Справа № 308/6448/22
У Х В А Л А

про закриття провадження

21 лютого 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :

годовуючого судді - Бенца К.К.,

при секретарі Майор Ю.В.

за участі сторін:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_3 про визнання незаконною бездіяльність посадових осіб Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_3 про визнання незаконною бездіяльність посадових осіб Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та стягнення моральної шкоди, згідно якого просив суд : визнати незаконною бездіяльність посадових осіб Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області щодо вчинення бездіяльності у зв`язку з ненаданням відповіді на заяву від 30.11.2021 року, ненаданням відповіді на Інформаційний запит від 03.12.2021 року, несвоєчасним та неповним наданням відповіді на Інформаційний запит від 13.02.2022 року, стягнути з Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 159 000 ,00 грн. та судові витрати по справі.

Позов обгрунтовує тим, що позивач неодноразово звертався до відповідача Холміківської сільської ради Ужгородського району Закарпатьської області із заявами про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки на території Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, проте систематично отримував відповіді з різних приводів.

30.11.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області із заявою про затвердження документації із землеустрою та передачу в приватну власність або через аукціон земельної ділянки розміром 0,15 га. за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується заявою від 30.11.2021. На момент подання позову відповідь на звернення не була надана.

03.12.2021 року ОСОБА_1 стало відомо, що спірні земельні ділянки Холмківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області були передані фізичним особам у власність громадянам, а в подальшому були відчужені.

У зв`язку з викладеним , 04.12.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області із запитом на інформацію від 03.12.2021 року про:

-прийняття Холмківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області рішення про надання дозволу на виговлення проекту відведення земельної ділянки кадастровий номер :13:011:0189, цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2300 га, місце розташування АДРЕСА_2 ,

-прийняття Холмківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області рішення про затвердження проекту відведення земельної ділянки кадастровий номер :13:011:0189, цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2300 га, місце розташування АДРЕСА_2 ,

-прийняття Холмківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області рішення про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки кадастровий номер :13:011:0086, цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0715 га, місце розташування АДРЕСА_2 ,

-прийняття Холмківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області рішення про затвердження проекту відведення земельної ділянки кадастровий номер -124887400; 13:011:0086, цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0715 га, місце розташування АДРЕСА_2 .

14.02.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Холмківської сільської ради із Запитом на інформацію від 13.02.2022року про:

-затвердження генерального плану забудови села Минай, на який посилалася Холмківська сільська рада в рішенні від 29.10.2014 року про відмову йому в складанні проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_3 ,

-містобудівну документацію с. Минай, на яку посилалася Холмківська сільська рада в рішенні від 13.04.2016 року про відмову йому в наданні в оренду земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1 ,

-містобудівну документацію сільської ради на яку посилалася Холмківська сільська рада в рішенні від 14.03.2018 року про відмову мені в наданні у власність земельної ділянки площею 0,15 га для індивідуального садівництва в

АДРЕСА_1 , на яку посилалася Холмківська сільська рада в рішенні від 19.10.2018 року про відмову ОСОБА_1 в складанні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га в оренду для ведення індивідуального садівництва в АДРЕСА_1 ,

-прийняття Холхмківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області рішення про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки кадастровий номер :13:011:0085, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1000 га, місце розташування АДРЕСА_2 ,

-прийняття Холмківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області рішення про затвердження проекту відведення земельної ділянки кадастровий номер :13:011:0085, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1000 га, місце розташування АДРЕСА_2 .

На запит позивача на надання інформації від 13.02.2022 року, відповідачем було надано неповну та несвоєчасну відповідь. Вважає, що відповідачем порушені права позивача, а саме надання неповної інформації на запит на інформацію.

Також позивач вказує на те, що в результаті порушення його прав, йому завдано моральну шкоду у розмірі 159 000,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд призначити справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дудурич І.В. в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Вказав на відсутність заяв про зміну предмету та підстав позову, заяв про зменшення , збільшення розміру позовних вимог. Просив суд призначити справу до судового розгляду по суті.

Представник Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, в підготовче судове засідання повторно не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_3 в підготовче судове засідання повторно не зявилася, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ст.189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: залишення позовної заяви без розгляду, закриття провадження у справі, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

В підготовчому судовому засіданні встановлено підстави для закриття провадження у справі, з огляду на таке.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_3 в якому просить : визнати незаконною бездіяльність посадових осіб Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області щодо вчинення бездіяльності у зв`язку з ненаданням відповіді на заяву від 30.11.2021 року; ненаданням відповіді на Інформаційний запит від 03.12.2021 року; несвоєчасним та неповним надання відповіді на Інформаційний запит від 13.02.2022 року, а також стягнути з Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 159 000,00 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У розумінні пункту 1 частини першої статті 4 КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За правилами статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи, яка має розглядатись у порядку адміністративної юрисдикції, є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовим вважається, зокрема спір, у якому сторони правовідносин одна щодо іншої не є рівноправними, і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншій стороні певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Ці функції суб`єкт владних повноважень повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір. Так, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник, зокрема між двома суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 та від 21 серпня 2019 року у справі № 362/5657/17.

Відповідно до статті 2КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частино 1 статті 5КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №813/1076/17 та від 14 листопада 2018 року у справі №817/986/17.

Судом встановлено, що предметом спору в цій справі є визнання незаконною бездіяльність посадових осіб Холмківської сільської ради Ужгородського району яка полягає : у неприйнятті рішення за результатами розгляду заяви від 30.11.2021 року про затвердження документації із землеустрою та передачу у безоплатну власність або через аукціон земельну ділянку розміром 0,15 га. за адресою АДРЕСА_1 ; ненаданням відповіді на Інформаційний запит від 03.12.2021 року; несвоєчасним та неповним наданням відповіді на Інформаційний запит від 13.02.2022 року; відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконними діями суб`єкта владних повноважень.

Предметом розгляду в справі є в тому числі і оскарження бездіяльності відповідача як суб`єкта владних повноважень, яка обумовлена неприйняттям рішення з питань надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у його наданні, а тому законність таких дій/рішень (бездіяльності) органу місцевого самоврядування підлягає перевірці адміністративним судом.

В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_4 адресована Холмківському сільському голові від 30.11.2021 року, згідно якої останній просив затвердити документацію із землеустрою та передати в безоплатну власність або через аукціон земельну ділянку розміром 0,15 га. за адресою АДРЕСА_1 .

В позовній заяві позивач вказує про те, що йому відомо що спірні земельні ділянки Холмківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області були передані фізичним особам у власність громадянам, а в подальшому були відчужені.

До позовної заяви позивач долучив рішення ІХ сесії Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 15.07.2016 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності зі зміною цільового призначення ОСОБА_5 , відповідно до якого сесія сільської ради вирішила затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності зі зміною цільового призначення розміром 0, 1000 га. гр. ОСОБА_5 з веденням особистого селянського господарства для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_3 , кадастровий номер :13:011:0085.

Інші докази , в частині того кому передана земельна ділянка на яку претендував позивач до позовної заяви та на стадії підготовчого засідання не долучені. Виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, зважаючи на те, що суд не може збирати докази , що стосуються предмета спору з власної ініціативи , не можливо зробити висновок про те, що саме ця земельна ділянка, розміром 0,15 га. за адресою АДРЕСА_1 , яку мав намір отримати позивач передана іншим особам.

За змістом положень ст. 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або в користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частин першої - третьої статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. в ч. 3 ст. 116 ЗК України).

Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовані розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

В частині сьомій статті 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З аналізу наведених норм слідує, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства подають клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування, у якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри, до якого додаються, зокрема, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

При цьому, підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відтак, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України, про що неодноразово вказував Верховний Суд у своїх постановах.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч. 10 ст. 118 ЗК України).

Набуття особами права власності на земельну ділянку відбувається поетапно - починаючи з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проекту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність.

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання з приводу земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що положення Земельного кодексу України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" надають відповідачу повноваження на вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов`язують прийняти рішення у місячний строк, а також визначають підстави, з яких може бути прийняте рішення про відмову.

Суть спірних правовідносин полягає в тому числі у оскарженні бездіяльності відповідача, яка обумовлена неприйняттям рішення з питань надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у його наданні.

Позивач в своєму позові не порушує питання щодо визнання за ним права власності на земельну ділянку, а заявляє вимоги про визнання незаконною бездіяльності відповідача, яка обумовлена неприйняттям рішення з питань надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у його наданні, що перешкоджає йому в реалізації законодавчо закріпленого права на безоплатне отримання земельної ділянки у власність. Приватний інтерес ОСОБА_1 на час звернення до суду з цим позовом відсутній і може виникнути лише після реалізації його права на безоплатне отримання земельної ділянки, незважаючи навіть на право власності інших громадян на цю ж ділянку, хоча такі докази до суду не надані.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що виникнення спірних правовідносин обумовлено протиправною бездіяльністю відповідача при вирішенні питання, яке в силу законодавчих приписів належить до його виключної компетенції, а тому законність таких дій/рішень (бездіяльності) органу місцевого самоврядування, підлягає перевірці адміністративним судом.

