Справа №:755/1348/23
Провадження №: 2/755/1725/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2023 р. суддя Дніпровського районного суду міста Києва Гаврилова О.В., вивчивши матеріали цивільної справи за позовною заявою Київської міської ради до ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, припинення права власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний до використання стан, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся представник позивача Київської міської ради - Глущенко А.В. з позовом до ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, припинення права власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний до використання стан.

Вказану позову заяву було передано в провадження судді Гаврилової О.В. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 лютого 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків не більше ніж десять днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

В ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху вказувалось на те, що в позовній заяві не зазначено жодного доказу на підтвердження того, що Київська міська рада жодних рішень щодо передачі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 під будівництво ні ОСОБА_1 , ні іншим юридичним чи фізичним особам у власність чи користування не приймала. Такі докази до позову також долучені не були.

Крім того, в ухвалі зазначалось, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження порушення відповідачем прав позивача, адже до позовної заяви не долучено доказів того, що земельна ділянка перебуває в комунальній власності територіальної громади м.Києва (витяг із земельного кадастру тощо). Не надані докази того, яка земельна ділянка була виділена в користування СТ «Приозерне» та що до її складу не входить спірна земельна ділянка. Крім того, в матеріалах позову взагалі відсутня технічна документація на спірну земельну ділянку.

З метою усунення недоліків позовної заяви, позивачу було запропоновано подати до суду докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме: докази того, що спірна земельна ділянка перебуває в комунальній власності територіальної громади м.Києва (витяг із земельного кадастру тощо); докази того, яка земельна ділянка була виділена в користування СТ «Приозерне» та що до її складу не входить спірна земельна ділянка, а також технічну документацію на спірну земельну ділянку.

Копію зазначеної ухвали суду позивачу було надіслано на електрону адресу, зазначену в позовній заяві, та 07 лютого 2022 року доставлено до електронної скриньки позивача, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

17 лютого 2023 року до суду надіслано заяву представника позивача Київської міської ради про усунення недоліків, до якої не долучено жодного доказу.

В заяві зазначено про порушення прав та інтересів Київської міської ради, як єдиного розпорядника земель, оскільки Київська міська рада рішень щодо передачі спірної земельної ділянки під будівництво відповідачу та іншим юридичним чи фізичним особам у власність чи користування не приймала.

При цьому представник позивача посилається в заяві на те, що рішенням Київської міської ради VII сесії XXIII скликання від 03 лютого 2000 року №6-24/727 «Про приватизацію земельних ділянок СТ «Приозерне» Дніпровського району», оформлено СТ «Приозерне» Дніпровського району право постійного користування земельною ділянкою загального користування площею 1,70 га. Та зазначеним рішення було встановлено, що власникам земельних ділянок та садівницькому товариству потрібно звернутися до Київського міського управління земельних ресурсів для складання державних актів на право приватної власності на землю та державного акта на право постійного користування землею. При цьому стверджує, що зазначене рішення не стосується земельної ділянки, на якій розташований спірний об`єкт нерухомого майна, а стосується інших земельних ділянок розташованих у Дніпровському районі. Також представник позивача зазначив, що у списку громадян, членів СТ «Приозерне», яким передаються у приватну власність земельні ділянки для ведення садівництва, у всіх рішеннях, пов`язаних з передачею у приватну власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва у СТ «Приозерне», ОСОБА_1 відсутня.

Водночас представник позивача вказав, що рішення Київської міської ради є відкритими, доступними для громадян та оприлюднюються на офіційному вебсайті https://kmr.gov.ua/.

Проте, на вебсайті Київської міської ради наявні рішення ради VIІI сесії ІX, а за пошуком рішення Київської міської ради VII сесії XXIII скликання від 03 лютого 2000 року №6-24/727 «Про приватизацію земельних ділянок СТ «Приозерне» Дніпровського району» результати відсутні.

Крім того, представником позивача в заяві про усунення недоліків зазначено, що спірна земельна ділянка по АДРЕСА_1 обліковується за номером 66:053:0337, при цьому Київська міська рада не приймала рішення щодо передачі її у власність чи користування СТ «Приозерне». У зв`язку із зазначеним, представник позивача дійшов висновку, що земельна ділянка розміщена у м.Києві, 66-й кадастровій зоні, 053-му кадастровому кварталі у Дніпровському районі та є комунальною власністю.

Також, представником позивача в заяві про усунення недоліків зазначається, що за інформацією наявною у Департаменті, ОСОБА_1 подала до Київської міської ради через приймальню Київради з земельних питань клопотання від 13 серпня 2021 року №350171187 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому ОСОБА_1 не зверталась до Київської міської ради з погодженим проектом землеустрою та технічною документацією. Вказує, що у приймальні Київради з земельних питань та у Департаменті відсутні затверджені у встановленому законодавством порядку проект землеустрою та технічна документація на спірну земельну ділянку, оскільки вона не оформлена як об`єкт цивільних прав, а ОСОБА_1 після 23 вересня 2021 року більше не зверталась до приймальні Київради з земельних питань.

При цьому жодного доказу на підтвердження викладених у заяві обставин представником позивача долучено не було.

Частиною 5 ст.177 ЦПК України визначений обов`язок позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з частинами 1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. (ч.7 ст.81 ЦПК України)

За приписами ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Однак представником позивача проігноровані вимога закону та суду щодо надання доказів, що підтверджують обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги. Жодних доказів, як на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, так і на підтвердження обставин, викладених у заяві про усунення недоліків, до цієї заяви не долучено.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач станом на 27 лютого 2023 року, у встановлений судом строк, не усунув недоліків позовної заяви, що були викладені в ухвалі суду від 06 лютого 2023 року.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Судом при постановленні даної ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить із того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. (Рішення Суду у справі Жоффрделя Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи, що позивачем не усунуто недоліки, вказані в ухвалі Дніпровського районного суду міста Києва від 06 лютого 2023 року, суд убачає визначені законом підстави для повернення позовної заяви позивачу.

Згідно ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 8, 14, 175, 177, 185, 258-261, 352-354 ЦПК України, суддя -

постановив:

Позовну заяву Київської міської ради до ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, припинення права власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний до використання стан - вважати неподаною і повернути позивачу.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: