КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 355/2200/21 Головуючий у І інстанції Таран Н.Г.
Провадження №22-ц/824/7843/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 серпня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Гаращенко Д.Р., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

УСТАНОВИВ:

у грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Баришівського районного суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просиву зменшити розмір аліментів, визначених заочним рішенням Березанського міського суду Київської області від 30 серпня 2017 року, та рішенням Баришівського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 про стягнення з нього на користь відповідача аліментів на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з частини на 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня встановлення у ОСОБА_1 1 групи інвалідності.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2022 року справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів передано за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначено, що позивач станом на день подачі апеляційної скарги є інвалідом 2 групи, а на час подачі позову мав 1 групу інвалідності, у зв`язку з чим потребує великих затрат на лікування, що призвело до погіршення матеріального становища.

В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що суд першої інстанції, порушуючи норми процесуального права, незважаючи на те що дану справу було призначено до розгляду на 07 березня 2023 року, ухвалив рішення 04 березня 2023 року та проголосив його вступну та резолютивну частину.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Березанського міського суду Київської області від 30серпня 2017 року, та рішенням Баришівського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення нею повноліття.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем позовні вимоги не доведені та не підтверджені належними доказами, зокрема позивачем взагалі не надано доказів, на підтвердження матеріального стану та стану його здоров`я на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів та доказів (для порівняння) на момент розгляду даної справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Зі змісту ст. 27 Конвенції про права дитини та ч. 2 ст. 182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд має враховувати ряд обставин, як стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Разом з тим, визначальним при вирішенні питання про розмір аліментів є інтереси дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до положень вказаних норм зміна матеріального та сімейного стану платника аліментів можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно з статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначено у 2022 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 послався на те, що він є інвалідом 1 групи та потребує великих затрат на лікування, однак до матеріалів справи позивачем долучено копію пенсійного посвідчення, термін дії якого на момент розгляду справи закінчився.

В апеляційній скарзі на оскаржуване рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 посилається на те, що він є інвалідом 2 групи та долучив до матеріалів справи довідку МСЕК, з якої вбачається причина інвалідності - загальне захворювання та встановлено строк до 01 жовтня 2023 року.

Доказів того, як змінився матеріальний стан ОСОБА_1 , у зв`язку з отриманням інвалідності, останнім не надано та в матеріалах справи не міститься.

Доказів відсутності чи наявності матеріального доходу, зокрема отримання пенсії по інвалідності, ОСОБА_1 не надано.

Твердження скаржника про те, що він витрачає багато коштів на своє лікування не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд погоджується з правильними висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження його матеріального стану та стану його здоров`я був на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів та доказів (для порівняння) на момент розгляду даної справи.

Посилання в апеляційній скарзі, як на підставу для скасування рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року, на те, що вступна та резолютивна частина була проголошена 04 березня 2023 року апеляційний суд відхиляє, оскільки дана обставина не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції для виправлення описки у вступній та резолютивній частині оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст. 269 ЦПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, повністю спростовуються змістом рішення суду, який, надавши оцінку зібраним у справі доказам, повно та всебічно з`ясовує обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що позивач не довів погіршення свого майнового стану, не надав суду доказів на підтвердження розміру своїх доходів.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що з урахуванням всіх обставин справи, обов`язку батька утримувати дитину, стану здоров`я платника аліментів, який змінився в сторону поліпшення, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного про відмову в задоволенні позовних вимог.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзиві, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2023 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Д.Р. Гаращенко