Вказаний висновок відповідає викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 346/2888/16-а.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у справі № 160/4053/19.

При прийнятті рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орган місцевого самоврядування виконує дозвільну функцію, що притаманна органу державної влади у публічно-правових відносинах.

Тому спір як щодо рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, так і щодо оскарження дій суб`єкта владних повноважень про надання чи відмову в наданні такого дозволу є публічно-правовим.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 308/10112/16-а та від 18 грудня 2019 року у справі № 160/4211/19.

Встановивши, що позовні вимоги ОСОБА_4 спрямовані на дослідження правомірності дій відповідача як органу, який виконує дозвільну функцію, притаманну органу державної влади у публічно-правових відносинах, щодо розгляду його клопотання про надання дозволу на одержання безоплатно у власність земельної ділянки, позовні вимоги обумовлені протиправною бездіяльністю відповідача при вирішенні питання, яке в силу законодавчих приписів належить до його виключної компетенції, а тому законність таких дій/рішень (бездіяльності) органу місцевого самоврядування, підлягає перевірці адміністративним судом, а відтак суд дійшов висновку, що спір в частині визнання незаконною бездіяльність посадових осіб Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області щодо вчинення бездіяльності у зв`язку з ненаданням відповіді на заяву від 30.11.2021 року підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними в ухвалі Верховного Суду від 23 травня 2022 рокуу справі № 383/1222/21.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, то згідно з частиною п`ятою статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_4 в частині визнати незаконною бездіяльність посадових осіб Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області щодо ненадання відповіді на Інформаційний запит від 03.12.2021 року, несвоєчасним та неповним наданням відповіді на Інформаційний запит від 13.02.2022 року, суд виходить з наступного.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та до інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України Про доступ до публічної інформації.

Згідно із статтею 1, пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України Про доступ до публічної інформації публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до частини другої статті 1Закону №2939-VІ публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (частина перша статті 2 Закону № 2939-VІ).

Статтею 4 Закону №2939-VІ передбачено, що доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Однією з гарантій реалізації конституційних прав на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації є законодавче закріплення права кожного на доступ до інформації, яке згідно зі статтею 5Закону №2939-VI забезпечується, зокрема, систематичним та оперативним оприлюдненням інформації: в офіційних друкованих виданнях, на офіційних вебсайтах у мережі Інтернет; а також шляхом надання інформації на запити.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 цього Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 19 Закону України Про доступ до публічної інформації запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 вказаного Закону право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати і оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Положеннями статті 23 Закону України Про доступ до публічної інформації встановлено, що запитувач має право оскаржити, зокрема: відмову в задоволенні запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, в пункті 1 Постанови Пленум Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року №10 Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації зазначено, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Спір у цій частині позовних вимог стосується виключно захисту прав позивача щодо неналежного розгляду його запитів, щодо надання публічної інформації розпорядником інформації. З огляду на зазначене, вказаний позов повинен розглядатися у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладеної в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року в справі № 712/11800/17 (провадження № К/9901/51450/18) зазначено, що «відповідно до частини другої статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: відмову в задоволенні запиту на інформацію; відстрочку задоволення запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача (частина друга статті 23 ЗУ «Про доступ до публічної інформації»). В частині третій статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» зазначено, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України».

Отже, оскільки спір у цій частині позовних вимог виник у зв`язку з незаконною , на думку позивача ОСОБА_1 , бездіяльністю посадових осіб Холмківської сільської ради Ужгородського району, щодо ненадання відповіді на Інформаційний запит від 03.12.2021 року, несвоєчасним та неповним наданням відповіді на Інформаційний запит від 13.02.2022 року , перевірка правомірності таких діянь з огляду на положення частини першої статті 19 КАС України та статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» знаходиться поза межами юрисдикції цивільного суду.

На підставі наведеного суд, у відповідності до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України закриває провадження у справі, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства

Норма статті 255 ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 статті 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі.

Відповідно до статті 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

З огляду на викладене, з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові 04 березня 2020 року у справі № 280/174/19, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку , що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а відтак на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України провадження у справі слід закрити.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 200, 255 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_3 про визнання незаконною бездіяльність посадових осіб Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та стягнення моральної шкоди закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 про право звернення з даною позовною заявою в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Дата складання повного тексту ухвали -27.02.2023 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца