Справа № 201/6497/23
Провадження № 2/201/2377/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

18 грудня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого - судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

за участю прокурора Нестеренка Д.С.,

за участю представників відповідачів - ОСОБА_1 , адвоката Весніна С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації обласної військової адміністрації до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (треті особи Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради) про визнання незаконним та скасування рішення про передачу земельної ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продаж земельної ділянки, скасування держаної реєстрації земельної ділянки, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її витребування з незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

06.06.2023 керівник Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації обласної військової адміністрації звернувся з позовом до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (третя особа Державне підприємство «Дніпровське лісове господарство»), про визнання незаконним та скасування рішення про передачу земельної ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продаж земельної ділянки, скасування держаної реєстрації земельної ділянки, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її витребування з незаконного володіння.

Ухвалою судді від 08.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду і відкрите провадження у цивільній справі, призначено проведення підготовчого засідання (а.с. 181 т. 1).

Ухвалою суду від 07.09.2023 за клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Весніна С.О. витребувані докази, а саме, витребувано від Дніпровської міської ради завірені належним чином довідки та інші документи, які містять інформацією: про актуальний, станом на 21.10.2020 року, генеральний план міста Дніпро, із додаванням відповідного рішення сесії Дніпровської міської ради про його (чи змін до нього) затвердження; проведення відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та пункту 2 Порядку проведення експертизи містобудівної документації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року N 548 - експертизи генерального плану міста Дніпро, який діяв станом на 21.10.2020 року, отримання позитивного висновку за результатами проведення такої експертизи; документи, які містять відомості про те, до якого функціонального призначення території згідно цільового призначення земельних ділянок за діючим на момент відведення (21.102020р.) генеральним планом (та змінами до нього) була віднесена територія у районі вулиці Паустовського (Соборний район) за місцем розташування земельної ділянки кадастровий номер :03:018:0153.

Витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального Суслова Максима Євгеновича належним чином засвідчені копії нотаріальної справи по посвідченню 30.11.2020р. договору купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :03:018:0153 (зареєстрований в реєстрі за № 3837) між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у складі договору купівлі-продажу та всі інші документи, що містяться в нотаріальній справі по посвідченню цього договору, в тому числі копій документів по сплаті встановлених законодавством податків, зборів та реєстраційних платежів (а.с. 241 242 т. 2).

Витребувані докази надійшли на ел.пошту суду 05.10.2023, 10.10.2023 до канцелярії суду (а.с. 32 -90 т. 3) і 11.10.2023 (а.с. 106 155 т. 3).

Ухвалою суду від 07.09.2023 за клопотанням Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» здійснено заміну третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державне підприємство «Дніпровське лісове господарство» на його правонаступника Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (а.с. 240 т. 2).

Ухвалою суду від 11.10.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, за клопотанням представника Дніпровської міської ради, залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради (а.с. 159 161 т. 3).

Підготовче засідання у справи закрите 07.11.2023 та справа призначена до розгляду у судовому засіданні (а.с. 171 - 173 т. 3).

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що рішенням Дніпровської міської ради № 176/27 від 06.12.2017 ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в районі АДРЕСА_1 .

В подальшому рішенням Дніпровської міської ради № 172/62 від 21.10.2020 «Про передачу земельної ділянки у районі вул. Паустовського (Соборний район) у власність ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки і передано земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:018:0153 у власність ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в районі АДРЕСА_1 .

На підставі рішення Дніпровської міської ради № 172/62 від 21.10.2020 державним реєстратором виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Бідковим В.О. 11.11.2020 зареєстровано за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме айно право власності на вищевказану земельну ділянку (номер запису про право власності 39201728).

У подальшому, 30.11.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований 30.11.2020 за реєстровим № 3837 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.В. в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно з присвоєнням номеру запису про право власності за № 39452841.

Відповідно до умов вказаного договору, продавець ОСОБА_2 передав, а покупець ОСОБА_3 прийняла у власність земельну ділянку площею 0,1000га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер :03:018:0153.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:018:0153 є ОСОБА_3 .

Правобережною окружною прокуратурою міста Дніпра встановлено, що зазначена земельна ділянка вибула з державної власності з порушенням вимог земельного та лісового законодавства України.

Так, відповідно до інформації ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» ВО «Укрдержліспроект» Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання Державного агентства лісових ресурсів України № 329 від 24.10.2022, наданої на запит окружної прокуратури, земельна ділянка з кадастровим номером :03:018:0153 знаходиться в межах кв.4 виділи 16, 23 Микільського лісництва ДП «Дніпровське лісове господарство», площа перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером :03:018:0153 з межами кв.4 виділи 16,23 Микільського лісництва ДП «Дніпровське лісове господарство» становить 0,1000 га з загальної площі ділянки 0,1000 га.

Отже, внаслідок передачі відбулась незаконна зміна цільового призначення землі. Дана земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення та розташована в межах 4 кварталу виділи 16, 32 Микільського лісництва ДП «Дніпровське лісове господарство».

Так, у зв`язку з внесенням Законом України № 1423-ІХ від 28.04.2021 змін до Земельного кодексу України, відповідно до п.п. «а» п. 24 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, з дня набрання чинності цим пунктом (27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук).

Згідно зі ст. 122 ЗК України у редакції з 27.05.2021, обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

При цьому, ч. 1 ст. 149 ЗК України у редакції з 27.05.2021, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

Отже, на території Дніпропетровської області повноваження щодо вилучення та розпорядження земельними ділянками державної власності лісогосподарського призначення здійснюються Дніпропетровською обласною державною адміністрацією обласною військовою адміністрацією.

Вилучення з порушенням земельного законодавства земель лісового фонду, зміна їх цільового призначення та передача у власність, порушує права та інтереси держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації - обласної військової адміністрації та ДП «Дніпровське лісове господарство» використовувати спірну земельну ділянку.

Функції щодо реалізації державної політики у сфері лісових відносин як складової державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища покладені на Кабінет Міністрів України, Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України та Державне агентство лісових ресурсів України.

Згідно зі статутом ДП «Дніпровське лісове господарство», затвердженим наказом Державного агентства лісових ресурсів України № 81 від 18.01.2022 є спеціалізованим лісогосподарським підприємством, яке уповноважене державою на реалізацію правомочностей щодо володіння та користування спірними об`єктами права державної власності з метою забезпечення у процесі лісокористування збереження життєздатності лісового середовища та його біологічного різноманіття, збереження лісів, що становлять природоохоронну цінність, постійне, невиснажливе лісокористування, раціональне та ефективне використання лісових ресурсів.

Отже, ДП «Дніпровське лісове господарство» є користувачем та володільцем земель лісогосподарського призначення. На запити прокурора ДП «Дніпровське лісове господарство» повідомляло, що будь-які листи від органів місцевого самоврядування щодо погодження землевпорядної документації на спірну земельну ділянку не надходили.

Відповідно до інформації ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» ВО «Укрдержліспроект» Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання Державного агентства лісових ресурсів України № 329 від 24.10.2022, наданої на запит окружної прокуратури, земельна ділянка з кадастровим номером :03:018:0153 знаходиться в межах кв.4 виділи 16, 23 Микільського лісництва ДП «Дніпровське лісове господарство», площа перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером :03:018:0153 з межами кв.4 виділи 16,23 Микільського лісництва ДП «Дніпровське лісове господарство» становить 0,1000 га з загальної площі ділянки 0,1000 га.

За інформацією Дніпропетровського обласного управління лісового та мисливського господарства (лист № 671 від 20.12.2022) спірна земельна ділянка розташована в межах кварталу 4 виділ 16,23 Микільського лісництва ДП «Дніпровське лісове господарство» вилучення вказаної земельної ділянки із земель лісового фонду, надання у приватну власність, зміна цільового призначення ні лісгоспом, ні управлінням не погоджувалась, землевпорядна документація на адресу управління не надходила.

Вищевказані дані також підтверджуються листом Державного підприємства «Дніпровське лісове господарство» № 01-05/625 від 28.11.2022 та відомостями Геопорталу «Ліси України» (створеного Державним агентством лісових ресурсів України, та основним джерелом інформації якого є дані безперервного лісовпорядкування як таксаційні, так і картографічні (зведені на єдину карту України).

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії (зміна цільового призначення земельних ділянок) здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Водночас ч. 8 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених ст. 149 цього Кодексу, частина 9 якої в свою чергу передбачає, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, зокрема землі лісів для нелісогосподарських потреб.

Разом з тим, зазначена земельна ділянка, яка перебуває у державній власності та має лісогосподарське призначення, у постійного землекористувача - ДП «Дніпровське лісове господарство» у встановленому порядку (статті 149-151 ЗК України) повноважним органом не вилучалась та зміна її цільового призначення не здійснювалась.

Таким чином, рішенням Дніпровської міської ради № 172/62 від 21.10.2020 є незаконним та підлягає скасуванню.

Крім того, оскаржуваним рішенням Дніпровської міської ради затверджено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 .

Як свідчать матеріали вказаного проекту землеустрою в його основу покладено дані довідки Державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем), відповідно до якої спірна земельна ділянка запитувалась ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель запасу, не наданих у власність та постійне користування в межах населених пунктів (рядок 93), в тому числі за рахунок земель не наданих у власність або постійне користування в межах населених пунктів (рядок 96), угіддя визначаються проектом землеустрою за матеріалами кадастрової зйомки (пояснювальна записка до проекту землеустрою, арк.3).

Однак, відповідно до наказу Державної служби статистики від 19.08.2015 №190 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Державного комітету статистики України від 05.11.1998 № 377 «Про затвердження форм державної статистичної звітності з земельних ресурсів та Інструкції з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми №№ 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем)», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.12.1998 № 788/3228 (зі змінами), з 01.01.2016 скасовано форму державної статистичної звітності № 6-зем, а отже вказана довідка форми 6-зем та відображені в ній дані не можуть бути належними та допустимими доказами.

В той же час, вивченням матеріалів землеустрою щодо спірної земельної ділянки встановлено, що згідно з інформацією (без дати та вих.номеру) щодо земельної ділянки, яка розташована в межах :03:018, що надається Державним кадастровим реєстратором і територіальним органом нижчого рівня територіальному органу зобов`язано встановити проектом чи відноситься земельна ділянка до земель сільськогосподарського, рекреаційного, лісогосподарського призначення, лісового фонду і т.д. (п.17 матеріалів землеустрою),що розробником матеріалів землеустрою виконано не було, однак не зважаючи на це, матеріали землеустрою було затверджено оскаржуваним рішенням міської ради, а спірна земельна ділянка передана у власність.

Відповідно до положень ст.ст.19, 55, 57, 84 Земельного кодексу України та ст.5 Лісового кодексу України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) спірна земельна ділянка відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовується для ведення лісового господарства в порядку, визначеному Лісовим кодексом України.

Так, ст.55 Земельного кодексу України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

За статтями 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.

Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства.

У матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування.

Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування.

Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища.

Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами.

Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Отже, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п.5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України.

Спірна земельна ділянка перебуває у державній власності та має лісогосподарське призначення, у постійного землекористувача - ДП «Дніпровське лісове господарство», повноважним органом не вилучалась та зміна її цільового призначення не здійснювалась.

Тому в силу положень ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30.11.2020, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , об`єктом якого є земельна спірна ділянка площею в районі вулиці Паустовського (Соборний район м. Дніпра) кадастровий номер :03:018:0153, а на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України земельна ділянка має бути витребування від набувача, оскільки вибула з володіння власника не з його волі.

Кадастровий номер земельної ділянки має бути скасований у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Враховуючи викладене, просив:

визнати незаконним та скасувати рішення Дніпровської міської ради №172/62 від 21.10.2020 «Про передачу земельної ділянки у районі вул. Паустовського (Соборний район) у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»;

визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30.11.2020, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , об`єктом якого є спірна земельна ділянка;

скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:018:0153, у Державному земельному кадастрі;

усунути перешкоди у здійсненні Дніпропетровською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення, площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:018:0153, яка розташована у районі вул. Паустовського м. Дніпро Дніпропетровської області, шляхом витребування її із незаконного володіння ОСОБА_3 на користь держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації обласної військової адміністрації;

стягнути з відповідачів сплачений судовий збір.

Відповідач Дніпровська міська рада, позовні вимоги не визнав.

29.06.2023 представник відповідача ОСОБА_1 (діє на підставі витягу з ЄДР а.с. 211-213 т. 1) надав відзив на позовну заяву (а.с. 204-210 т. 1), у якому зазначив, що відповідно до положень ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Законом України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» (втратив чинність 01 січня 2013 року, підстава ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності») було визначено правові засади розмежування земель державної та комунальної власності і повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо регулювання земельних відносин з метою створення умов для реалізації ними конституційних прав власності на землю, забезпечення національного суверенітету, розвитку матеріально-фінансової бази місцевого самоврядування.

У статті 5 цього Закону було наголошено, що суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Отже, принцип розмежування земель державної і комунальної власності відображено у положеннях ЗК України, який, зокрема, полягає у визнанні пріоритету належності земель у межах населеного пункту відповідній територіальній громаді. Тобто всі землі у межах населеного пункту вважаються такими, що із 01 січня 2002 року перебувають у комунальній власності, крім земель, належність яких державі або приватним власникам зафіксована у ЗК України.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» при розмежуванні земель державної та комунальної власності до земель комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст передаються: усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної власності та земель, віднесених до державної власності; земельні ділянки за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти комунальної власності; землі запасу, які раніше були передані територіальним громадам сіл, селищ, міст відповідно до законодавства України; земельні ділянки, на яких розміщені об`єкти нерухомого майна, що є спільною власністю територіальної громади та держави.

За змістом пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах «а» і «б» пункту 4 цього розділу.

Згідно з пунктом 5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» державна реєстрація права держави чи територіальної громади на земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється на підставі заяви органів, які згідно зі статтею 122 ЗК України передають земельні ділянки у власність або у користування, до якої додається витяг з Державного земельного кадастру про відповідну земельну ділянку.

Як передбачено у пункті 6 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» у разі, якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів сільськими, селищними, міськими радами; за межами населених пунктів органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.

Відповідно до положень пункту 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» державна реєстрація речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності, зазначених у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється в порядку, встановленому законом.

Отже, беручи до уваги наведені положення Конституції України, ЗК України і пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», Дніпровська міська рада є власником спірної земельної ділянки, оскільки ця ділянка розташована в межах населеного пункту міста Дніпра, а відсутність державної реєстрації речового права не впливає на обставини виникнення права комунальної власності на неї.

Цьому висновку відповідає також положення пункту 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності»: державна реєстрація речових прав на земельні ділянки ... здійснюється в порядку, встановленому законом, що з урахуванням змісту пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» лише визначає порядок державної реєстрації права, однак не змінює моменту, з якого земля вважається комунальною власністю відповідних територіальних громад в силу закону.

Вважав, що лист ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 24.10.2022 № 329 та схему розташування земельної ділянки неналежними доказами, оскільки відомості з лісовпорядкування зазначені станом на 2013 рік, що суперечить вимогам статті 54 ЛК України про ведення обліку лісів з постійним підтриманням в актуалізованому стані характеристик кожної лісової ділянки. Крім того, позивачем не спростовано належними і допустимими доказами право комунальної власності на спірну земельну ділянку.

Крім цього, містобудівним висновком Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради щодо відведення земельної ділянки встановлено, що за матеріалами генерального плану розвитку міста земельна ділянка розташована на існуючій території садибної житлової забудови. Розміщення жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на зазначеній території відповідає вимогам чинної містобудівної документації.

Проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки був погоджений у поряду ст.ст. 118, 186-1 ЗК України всіма уповноваженими органами, передбаченими законом, а тому рішення Дніпровської міської ради щодо передачі земельної ділянки відповідає чинному законодавству України.

Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Прокурор 13.07.2023 надав відповідь на відзив (а.с. 1 12 т. 2), у якому не погодився із доводами ДМР про відсутність доказів дійсного розташування спірної земельної ділянки та належності до земель лісогосподарського призначення, перебування у постійному користуванні ДП «Дніпровське лісове господарство». Вважав, що факт користування ДП «Дніпровське лісове господарство» земельною ділянкою випливає з п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

Те, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:018:0153 знаходиться в межах кв. 4 виділи 16,32 Микільського лісництва ДП «Дніпровський лісгосп» підтверджено відомостями ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція», листом ДП «Дніпровське лісове господарства» від 28.11.2022 та відомостями Геопорталу «Ліси України», схематичним зображенням спірної земельної ділянки у збільшеному вигляді.

З урахуванням вимог ст. 48 ЛК у 2013 році ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» на замовлення ДП «Дніпровське лісове господарство» проведено обстеження та складено матеріали лісовпорядкування земель лісового фонду, які перебувають в постійному користування вказаного лісового господарства.

15.02.2016 Дніпропетровське обласне управління лісового та мисливського господарства відповідно до положень п.4.30 Положення про обласне управління лісового та мисливського господарства своїм наказом № 8 «Про затвердження матеріалів лісовпорядкування» затвердило вказані матеріали лісовпорядкування.

Зважаючи на те, що Інвентаризація земельних ділянок лісогосподарського призначення проводиться в рамках базового лісовпорядкування у відповідності до статті 47 Лісового кодексу України з періодичністю один раз на 10 років, вищевказані матеріали лісовпорядкування на теперішній час є чинними.

Таким чином, було внесено зміни до вищевказаних матеріалів лісовпорядкування, як це передбачено положеннями ст. 48 Лісового кодексу України (щорічне оновлення даних здійснюється лише у випадках наявності змін у лісовпорядкуванні, що відбулися протягом звітного (поточного) року).

Отже, матеріали лісовпорядкування Державного підприємства «Дніпровське лісове господарство» 2013 року, є чинною лісовпорядкувальною документацією вказаного лісового господарства та свідчать про перебування земель лісового фонду Микільського лісництва (в тому числі спірної земельної ділянки) в постійному користуванні державного підприємства.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій.

Частина 2 ст. 117 ЗК України передбачає, що до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність.

Отже, враховуючи вищенаведене нормативне регламентування, спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення державної форми власності, а отже Дніпровська міська рада не може бути її розпорядником.

Зважаючи на належність спірної земельної ділянки до державної власності Дніпровська міська рада не мала відповідних повноважень щодо передачі вказаної земельній ділянки у приватну власність та щодо зміни її цільового призначення, в тому числі за відсутності відповідних погоджень з відповідним органом виконавчої з питань лісового господарства.

Дніпровська міська рада не мала права погоджувати проект землеустрою, оскільки не має правомочностей щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, яка належить до земель державної власності.

Зауважив, що 12.07.2023 окружною прокуратурою до матеріалів справи №201/6497/23 долучено висновок експерта № 6/06/23 від 23.06.2023 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою у кримінальному провадженні №000005 (а.с. 29 114 т. 2).

Висновком підтверджено, що розроблена документація із землеустрою на земельні ділянки, в тому числі із кадастровим номером :03:018:0153, та їх затвердження не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, чинних станом на дати затвердження проектів.

Крім того, експертом зазначено, що при відведенні у власність громадян земельних ділянок з кадастровими номерами, в тому числі із кадастровим номером :03:018:0153, сформованих за проектами, змінено основне призначення (категорію) цих земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення на землі житлової та громадської забудови.

Зміна основного цільового призначення (категорії) земельних ділянок, в тому числі із кадастровим номером :03:018:0153, проведена не у відповідності до вимог земельного законодавства та інших нормативних документів з питань землеустрою, чинних станом на дати затвердження проектів.

Фактичний порядок користування земельними ділянками, в тому числі із кадастровим номером :03:018:0153, за цільовим призначенням не відповідає правовстановлюючим документам, документації із землеустрою на земельні ділянки та нормативно-правовим актам.

Крім того, земельні ділянки, в тому числі із кадастровим номером :03:018:0153, повністю розташовані в межах земель, які перебувають у постійному користуванні ДП «Дніпровське лісове господарство», згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування ДП «Дніпровське лісове господарство» 2013 року.

Наведене у своїй сукупності, вказує на незаконність рішення Дніпровської міської ради про передачу земельної ділянки у районі вул. Паустовського (Соборний район) у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Наполягав на задоволення позову.

Відповідачка ОСОБА_3 також позовні вимоги не визнала.

19.07.2023 представник відповідачки адвокат Веснін С.О. (діє на підставі ордеру від 12.07.2023 а.с. 29 т. 2) надав відзив на позовну заяву (а.с. 115-117 т. 2), у якому вважав, що вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Дніпровської міської ради належить до компетенції господарського суду, тому у частині цих вимог провадження у справі слід закрити відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Вважав, що станом на 28.07.2021, тобто на дату прийняття рішення Дніпровською міською радою № 172/62 від 21.10.2020, якою спірну земельну ділянку передано у власність фізичної особи, Дніпропетровська обласна державна адміністрація не мала повноважень щодо розпорядженням спірною земельною ділянкою, тому не може бути позивачем. Право розпоряджатись, в тому числі вилучати землі державної власності у межах міси обласного значення, було надано обласним державним адміністраціям після внесення змін до Земельного кодексу в редакції закону від 27.05.2021, за змінами до якого ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу та ч. 8 ст. 122 Земельного кодексу України були вилучені.

Зазначене підтверджується листом Дніпропетровської обласної державної адміністрації № 1636/0/526-22 від 15.06.2022 про те, що виходячи з аналізу положень земельного законодавства у редакції, яка діяла на момент відведення вказаних земельних ділянок, повноваження по їх розпорядженню облдержадміністрації, як суб`єкту владних повноважень не належали. Натомість представництво прокурором інтересів держави у суді носить допоміжний характер, оскільки основну роль у цьому процесі мають відігравати органи державної влади чи органи місцевого самоврядування.

Щодо суті позову, вказав, що лист ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» про те, що межі земельної ділянки з кадастровим номером :03:018:0153, площею 0,1000 га, знаходиться в межах кв.4 виділи 16,32 Микільського лісництва ДП «Дніпровське лісове господарство» не є належним і допустимим доказом у зв`язку із відсутністю будь-яких чітких співпадінь меж земельної ділянки, про які йде мова у цьому листі та меж земельної ділянки, належної ОСОБА_3 , зокрема за геодезичними координатами цих земельних ділянок згідно геодезичних вишукувань, тощо.

Підставою для передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_4 було затвердження проекту землеустрою, розробленого ФОП ОСОБА_5 щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :03:018:0153, розташовану в районі вулиці Паустовського (Соборний район).

Відповідно до даного проекту землеустрою згідно із довідкою Державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем), земельна ділянка площею 1,000 га була виділена з земель запасу, не наданих у власність та постійне користування в межах населених пунктів (рядок 93) в т.ч. за рахунок земель не наданих у власність або постійне користування в межах населених пунктів (пояснювальна записка - а.с. 135-136 т. 2).

Проектом також встановлено, що спірна земельна ділянка перебуває в межах міста та згідно до п. 1 ст. 150 ЗК України під час обстеження було встановлено, що в межах цієї земельної ділянки - відсутні об`єкти природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного призначення, лісогосподарського призначення, водного фонду, тощо; земельна ділянка на відноситься до особливо цінних земель. За проектним рішення проекту землеустрою було встановлено: цільове призначення земельної ділянки згідно Класифікатора видів цільового призначення земель (КВЦПЗ) - 01.01 (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); категорію земель, до якої віднесена земельна ділянка - «землі житлової та громадської забудови».

За інформацією щодо земельної ділянки, яка розташована в межах виділу, що надається Державним кадастровим реєстратором і територіальним органом нижчого рівня територіального органу - форма власності на земельну ділянку визначена - комунальна власність; чи відноситься земельна ділянка до земель лісогосподарського призначення - необхідно встановити проектом.

На сторінці 43 проекту землеустрою (а.с. 144-145 т. 2) щодо відведення спірної земельної ділянки, який має назву «Матеріали погодження проекту землеустрою», міститься Містобудівний висновок Головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради № 14/27-306 від 21.02.2018, щодо відведення цієї спірної земельної ділянки (стор. 43 проекту відведення), відповідно до якого зазначена земельна ділянка за матеріалами генерального плану розвитку міста знаходиться на території існуючої садибної житлової забудови.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Відповідно до ч. 16 ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральні плани міст підлягають обов`язковій експертизі містобудівної документації. Згідно зі ст. 16 цього Закону містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням відомостей Державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі у цифровій формі в державній системі координат у формі електронних документів, що містять базові і тематичні геопросторові дані. Пунктом другим цієї ж статті встановлено, що порядок обміну інформацією між містобудівним кадастром та Державним земельним кадастром встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 03.06.2013 № 483 затверджено «Порядок інформаційної взаємодії між Державним земельним кадастром, іншими кадастрами та інформаційними системами». До переліку відомостей обмін якими здійснюється в процесі інформаційної взаємодії між Державним земельним кадастром, іншими кадастрами та інформаційними системами за наведеним Порядком віднесено, зокрема дані про обмеження у використанні земель та земельних ділянок, цільове призначення земельних ділянок, плани лісових ділянок, лісовпорядні карти, тематичні лісові карти та інший топографо-геодезичний і картографічний матеріал державного лісового кадастру, тощо.

Отже, дані генерального плану в частині віднесення земельних ділянок на території населених пунктів, зокрема міста, до певної категорії за цільовим призначенням корелюються із даними Державного земельного кадастру, що означає, що за даними Державного земельного кадастру спірна земельна ділянка не відноситься до земель лісогосподарського призначення.

На сторінці 45 проекту відведення земельної ділянки (а.с. 159, т. 2) міститься Висновок про розгляд документації із землеустрою, виготовлений експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру в Харківській області Корчми Ю.О., номер висновку №16884/82-20 від 19.09.2020, відповідно до якого за даними Державного земельного кадастру, на момент складення документації із землеустрою, спірна земельна ділянка відносилась: за категорією - до земель житлової та громадської забудови; за цільовим призначенням - до земель запасу; за складом угідь - до земель без рослинного покрову або з незначним рослинним покривом; за формою власності - до земель комунальної власності.

Отже, за Висновком про розгляд документації із землеустрою експерта державної експертизи встановлено, що зазначена земельна ділянка за даними Державного земельного кадастру не відносилась до земель лісогосподарського призначення, що повністю спростовує позицію прокуратури в цій справі.

Не погодися із доводами прокурора про те, що лист Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» і лист ДП «Дніпровське лісове господарство» з додатком - копіями планово-картографічних матеріалів у вигляді планшету №1, підтверджують належність спірної земельної ділянки до земель лісового фонду.

У пунктах 41, 42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18) зазначено, що відповідно до п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристик лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами.

Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986 року, планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Відтак, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України».

Крім того, статтею 48 ЛК України встановлено, що у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Цією ж статтею передбачено, що матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Надана до матеріалів справи копія плашету суперечать вимогам Інструкції, оскільки не має належного затвердження, як цього вимагає ст. 48 ЛК України.

Крім того, наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України № 749 від 15.11.2021 затверджено Порядок ведення лісовпорядкування, який прийнято в доповнення до Інструкції про порядок ведення державного лісового кадастру і первинного обліку лісів, затвердженої Наказом Державного комітету лісового господарства України №298 від 01.10.2010.

У матеріалах справи відсутні матеріали первинного обліку лісової ділянки кадастровий номер :03:018:0153, яка відповідно до наданої у листі вих. №01-05/208 від 27.06.2022 на адресу прокуратури знаходиться в межах кв.4 виділи 16,32 Микільського лісництва - у складі документації державного лісового кадастру за формами №1, №2 та №5 останнього державного обліку проведеного ДП «Дніпровське лісове господарство» відповідно до вимог п.4.5 Інструкції про порядок ведення державного лісового кадастру і первинного обліку лісів, затвердженої Наказом Державного комітету лісового господарства України №298 від 01.10.2010р.

Також, в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація про дату проведення первинного базового та періодичного повторного базового лісовпорядкування з метою підтримання в актуальному стані таксаційної та картографічної баз даних, які містять кількісну та якісну інформацію про лісові ділянки та з метою виготовлення актуальних матеріалів лісовпорядкування, що передбачено р. 2 Порядку ведення лісовпорядкування (Наказ Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України №749 від 15.11.2021 року), а також останні планово-картографічні матеріали на паперових носіях, виготовлені на оновленій картографічній основі в цифровій формі як набори тематичних геопросторових даних з формами державного лісового кадастру відповідно до р.5 Порядку ведення лісовпорядкування - щодо кварталу 4 виділи 16, 17, 23 Микільського лісництва.

У матеріалах справи також відсутні докази накладення земельної ділянки кадастровий номер :03:018:0153 на земельні ділянки лісового фонду, розташованих в межах кв. 4 виділи 16, 32 Микільського лісництва, зокрема чітку площу та конфігурацію накладення; відсутні докази співпадіння меж земельної ділянки, про які йдеться у листах, і меж земельної ділянки належної ОСОБА_3 .

Лист ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» та схема розташування земельних ділянок не можуть бути взяті до уваги, оскільки таке повідомлення та схема ґрунтується на матеріалах лісовпорядкування 2014 року, а ОСОБА_2 став первісним власником земельної ділянки у 2020 році.

Також вважав, що позивачем обраний невірний спосіб захисту права, оскільки передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності в судовому порядку в зазначений спосіб (віндикаційний позов) є наявність підтвердженого належними доказами права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, та порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Подібні правові висновки викладені в пунктах 78, 79 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 909/337/19. Віндикаційним позовом належить захищати права законного власника, якого одночасно протиправно усунуто від фактичного володіння майном, стосовно якого також внесено до Реєстру запис про припинення його права власності та/або про право власності іншої особи. Якщо стосовно власника мало місце лише одне з наведених вище двох порушень, має застосовуватись інший спосіб захисту, зокрема, для ефективного захисту прав дійсного власника майна, стосовно якого до Реєстру внесено запис про припинення його права власності та/або про право власності іншої особи, однак дійсного власника не усунуто від фактичного володіння нерухомим майном, має застосовуватись позов про визнання права власності.

Отже, вимогу про повернення земельної ділянки лісового фонду слід розглядати як негаторний позов. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Тому заявлені прокурором вимоги про усунення перешкод у володінні та користуванні спірною земельною ділянкою шляхом витребування з незаконного володіння ОСОБА_6 на користь держави не відповідають належному способу захисту заявлених прав, що є підставою для відмови у позові.

Вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастру є похідною вимогою від первісних, тому ця вимога також не підлягає задоволенню.

Окрім того, ОСОБА_3 є добросовісним набувачем земельної ділянки, набула у власність спірну земельну ділянку від ОСОБА_2 за відплатним, нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 30.11.2020 за 95020 грн. На момент вчинення сторонами договору жодних обтяжень, зареєстрованих державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не було, оскільки у протилежному випадку нотаріус би не посвідчив договір. У пункті 1 договору зазначено, що цільове призначення земельної ділянки - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), склад угідь - малоповерхова забудова - 0,1000 га.

Отже, будь-які сумніви у належності продавцю ОСОБА_2 земельної ділянки, чи відсутності правомочності або повноважень відчужувати продавцю земельну ділянку, чи наявність будь-яких заборон, арештів чи інших обтяжень у покупця ОСОБА_3 та у нотаріуса були відсутні. Навів правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 по справі № 925/1351/19, за яким на час укладення договору купівлі-продажу було запроваджено Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, відомості з якого презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тож добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, накладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей.

Укладення відплатного договору купівлі-продажу, реальні розрахунки між покупцем та продавцем за цим договором, відсутність будь-яких обмежені чи обтяжень на спірну земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на день укладення договору, вкладення власних коштів покупця на поліпшення придбаного майна, витрачання коштів на будівництво, тощо, тобто дії покупця як д: укладення правочину, так і після його укладення - свідчать саме про добросовісного набувача цього майна, яким є покупець - ОСОБА_3 .

Отже, позов є неправомірним втручанням у право на мирне володіння майном.

На підставі викладеного, просив у частині вимоги до Дніпровської міської ради - про визнання незаконним та скасування провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Прокурором 25.07.2023 надана відповідь на відзив (а.с. 160 187 т. 2), у якій вважав, що справу слід розглядати у порядку цивільного судочинства справи, з огляду на зміст спірних правовідносин, взаємопов`язаність позовних вимог. Повноваження позивача Дніпропетровської облдержадміністрації щодо розпорядження спірною земельною ділянкою випливають з ч. 1 ст. 149 ЗК України, у редакції з 27.05.2021. Позов є доведеним нележаними і допустимими доказами, про які вказано у відзиві та які долучені до матеріалів справи.

12.07.2023 прокурором на підтвердження доводів щодо приналежності земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення надане клопотання про долучення доказу - Висновку експерта за результатами проведеної земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 23.06.2023 за № 6/06/23 судового експерта Петрової О.В., виконаний на виконання постанови слідчого СВ ВП № 3 ДРУП ГУП в Дніпропетровській області від 12.04.25023 у межах кримінального провадження № 0000005 від 04.02.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 264 КК України (а.с. 39-109 т. 2).

На вказане клопотання прокурора і висновок експерта у кримінальному провадженні представником відповідачки адвокатом Весніним С.О. 06.09.2023 надані заперечення (а.с. 216 210 т. 2), на які прокурором 21.09.2023 надані власні заперечення (а.с. 7-15 т. 3).

11.09.2023 представником позивача Дніпропетровської облдержадміністрації Чикаренко О.О. (діє на підставі довіреності від 18.07.2023 а.с. 6 т. 3) були надані письмові пояснення (а.с. 1-5 т. 3), у яких представник позивач підтримав позицію прокурора стосовно повноважень облдержадміністрації з 27.05.2021 передавати земельні ділянки у власність або у користування із земель державної власності лісогосподарського призначення, а також належності допустимості доказів, які підтверджують приналежність спірної земельної ділянки до із земель державної власності лісогосподарського призначення.

10.11.2023 від представника третьої особи Департамента по роботі з активами Дніпровської міської ради Кареніної Г.М. (діє на підставі витягу з ЄДР а.с. 190-196 т. 3) надійшли пояснення по справі, у яких представник вважав позов необґрунтованим. Зазначив, що ураховуючи відповідність проекту землеустрою, розробленого на замовлення ОСОБА_2 вимогам закону, Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради погодив цей проект та надав містобудівний висновок від 21.02.2018 № 14/27-306. Рішенням Дніпропетровської міської ради від 25.07.2007 № 2/17 затверджено проект генерального плану розвитку міста Дніпропетровська на період до 2026 року. Рішеннями Дніпровської міської ради від 20.09.2017 № 82/24 та від 02.09.2020 № 84/60 затверджено проект внесення змін до генерального плану розвитку міста Дніпра. Відповідно до матеріалів діючого на час погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі вул. Паустовського (кадастровий номер :03:018:0153) генерального плану міста, ділянка розташована в межах території садибної житлової забудови (викопіювання додаються). Розміщення жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на зазначеній території відповідає вимогам чинної містобудівної документації. У матеріалах зазначеної містобудівної документації інформація стосовно цільового призначення земельної ділянки відсутня.

План зонування території м. Дніпропетровська, затверджений рішенням міської ради від 22.07.2015 № 54/66. Відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 02.09.2020 № 84/60 «Про затвердження проекту внесення змін до генерального плану розвитку міста Дніпра» при визначенні відповідності намірів забудови вимогам містобудівної документації план зонування території міста застосовувати в частині, що не суперечить генеральному плану розвитку міста.

Рішенням міської ради від 20.10.2021 № 212/11 затверджено проект внесення змін до плану зонування території м. Дніпра (рішенням Дніпровської міської ради від 24.11.2021 № 88/12 внесено зміни до пояснювальної записки проекту). В зазначених матеріалах проекту містобудівної документації відсутня інформація щодо земель лісового фонду (а.с. 187-189 т. 3).

Представник третьої особи - Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» правом на надання пояснень не скористався.

Прокурор Нестеренко Д.С. в судовому засідання позовні вимоги підтримав повністю і просив їх задовольнити, з підстав викладених у позові та відповіді на відзив.

Від представника позивача Дніпропетровської обласної державної адміністрації Мирошника Є.П. 04.12.2023 надійшла заява, у якій він просив справу розглянути без його часті, просив розглянути справу у відповідності до чинного законодавства (а.с. 209-210 т. 3).

Представники відповідачів - ОСОБА_1 , адвокат Веснін С.О. в судовому засідання проти позовних вимог заперечували, просили відмовити у їх задоволенні підстав, визначених у відзивах та запереченнях на експертизу.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час розгляду справи судом кожного разу повідомлялися неодноразово належними чином, докази чого наявні у матеріалах справи.

Суд, вислухававши в судовому засіданні учасників справи, оцінивши їх позиції, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази, встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що

рішенням Дніпровської міської ради № 176/27 від 06.12.2017 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництв та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) громадянам у АДРЕСА_2 ОСОБА_2 та іншим громадянам надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в районі АДРЕСА_1 (а.с. 35 36 т. 1).

Потім рішенням Дніпровської міської ради № 172/62 від 21.10.2020 «Про передачу земельної ділянки у районі вул. Паустовського (Соборний район) у власність ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки і передано земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:018:0153 у власність ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в районі АДРЕСА_1 . Цим же рішенням віднесено земельну ділянку за основним цільовим призначенням «Землі житлової та громадської забудови» (37 38 т. 1).

На підставі рішення Дніпровської міської ради № 172/62 від 21.10.2020 державним реєстратором виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Бідковим В.О. 11.11.2020 зареєстровано за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вищевказану земельну ділянку (номер запису про право власності 39201728) (а.с. 51 51 т. 1).

У подальшому, 30.11.2020 між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований 30.11.2020 за реєстровим № 3837, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.В. в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно з присвоєнням номеру запису про право власності за № 39452841 (а.с. 52 53 т. 1).

Відповідно до умов вказаного договору, продавець ОСОБА_2 передав, а покупець ОСОБА_3 прийняла у власність земельну ділянку площею 0,1000га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:018:0153.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:018:0153 є ОСОБА_3 (а.с. 45 50 т. 1).

Прокурор у позові стверджує, що зазначена земельна ділянка вибула з державної власності з порушенням вимог земельного та лісового законодавства України.

Згідно з наданим на запит окружної прокуратури листом ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» ВО «Укрдержліспроект» Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання Державного агентства лісових ресурсів України № 329 від 24.10.2022, земельна ділянка з кадастровим номером :03:018:0153 знаходиться в межах кв.4 виділи 16, 23 Микільського лісництва ДП «Дніпровське лісове господарство», площа перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером :03:018:0153 з межами кв.4 виділи 16,23 Микільського лісництва ДП «Дніпровське лісове господарство» становить 0,1000 га з загальної площі ділянки 0,1000 га (а.с. 59 т. 1).

Відповідно до наданого на запит прокурора листа Дніпропетровського обласного управління лісового та мисливського господарства № 671 від 20.12.2022, земельна ділянка кадастровий номер :03:018:0153 розташована в межах кварталу 4 виділ 16,23 Микільського лісництва ДП «Дніпровське лісове господарство», вилучення вказаної земельної ділянки із земель лісового фонду, надання у приватну власність, зміна цільового призначення ні лісгоспом, ні управлінням не погоджувалась, землевпорядна документація на адресу управління не надходила (а.с. 67 т. 1).

Відповідно до наданого на запит прокурора листа ДП «Дніпровське лісове господарство» № 01-05/625 від 28.11.2022, повідомлено, що інвентаризація земель лісового фонду проводиться раз на 10 років, останній раз проводилася у 2014 році. Також інвентаризація земель лісового фонду України проводиться у відповідності до пункту 5 Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.04.2021 «Про заходи державної регіональної політики на підтримку децентралізації влади» введеного в дію Указом Президента України від 29.04.2021 № 180/2021. Про присвоєння кадастрового номеру :03:018:0153, яка накладається на землі лісгоспу, про виділення її ОСОБА_2 рішенням Дніпровської міської ради стало відомо з листа Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра. До листа надано таксаційний опис земельних ділянок лісового фонду станом на 01.01.2014 та планшет № 1 лісовпорядкування 2013 року (а.с. 61-65 т. 1).

На запит прокурора листом №539 від 18.10.2022 Дніпровське обласне управління лісового та мисливського господарства, повідомлено, що відповідно до ст. 48 Лісового кодексу України в 2014 році Державним підприємством «Харківська державна лісовпорядна експедиція» на замовлення Державного підприємства «Дніпровське лісове господарство» проведено обстеження та складено матеріали лісовпорядкування земель лісового фонду, які перебувають в постійному користування вказаного лісового господарства. В подальшому вказаний проект матеріалів лісовпорядкування направлено на адресу Міністерства екології та природних ресурсів України, яким погоджено проект організації та розвитку лісового господарства для державних підприємств Дніпропетровського обласного управління лісового та мисливського господарства. В свою чергу, 15.02.2016 Дніпропетровське обласне управління лісового та мисливського господарства відповідно до положень п.4.30 Положення про обласне управління лісового та мисливського господарства своїм наказом № 8 «Про затвердження матеріалів лісовпорядкування» затвердило вказані матеріали лісовпорядкування. Зважаючи на те, що Інвентаризація земельних ділянок лісогосподарського призначення проводиться в рамках базового лісовпорядкування у відповідності до статті 47 Лісового кодексу України з періодичністю один раз на 10 років, вищевказані матеріали лісовпорядкування на теперішній час є чинними. Крім того, 06.12.2019 наказом Дніпропетровського обласного управління лісового та мисливського господарства №58 на виконання ст.48 Лісового кодексу України, відповідно до погоджених Міністерством енергетики та захисту довкілля України №5/4-15/11733-19 від 29.10.2019 матеріалів лісовпорядкування, затверджено Проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Дніпровське лісове господарство». Таким чином, було внесено зміни до вищевказаних матеріалів лісовпорядкування, як це передбачено положеннями ст.48 ЛК України (щорічне оновлення даних здійснюється лише у випадках наявності змін у лісовпорядкуванні, що відбулися протягом звітного (поточного) року). Отже, матеріали лісовпорядкування ДП «Дніпровське лісове господарство» 2014 року, з відповідними змінами та доповненнями 2019 року, є чинною лісовпорядкувальною документацією вказаного лісового господарства. Тому право користування ДП «Дніпровське лісове господарство» відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України підтверджується плановокартографічними матеріалами лісовпорядкування 2014 року. Разом з тим, спірна земельна ділянка, яка перебуває у державній власності та має лісогосподарське призначення, у постійного землекористувача - ДП «Дніпровське лісове господарство» у встановленому порядку (статті 149-151 Земельного кодексу України) повноважним органом не вилучалась та зміна її цільового призначення не здійснювалась (а.с. 68 71 т. 1).

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, зокрема, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (п. «ґ» ч. 4 ст. 84 ЗК України).

За змістом ст. 35 ЗК України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

В силу ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 6, 7, 9 ст. 118 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, в тому числі для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Із положень ст. 125 ЗК України слідує, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як передбачено ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону №1952-ІV державній реєстрації прав підлягає право власності на земельну ділянку.

Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно (п. 14 ч. 1 ст. 27 Закону №1952-ІV).

В силу ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Статтею 56 ЗК України визначено, що землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом (ч. 3 ст. 57 ЗК України).

Таким законом є Лісовий кодекс України (далі ЛК України).

Згідно зі ст. 5 ЛК України (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Із положень ч. 1 ст. 12 ЛК України слідує, що громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів. Ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 17 ЛК України, у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території, серед іншого, передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території (п. 4 ч. 1 ст. 31 ЛК України).

Статтею 48 ЛК України встановлено, що у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Відповідно до ст. 49 ЛК України державний лісовий кадастр на території України ведеться з метою ефективної організації охорони і захисту лісів, раціонального використання лісового фонду України, відтворення лісів, здійснення систематичного контролю за якісними і кількісними змінами лісів. Державний лісовий кадастр ведеться на основі державного земельного кадастру.

За змістом пункту 5 розділу VІІІ «Прикінцеві положення» до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

В силу ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Державний земельний кадастр єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Державний земельний кадастр є основою для ведення кадастрів інших природних ресурсів (ст. 193 ЗК України).

Як передбачено ст. 202 ЗК України, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.

В силу ч. 1 ст. 1 Закону України від 7 липня 2011 року №3613-VI «Про Державний земельний кадастр» (далі Закон №3613-VI) державна реєстрація земельної ділянки внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Із положень ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності, тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що громадяни та юридичні особи як суб`єкти права можуть набувати земельні ділянки державної або комунальної власності у приватну власність.

Приватизація земельних ділянок, у тому числі земельних ділянок для ведення індивідуального або колективного садівництва, здійснюється за відповідним рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в межах їх компетенції. Право власності громадян на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Громадяни набувають земельні ділянки у власність, зокрема, в порядку їх відведення із земель державної та комунальної власності. Надання земельних ділянок у межах норм безоплатної приватизації здійснюється відповідними органами після вибору місця розташування земельної ділянки та виготовлення проекту землеустрою з її відведення.

Для відведення земельної ділянки у власність громадянин подає відповідному органу державної виконавчої влади або органу місцевого самоврядування клопотання, в якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Після погодження цих документів указаний орган надає дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У подальшому орган державної виконавчої влади або орган місцевого самоврядування своїм рішенням затверджує проект землеустрою та передає земельну ділянку у власність громадянина.

Землекористування в Україні здійснюється з дотриманням правового режиму використання земель. У зв`язку з цим, чинне законодавство встановлює поділ земель України на відповідні категорії на основі природних (екологічних) ознак та соціально-економічних і виробничих характеристик використання земель. При цьому законом визначено порядок встановлення та зміни цільового призначення земель, а саме, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень уповноважених органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

До земель лісогосподарського призначення належать як лісові ділянки, так і нелісові ділянки, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

За загальним правилом землі лісогосподарського призначення не можуть передаватися у приватну власність. Громадяни та юридичні особи можуть набувати у власність для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.

Віднесення земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення може бути підтверджено як матеріалами лісовпорядкування, так і даними державного лісового кадастру, який ведеться на основі державного земельного кадастру.

Земельні ділянки як об`єкти цивільних прав мають бути сформовані та зареєстровані у Державному земельному кадастрі в установленому законом порядку.

Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння майном.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Право на звернення до суду гарантується чинним законодавством і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. У разі доведення в установленому законом порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як на підставу своїх позовних вимог в інтересах Дніпропетровської обласної державної адміністрації прокурор посилається на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення державної власності та не могла передаватися ОСОБА_2 (первісному власнику) у приватну власність на підставі рішення органу місцевого самоврядування Дніпровської міської ради.

Разом із тим, суд вважає, що подані прокурором докази у сукупності з іншими даними справи не підтверджують факт передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки із земель лісогосподарського призначення.

Так, на вимогу суду (за клопотанням відповідача) про витребування доказів, а саме, відомостей про актуальний, станом на 21.10.2020, генеральний план міста Дніпро, та проведення відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 2 Порядку проведення експертизи містобудівної документації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 № 548 - експертизи генерального плану міста Дніпро, який діяв станом на 21.04.2021, Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради надано рішення Дніпровської міської ради від 02.09.2020№ 84/60 «Про затвердження проекту внесення змін до генерального плану розвитку м. Дніпра», яким затверджено проект змін до генерального плану міста. У матеріалах проекту відсутні відомості про наявність земель лісового фонду (а.с. 61-89 т. 3).

Також надано експертний звіт щодо розгляду проекту містобудівної документації «Внесення змін до генерального плану розвиту міста Дніпра» від 17.03.2020 за № 11/1 ДП «Укрдержбудекспертиза», яким проект рекомендовано до затвердження із рядом показників. Серед показників наявний показник «ліси» - 3690,6 га. (а.с. 62-66 т. 3).

Згідно із додатком до експертного звіту, внесення змін до генерального плану міста виконано відповідно до вимог Законів України «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про генеральну схему планування територій України», «Про стратегічну екологічну оцінку», відповідно до Водного та Земельного кодексів України, чинних ДБН в ДСТУ (а.с. 96 7 т. 3).

Згідно наданого до матеріалів «Викопіювання з генерального платну розвитку міста» земельна ділянка по вул. Паустовського (кадастровий номер :03:018:0153) знаходиться у межах територій садибної житлової забудови (а.с. 89 т. 3).

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 186-1 ЗК України (у редакції на момент надання відповідачеві ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою 06.12.2017) підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій";

Як вказав у поясненнях представник третьої особи Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради (а.с. 14 16 т. 4) рішенням Дніпропетровської міської ради від 25.07.2007 № 2/17 затверджено проект генерального плану розвитку міста Дніпропетровська на період до 2026 року. Рішеннями Дніпровської міської ради від 20.09.2017 № 82/24 та від 02.09.2020 № 84/60 затверджено проект внесення змін до генерального плану розвитку міста Дніпра. Відповідно до матеріалів діючого на час погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі вул. Паустовського (кадастровий номер :03:018:0153) генерального плану міста, ділянка розташована в межах території садибної житлової забудови. Розміщення жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на зазначеній території відповідає вимогам чинної містобудівної документації. У матеріалах зазначеної містобудівної документації інформація стосовно цільового призначення земельної ділянки відсутня.

План зонування території м. Дніпропетровська, затверджений рішенням міської ради від 22.07.2015 № 54/66. Відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 02.09.2020 № 84/60 «Про затвердження проекту внесення змін до генерального плану розвитку міста Дніпра» при визначенні відповідності намірів забудови вимогам містобудівної документації план зонування території міста застосовувати в частині, що не суперечить генеральному плану розвитку міста.

Рішенням міської ради від 20.10.2021 № 212/11 затверджено проект внесення змін до плану зонування території м. Дніпра. Рішенням міської ради від 24.11.2021 № 88/12 внесено зміни до пояснювальної записки проекту. В зазначених матеріалах проекту містобудівної документації відсутня інформація щодо земель лісового фонду.

На підтвердження цих пояснень представником Департамента по роботі з активами Дніпровської міської ради наданий також Містобудівний висновок щодо відведення земельної ділянки у районі вулиці Паустовського за замовленням ОСОБА_2 та викопіювання з Генерального плану, з якого видно, що землі в районі вулиці Паустовського відноситься до земель житлової (садибної) забудови (а.с. 186-187 т. 3).

Підставою для надання земельної ділянки ОСОБА_2 (п. 1 рішення Дніпровської міської ради № 172/62 від 21.10.2020) було попереднє затвердження проекту землеустрою, розробленого ФОП ОСОБА_5 щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :03:018:0153, розташовану в районі АДРЕСА_3 , згідно із яким згідно із довідкою Державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем), земельна ділянка площею 1,000 га була виділена з земель запасу, не наданих у власність та постійне користування в межах населених пунктів (рядок 93), у т.ч. за рахунок земель не наданих у власність або постійне користування в межах населених пунктів (а.с. 135 т. 2).

Проектом встановлено, що земельна ділянка перебуває в межах міста та згідно до п. 1 ст. 150 ЗК України під час обстеження було встановлено, що в межах цієї земельної ділянки відсутні об`єкти природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного призначення, лісогосподарського призначення, водного фонду, тощо; земельна ділянка на відноситься до особливо цінних земель. За проектним рішення проекту землеустрою було встановлено: цільове призначення земельної ділянки згідно Класифікатора видів цільового призначення земель (КВЦПЗ) - 01.01 (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); категорію земель, до якої віднесена земельна ділянка - «землі житлової та громадської забудови».

За інформацією щодо земельної ділянки, яка розташована в межах виділу, що надається Державним кадастровим реєстратором і територіальним органом нижчого рівня територіального органу - форма власності на земельну ділянку визначена - комунальна власність; чи відноситься земельна ділянка до земель лісогосподарського призначення - необхідно встановити проектом.

На сторінці 43 проекту (а.с. 144-145, т. 2) щодо відведення спірної земельної ділянки, який має назву «Матеріали погодження проекту землеустрою» наявний Містобудівний висновок Головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради №14/27-306 від 21.02.2018 щодо відведення земельної ділянки, відповідно до якого зазначена земельна ділянка за матеріалами генерального плану розвитку міста знаходиться на території існуючої садибної житлової забудови.

На сторінці 45 проекту (а.с. 159 т. 2) міститься Висновок про розгляд документації із землеустрою, виготовлений експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру в Харківській області Корчми Ю.О., номер висновку №16884/82-20 від 19.09.2020, відповідно до якого за даними Державного земельного кадастру, на момент складення документації із землеустрою, спірна земельна ділянка відносилась: за категорією - до земель житлової та громадської забудови; за цільовим призначенням - до земель запасу; за складом угідь - до земель без рослинного покрову або з незначним рослинним покривом; за формою власності - до земель комунальної власності.

Отже, зібрані докази, навпаки вказують на те, що спірна земельна ділянка передана у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з дотриманням вимог чинного законодавства із земель запасу комунальної форми власності.

За даними Державного земельного кадастру земельна ділянка не відносилась до земель лісогосподарського призначення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (у редакції на момент надання дозволу на розробку проекту землеустрою) генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, серед іншого, обґрунтування розподілу земель за цільовим призначенням; взаємоузгодження державних, громадських та приватних інтересів під час планування і забудови територій; визначення і раціональне взаємне розташування зон житлової та громадської забудови, виробничих, рекреаційних, природоохоронних, оздоровчих, історико-культурних та інших зон і об`єктів.

Згідно зі ч. 1 ст. 17 Закону генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 № 555 затверджений Порядок проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні, який визначає механізм проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні: генеральних планів населених пунктів, планів зонування та детальних планів територій (далі - містобудівна документація).

Згідно із п.п. 2-4 Порядку № 555 Проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів у проектах містобудівної документації здійснюється під час розроблення відповідних проектів містобудівної документації із врахуванням вимог Закону України "Про стратегічну екологічну оцінку".

Замовники містобудівної документації відповідно до частини третьої статті 21 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" забезпечують: оприлюднення прийнятих рішень щодо розроблення містобудівної документації на місцевому рівні з прогнозованими правовими, економічними наслідками та наслідками для довкілля, у тому числі для здоров`я населення; оприлюднення проектів містобудівної документації на місцевому рівні, пояснювальної записки, розділу "Охорона навколишнього природного середовища" або звіту про стратегічну екологічну оцінку на своїх офіційних веб-сайтах, а також вільний доступ до такої інформації громадськості; реєстрацію, розгляд і врахування пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації на місцевому рівні; проведення громадських слухань щодо проектів містобудівної документації на місцевому рівні; оприлюднення результатів розгляду пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації на місцевому рівні.

Для розгляду спірних питань, що виникають у процесі громадського обговорення, між громадськістю і замовниками містобудівної документації на місцевому рівні може утворюватися погоджувальна комісія.

Замовники містобудівної документації оприлюднюють у двотижневий строк прийняті рішення щодо розроблення проектів містобудівної документації шляхом опублікування таких рішень у засобах масової інформації, що поширюються на відповідній території, а також розміщення на офіційному веб-сайті замовника містобудівної документації.

Із наведених норм видно, що закон визначає процедуру розробки генерального плану населеного пункту в інтересах територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. А містобудівна документація піддається громадському обговоренню і оприлюдненню у засобах масової інформації.

Тобто кожен громадянин, який проживає на території конкретного населеного пункту вправі розраховувати на те, що генеральний план міста пройшов встановлену законом публічну процедуру, ці дані є загальнодоступними, прозорими і відповідають інтересам громади, а також ураховують державні і приватні інтереси.

А отже громадянин вправі розраховувати, що виділена йому земельна ділянка на підставі рішення державного органу чи органу місцевого самоврядування у законних процедурах не буде у майбутньому піддана переслідуванню законом цими ж органами лише із тих підстав, що останні припустилися помилки при прийнятті свого рішення.

У справі «Новік проти України» (заява № 48068/06, п. 19) ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля.

Достатньо важливими є висновки, які зроблені у рішенні ЄСПЛ у справі «Волков проти України» (заява № 21722/11, п.п. 170, 171). Так, характеризуючи загальні принципи законності втручання, Суд наголосив на тому, що вислів «згідно із законом» …. також стосується якості закону, вимагаючи, щоб він був доступний для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачити наслідки його дії щодо себе (рішення у справі «Копп проти Швейцарії» (Корр v. Switzerland), заява № 23224/94, п. 55); «якість закону» передбачає, inter alia (з лат. «серед інших речей і справ»), що формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб дати особам адекватну вказівку щодо обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, що вплинуть на конвенційні права особи (рішення у справі «С.G. та інші проти Болгарії» (С.G. and Others v. Bulgaria), заява № 1365/07, п. 39); законодавство повинно забезпечувати певний рівень юридичного захисту проти свавільного втручання з боку державних органів (рішення у справі «Р.G. та J.Н. проти Сполученого Королівства» (P.G. and J.Н. v. the United Kingdom), заява № 44787/98, п. 46). Крім того, у пункті 179 цього Рішення ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність конкретної і послідовної практики тлумачення відповідного положення закону була фактором, який призвів до висновку щодо передбачуваності зазначеного положення (рішення у справі «Гудвін проти Сполученого Королівства» (Goodwin v. the United Kingdom), заява № 17488/90, п. 33).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» (заява № 77703/01, п. 115) зазначено, що в світлі положень Конвенції, втручання може бути виправданим, якщо воно «встановлено законом» та здійснено «згідно із законом», оскільки оскаржувані заходи повинні не тільки мати законодавче підґрунтя, а й передбачатися якісним законом, який має бути достатньо доступним та передбачуваним щодо наслідків його застосування, тобто бути сформульованим у спосіб, який дає змогу кожній особі, у разі потреби, за допомогою відповідної консультації регулювати свою поведінку (рішення у справах Larissis and Others v. Greece, заява № 23372/94, п. 40; Metropolitan Church of Bessarabia, заява № 45701/99 п. 109).

Земельна ділянка виділена відповідачеві ОСОБА_2 із дотриманням процедури закону, відомостей про те що землевпорядна документація генерального плану не оскаржена представниками громадськості, а прокурором не порушується питання про невідповідність оскаржуваного рішення міської ради генеральному плану міста Дніпро, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави стверджувати про незаконність рішення ради.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (провадження №14-2цс21) висловила думку про те, що особи, яким були відчужені земельні ділянки рішенням сільради, проявивши розумну обачність, не могли не знати про незаконність набуття ними цих земельних ділянок, які були заліснені. Тому ці особи не можуть вважатися такими, які покладалися на легітимність добросовісних дій органу місцевого самоврядування. Велика Палата Верховного Суду нагадує, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону (постанова ВП ВС від 22.06.2021 по справі №200/606/18, пункт 61).

Натомість, відповідно до Висновку про розгляд документації із землеустрою експерта державної експертизи ОСОБА_7 від 19.09.2020 за № 16884/82-20 на момент складання документації із землеустрою земельна ділянка відносилася до земель житлової та громадської забудови і землі були без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом (а.с. 158-159 т. 3).

У судовому засіданні представник відповідача Абросімової Т.В. і представник Дніпровської міської ради пояснили, що на момент надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельна ділянка не була заліснена і це підтверджено землевпорядною документацією.

Отже, застосовуючи висновок Великої Палати Верховного Суду, суд приходить до висновку, що первісний власник ОСОБА_2 , який набув земельну ділянку на підставі рішенням місцевої ради, проявив достатню розумну обачність, адже покладався на зовнішній вигляд земельної ділянки і отримав висновок експерта державної експертизи, який не містив відомостей про заліснення земельної ділянки.

У Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (ст. 74 Конституції України).

Споживач послуг органу місцевого самоврядування законно презюмує, що рішення цього органу є законними і такими, що прийняті в межах компетенції.

У справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) (справа про виділення земельної ділянки) ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Позбавлення права власності має бути здійснене відповідно до закону, необхідним у демократичному суспільстві і спрямованим на досягнення «справедливого балансу» між інтересами суспільства та інтересами заявника.

Перевіряючи дотримання «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав людини, ЄСПЛ у рішенні від 16 лютого 2017 року у справі «Кривенький проти України» констатував порушення такого балансу у зв`язку з позбавленням заявника права на земельну ділянку без надання будь-якої компенсації або іншого відповідного відшкодування, тобто порушення Україною статті 1 Першого протоколу до Конвенції. ЄСПЛ зробив висновок, що мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Суди під час розгляду справ, пов`язаних із захистом права власності на землю чи права землекористування, повинні неухильно дотримуватися положень ЗК України щодо підстав для припинення прав на землю та гарантій, встановлених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, щодо захисту права власності.

Перекладати тягар відповідальності на фізичних осіб, які обґрунтовано сподівалися на правомірність дій органу місцевого самоврядування, не відповідає засадам, закріпленим, як у Конституції України, так і в міжнародних актах з прав людини та прецедентній практиці ЄСПЛ, та тягне можливість зловживання своїми правами як органами державної влади та місцевого самоврядування, так і органами прокуратури, які вибірково звертаються з позовами до конкретних осіб, залишаючи поза увагою інших осіб, які у такий же спосіб, у той же час набули права власності на аналогічні земельні ділянки.

Крім того, при розгляді справ, стороною яких є фізичні особи та органи влади чи місцевого самоврядування, на захист прав яких виступає прокурор, який хоч і обґрунтовує своє звернення захистом прав держави чи певної спільноти, але фактичне розпорядження спірними матеріальними благами в кінцевому результаті отримують саме певні органи державної влади чи місцевого самоврядування, суд повинен забезпечити принцип рівності прав учасників. Таким забезпеченням і є вирішення питання щодо способу захисту як прав громади в особі ради, так і прав громадян, у яких фактично безоплатно вилучається майно для суспільних потреб, хоч порядок такого вилучення передбачений законом і провадиться на компенсаторній, сплатній основі.

Позбавлення права власності можливе лише за умови, що власник, повідомлений про обмеження у користуванні земельною ділянкою, такі обмеження порушить. При цьому вказані порушення мають бути належним чином зафіксовані, а наслідком таких порушень може бути передбачене законом вилучення земельної ділянки. В іншому випадку позбавлення права власності на земельну ділянку без відповідної майнової компенсації, незалежно від того, чи заявляв про неї відповідач, узаконює порушення органів державної влади чи місцевого самоврядування при розпорядженні землею та звільняє їх від будь-якої відповідальності перед особою, яка потерпіла від їх неправомірних дій.

Відповідач ОСОБА_2 , як «споживач послуг» органу місцевого самоврядування законно сподівався на те, що набута ним від цього органу земельна ділянка не обмежена будь-якими негативними для нього чинниками, які у майбутньому стануть підставами для відібрання (що, до речі, вказано у самому рішенні ради), рішення органу місцевого самоврядування є законними і такими, що прийняте в межах компетенції, тобто ухвалене із принципом «належного урядування», та не призведе до порушення основоположного права людини права на мирне володіння майном.

