період, який перевищує строки позовної давності, є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не відповідає обставинам справи.

Звертає увагу суду на висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 24.06.2015 року у справі № 6-738цс15.

Також наголошує на тому, що згідно п. 12-14 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширеннюкоронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності продовжуються на строк дії такого карантину. Постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 9 грудня 2020 року № 1236 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12 березня 2020 року по 28 лютого 2021 року встановлений карантин, з подальшою його пролонгацією.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «Сумитеплоенерго» про видачу судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що із заяви вбачається спір про право в частині вимог щодо стягнення заборгованості за період, який перевищує строки позовної давності, що відповідно до п. 5) ч. 1 ст. 165 ЦПК України є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

У відповідності до приписів ст.ст. 160, 161 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

За змістом статті 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Підстави для відмови у видачі судового наказу викладені у ст.165 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до п. 5) ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давністьце строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності.

Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність визначена статтею 258 ЦК України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу,продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

В даній справі встановлено, що 02 лютого 2023 року ТОВ «Сумитеплоенерго» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 23 463 грн 13 коп.; внесків за обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії в сумі 44 грн 22 коп.; плати за абонентське обслуговування в сумі 587 грн 56 коп.; плати за функціонування ГВП в сумі 116 грн 61 коп.

З наданої оборотної відомості вбачається, що вимоги про стягнення заборгованості охоплюють період з 01.04.2021 по 31.12.2022 на загальну суму 24 211 грн 88 коп. (а.с. 5-6).

Суд першої інстанції помилково вважав, що у вказану суму заборгованості увійшла сума боргу за попередній період, яка утворилася до квітня 2021 року на загальну суму 20 539 грн 25 коп., оскільки як вбачається з оборотної відомості з врахуванням цієї суми, загальна заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Сумитеплоенерго» станом на 31.12.2022 рокустановить суму в розмірі 40 830 грн 65 коп.

Тобто з наданої оборотної відомості вбачається, що заявником пред`явлені вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги, що утворилася саме з 01.04.2021 по 31.12.2022 року на суму 24 211 грн 88 коп., тобто в межах строку позовної давності.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 6; 379 ч. 1 п. 4; 381-382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» задовольнити.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 лютого 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: О. Ю. Кононенко

О. І. Собина