СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/18216/22

пр. № 2/759/1375/23

24 лютого 2023 року м. Київ

Святошинський районний м. Києва у складі:

головуючого - судді Кириленко Т.В.,

при секретарі Істоміній О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання договору підряду, стягнення авансу, пені, 3 % річних,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом у якому просила розірвати Договір підряду на виконання електромонтажних робіт від 01.09.2022 року, стягнути із відповідача аванс у розмірі 11 300 грн., пеню у розмірі 2455 грн. 89 коп., 3 % річних у розмірі 33 грн. 44 коп. та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 01.09.2022 року між сторонами було укладено Договір підряду на виконання електромонтажних робіт, відповідно до якого замовник, тобто позивачка зобов`язується передати підряднику, тобто відповідачу необхідну технічну документацію, забезпечити обсяг робіт, створити необхідні умови для виконання робіт, прийняти їх результат і сплатити обумовлену цим договором ціну. Згідно умов договору оплата відбувається поетапно. Перед початком робіт підряднику виплачується аванс в розмірі 11 300 грн. від загальної вартості робіт.

На виконання зазначених положень договору позивачка сплатила відповідачу грошові кошти у розмірі 11 300 грн., що підтверджується відповідною квитанцією, однак відповідач, всупереч умовам договору не виконав покладені на нього обов`язки та не приступив до виконання робіт у строк визначений договором, а саме - 02.09.2022 року.

У зв`язку з цим позивачка звернулась до суду із позовом у якому просить розірвати зазначений договір підряду, стягнути суму авансового платежу, пеню, 3 % річних та витрати на професійну правову допомогу.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.01.2023 року було відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 29-30).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.01.2023 року було здійснено перехід до розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (а.с. 33).

Позивачка в судове засідання не зявилась, просить слухати справу у її відсутність.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день слухання справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, а тому суд вважає можливим слухати справу у його відсутність згідно ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 01 вересня 2022 року між ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (підрядник) було укладено Договір підряду на виконання електромонтажних робіт (далі - Договір) (а.с. 11-14).

Згідно до п. 1.1 Договору підрядник зобов`язується виконати підряд на електромонтажні роботи на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.2 Договору замовник зобов`язується передати підряднику необхідну технічну документацію (паспорт, код, витяг на землю, документи із БТІ), забезпечити обсяг робіт, створити необхідні умови для виконання робіт, прийняти їх результат (готовий до експлуатації об`єкт) і сплатити обумовлену цим Договором ціну.

Згідно із п. 2.1.1 Договору підрядник зобов`язаний своїми силами, інструментами, обладнанням, а у випадках передбачених Договором і матеріалами, з дотриманням будівельних норм і правил якісно провести доручену роботу відповідно до проектно-кошторисної та іншої технічної документації та здати замовнику повністю закінчену роботу.

Відповідно до п. 3.1.1 Договору роботи, передбачені цим Договором, виконуються підрядником в такі строки: - початок робіт - 02.09.2022 року; - загальна тривалість робіт становить 60 днів.

Згідно іх п. 4.3 Договору оплата відбувається поетапно. Перед початком робіт підряднику виплачується аванс в розмірі 11 300 грн. від загальної вартості робіт.

Судом встановлено, що позивачка 01.09.2022 року здійснила сплату авансу, відповідно до умов договору, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 15).

Станом на дату звернення до суду з позовом, роботи виконані ще не були. Докази на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надані.

Згідно статті 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статей 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини

Однією з засад цивільного судочинства проголошено свободу договору, що передбачено у статті 3 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частинами першою, другою статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно було укладено відповідний договір підряду від 01 вересня 2022 року на виконання електромонтажних робіт та відповідач отримав від позивача аванс у розмірі 11 300 грн.

У статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Змістом частин першої та третьої статті 857 ЦК України підтверджено обов`язок підрядника виконати роботу відповідно до умов договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимог, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Частинами 2 та 3 ст. 849 ЦК України встановлено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, Замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання Підрядником цієї вимоги-відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Частиною 4 ст. 849 ЦК України передбачено, що замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Отже, частиною другою цієї статті передбачено право замовника на відмову від договору підряду лише за наявності конкретно визначеної законодавством умови, коли підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим. При цьому наслідком такої відмови є виникнення саме у замовника права вимагати відшкодування збитків з підрядника.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 875 ЦК України встановлено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Згідно із ч. 3 ст. 875 ЦК України до договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Для правильного вирішення спору, що виник у зв`язку з виконанням договору будівельного підряду необхідно з`ясовувати обставини належного/неналежного виконання як замовником, так і підрядником умов договору підряду, в тому числі і щодо виникнення/не виникнення у замовника права на відмову від договору підряду, яке відповідно до ч. 2 ст. 849 ЦК України не є безумовним і пов`язано із діями підрядника (своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим), та чи належним чином воно (право на відмову) реалізовано (постанова Верховного Суду від 21.12.2020 року у справі № 910/14846/19).

Аналогічні положення містяться і в частинах першій та другій статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою, зокрема, передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», при вирішенні цих справ суди мають виходити насамперед із положень Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до Преамбули Закону він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. При вирішенні спорів про захист прав споживачів слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, в тому числі і за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові).

Підстави для зміни або розірвання договору визначені положеннями статті 651 ЦК України, відповідно до яких зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частини другої статті 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Судом встановлено, що позивачка виконала умови Договору щодо оплати вартості робіт шляхом передачі відповідачу 11 300 грн авансового платежу, проте віповідач свої зобов`язання за договором не виконав, електромонтажні роботи не провів.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Однак, при вирішенні спорів про захист прав споживачів слід враховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, в тому числі і за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові).

Під час розгляду справи відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що ним виконано електромонтажні роботи в обсязі та у строки, передбачені Договором.

Крім того, відповідачем не доведено наявність поважних причин невиконання ним своїх обов`язків по даному договору підряду щодо виконання будівельних робіт.

З огляду на вищевикладене, вимоги ОСОБА_1 про розірвання Договір підряду на виконання електромонтажних робіт від 01.09.2022 року підлягають задоволенню.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, із чиєї вини це відбулося.

Аналогічні правові висновки викладено й у постанові Верховного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17.

За таких обставин, у зв`язку з тим, що відповідачем до теперішнього часу не було виконано умови Договору, а саме порушено зобов`язання з виконання будівельих робіт, то сплачена позивачем сума авансу (попередньої оплати) за вказаним договором підлягає поверненню у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача грошових коштів (авансу) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв`язку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки суму сплаченого авансу за Договором у розмірі 11 300 грн.

Згідно приписів ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини другої статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

У статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Таким чином, відповідно до п. 9.3 Договору сторони узгодили, що в разі несвоєчасного виконання робіт відповідно до умов даного Договору підрядник сплачує замовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в момент сплати, від суми договору за кожний день прострочення.

Згідно п. 4.1 Договору загальна вартість робіт становить 49 800 грн. та, як зазначалось вище, відповідно до п. 3.1.1 Договору роботи, передбачені цим Договором, виконуються підрядником в такі строки: - початок робіт - 02.09.2022 року; загальна тривалість робіт становить 60 днів.

Таким чином, враховуючи викладене, останній день виконання робіт - 01.11.2022 року, а тому у зв`язку із порушенням стороку виконання робіт, позивачка має право на стягнення із відповідача пені у розмірі 2455 грн. 89 коп. (49 800 грн. х ((2х25:365) х 36) : 100).

Тому суд дійшов висновку, що розмір пені, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача з огляду на відсутність заперечень останньго, підлягає стягненню на користь позивачки у сумі 2455 грн. 89 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо виконання робіт, у нього виник обов`язок по поверненню сплачених позивачем коштів у якості авансового платежу.

Правова позиція з цього приводу висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020р. № 918/631/19, відповідно до якої правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

Датою прострочення зобов`язання за Договором слід вважати 01.11.2022 року, а отже із відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 33 грн. 44 коп. (11 300 грн. х 3 % х 36 : 365 : 100).

Згідно з частинами першою і третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховується: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

На підтвердження понесених позивачем витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги надано договір про надання правової допомоги від 25.11.2022 (а.с. 19), додаток №1 (а.с. 18); квитанція від 06.12.2022 про оплату позивачкою за надання правової допомоги у розмірі 3500 грн. 00 коп. (а.с. 20).

Верховний Суд дотримується позиції (постанови КГС ВС від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18), що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Для підтвердження наведеної позиції Верховний Суд звертається до критеріїв, які застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі 27 Огляд судової практики КГС ВС статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі East/WestAllianceLimited проти України , заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, у розумінні положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанови КГС ВС від 27.11.2020 у справі № 911/4242/15, від 12.11.2020 у справі № 910/3233/18).

Як вбачається з аналізу судової практики Верховного Суду (постанови КГС ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18), якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачкою було сплачено на користь АО «Юрімекс» 3500 грн. (а.с. 20), які підлягають стягненню із відповідача.

Крім цього, із відповідача на користь держави, у порядку ст. 141 ЦПК підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 11, 525, 526, 530, 546, 570, 626, 629, 651, 849 ЦК України, 12, 13, 76-89, 141, 258, 263-265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання договору підряду, стягнення авансу, пені, 3 % річних - задовольнити.

Розірвати Договір підряду на виконання електромонтажних робіт від 01.09.2022 року укладений між замовником ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та підрядником Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Стягнути із Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений аванс за Договором підряду на виконання електромонтажних робіт від 01.09.2022 року в розмірі 11 300 гривень 00 копійок, пеню в розмірі 2455 грн. 89 коп., 3 % річних в розмірі 33 грн. 44 коп. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 3500 грн., а всього підлягає стягненню - 17 289 грн. 33 коп.

Стягнути із Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Кириленко