Відповідачкою ОСОБА_3 право власності набуте на підставі укладеного із ОСОБА_2 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.11.2020, зареєстрований 30.11.2020 за реєстровим № 3837, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.В. в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно з присвоєнням номеру запису про право власності за № 39452841 (а.с. 107 - 108 т. 3).

Відповідно до договору продавець ОСОБА_2 передав, а покупець ОСОБА_3 прийняла у власність земельну ділянку площею 0,1000га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:018:0153.

Згідно із п. 3 договору ринкова вартість земельної ділянки згідно звіту про оцінку майна, виконаного ТОВ «Оцінка України» станом на 27.11.2020 становила 95020 грн. В пункті 4 договору зазначено, що продаж земельної ділянки відбувся за 95020 грн., які продавець ( ОСОБА_2 ) отримав від покупця ( ОСОБА_3 ) в повному обсязі до підписання цього договору.

У пункті 1 договору зазначено, що цільове призначення земельної ділянки - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), склад угідь - малоповерхова забудова - 0,1000 га.

Представник відповідачки пояснив у судовому засіданні, що ОСОБА_3 придбала земельну ділянку за наслідками пошуку оголошень на сайті OLX, про що надав витяг зі сторінки OLX. Земельну ділянку придбала через ріелтора ОСОБА_8 , який і був представником ОСОБА_2 під час укладення договору купівлі-продажу. На сайті до цього час розміщені оголошення про продаж цього ж ріелтора (а.с. 93 97 т. 3).

Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 на час укладення договору купівлі-продажу було запроваджено Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, відомості з якого презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тож добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, накладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей.

Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача крім приписів статті 388 ЦК України слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19, пункти 37,38), від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19, пункти 46.1, 46.2), від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20, пункти 7.15, 7.16).

Положеннями ч. 2 ст. 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону.

Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття, тобто презюмується.

Стаття 388 Цивільного кодексу України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (сплатно чи безоплатно).

Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). На необхідність оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26.06.2019 у справі № 669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19), пункт 46.1 постанови від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19)). Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності/недобросовісності набувача, що має важливе значення як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерії: пропорційності втручання у право набувача майна, не можуть вважатися такими, що відповідають нормам справедливого судового розгляду згідно зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства У країни (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 по справі № 925/1351/19.

Таким чином, укладення відплатного договору купівлі-продажу, реальні розрахунки між покупцем та продавцем за цим договором, відсутність будь-яких обмежені чи обтяжень на спірну земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на день укладення договору, вкладення власних коштів покупця на поліпшення придбаного майна, витрачання коштів на будівництво, тощо, тобто дії покупця як для укладення правочину, так і після його укладення - свідчать саме про добросовісного набувача цього майна, яким є покупець - ОСОБА_3 .

Заявлений позов прокурора не передбачає надання власнику компенсації за відібрання земельної ділянки, яка придбана відповідачкою за власні кошти.

Тому суд вважає, що відібрання земельної ділянки у відповідача є непропорційним втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Також суд зважає на те, що прокурором обрано невірний спосіб захисту права у частині вимог про визнання незаконним та скасувати рішення Дніпровської міської ради про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 .

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2023 у справі № 633/408/18 виснувала, що вимоги про визнання незаконним (недійсним) і скасування рішення органу влади про надання земельної ділянки у власність і про скасування державної реєстрації такого права за певних умов можна розглядати як вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, якщо саме ці рішення та реєстрація створюють відповідні перешкоди. … мета прокурора спрямована на відновлення власником володіння спірною земельною ділянкою. Тому не є належними й ефективними способами захисту вимоги визнати незаконним і скасувати наказ ГУ Держгеокадастру «Про передачу земельної ділянки у власність» … та скасувати рішення державного реєстратора … про державну реєстрацію прав та їх обтяжень….. Виходячи з мети позову, який заявив прокурор, і його обґрунтування, вимогу зобов`язати відповідача повернути у відання держави земельну ділянку слід розуміти як вимогу про витребування цієї ділянки з володіння відповідача на користь власника.

Не зважаючи на те, що прокурором заявлено вимогу про витребування земельної ділянки, окрім того, що суд дійшов висновку про непропорційне втручання у мирне володіння майном, також суд вважає позов недоведеним.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази у справі, надані сторонами, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України).

Лист ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» ВО «Укрдержліспроект» Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання Державного агентства лісових ресурсів України № 329 від 24.10.2022 про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:018:0153 знаходиться в межах кв.4 виділи 16, 23 Микільського лісництва ДП «Дніпровське лісове господарство», схематичне зображенням спірної земельної ділянки у збільшеному вигляді не можуть бути належним і допустимим доказом, адже не містять даних про чіткі співпадіння меж земельних ділянок.

Суд не може узяти до уваги якості належного і допустимого доказу наданий прокурором Висновок експерта за результатами проведеної земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 23.06.2023 за № 6/06/23 судового експерта Петрової О.В., виконаний на виконання постанови слідчого СВ ВП № 3 ДРУП ГУП в Дніпропетровській області від 12.04.25023 у межах кримінального провадження № 0000005 від 04.02.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 264 КК України, з огляду на таке (а.с. 39-109 т. 2).

Згідно із цим висновком, копія проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у районі АДРЕСА_1 , розробленого ФОП ОСОБА_5 , затвердженого рішенням Дніпровської міської ради від 21.10.2020 № 172/62 та його затвердження не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування чинних станом на дату затвердження проекту (дослідницька частина висновку).

При відведенні у власність громадян земельних ділянок, у т.ч. з кадастровим номером :03:018:0153 змінено основне цільове призначення (категорію) цих земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення на землі житлової та громадської забудови. Фактичне землекористування земельною ділянкою не відповідає правовстановлюючим документам із землеустрою на земельні ділянки та нормативно-правовим актам.

Земельна ділянка з кадастровим номером :03:018:0153 повністю розташовані в межах земель, які перебувають у постійному користуванні ДП «Дніпровське лісове господарство», згідно з планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування ДП «Дніпровське лісове господарство» 2013 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 106 ЦПК України у часник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

За правилами статті 107 ЦПК України м атеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Суд може також заслухати призначених судом експертів з цього питання. Копії матеріалів, що надаються експерту, можуть залишатися у матеріалах справи.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Висновок експерта не може бути належним та допустимим доказом, оскільки від отриманий не у відповідності до вимог ст. 106 ЦПУК України, матеріали для експертизи зібрані не у порядку ст. 107 ЦПК України, висновок не містить посилання на те, що він підготовлено для подання до суду.

Тому суд вважає, що означеним висновком прокурор не довів, що земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення.

У судовому засіданні прокурором не надані відомості щодо стану кримінального провадження № 0000005 від 04.02.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 264 КК України, чи вручене куму-небудь повідомлення про підозру, чи скеровано до суду обвинувальний акт тощо.

Не дивлячись на те, що висновок експерта отриманий із порушенням вимог ЦПК України та не є належним і допустимими доказом, суд вважає за необхідне зауважити, що 06.09.2023 представником відповідачки були надані заперечення стосовно вказаного висновку експерта, з якими суд погоджується (а.с. 216-210 т. 2). Так, експерт у порушення вимог абз. 2 п. 1.8 розділу І Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98р. № 53/5 та ч.1 ст.7-1 Закону України «Про судову експертизу» виконав експертизу з питань землеустрою.

Натомість у межах кримінального провадження постановою слідчого від 12.04.2023 призначено судову земельно-технічну оціночну експертизу.

Земельна ділянка :03:018:0153 розташована за адресю: АДРЕСА_1 . Проте, на сторінках 5 та 6 експертного висновку (а.с. 43-44 т. 2) зазначено про надання інженером-геодезистом ОСОБА_9 звіту з топографо-геодезичних робіт по «об`єкту земельна ділянка за адресою: м. Дніпро, Близнюківський узвіз», яка не має відношення до спірної земельної ділянки та інших земельних ділянок, зазначених у постанові слідчого в кримінальному провадженні (а.с. 221 т. 2).

У висновку відсутній аналізу Висновків експертів державної експертизи Головного управління Держгеокадастру про розгляд документації із землеустрою, які містяться в проектах відведення земельних ділянок, згідно із якими за даними Державного земельного кадастру, на момент складення документації із землеустрою, спірні земельні ділянки відносилась: за категорією - до земель житлової та громадської забудови; за цільовим призначенням - до земель запасу; за складом угідь - до земель без рослинного покрову або з незначним рослинник покривом; за формою власності - до земель комунальної власності.

А на сторінках 31-33 висновку (а.с. 69-71 т. 2) експерт вказує про відсутність відповідних висновків експертизи землевпорядної документації, що свідчить про вибірковість даних.

Сторінка 43 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 , виконаного ФОП ОСОБА_5 (а.с. 144-145, т. 2), міститься Містобудівний висновок Головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради №14/27-306 від 21.02.2018 щодо відведення цієї спірної земельної ділянки, відповідно до якого зазначена земельна ділянка за матеріалами генерального плану розвитку міста знаходиться на території існуючої садибної житлової забудови. А відповідно до Висновку про розгляд документації із землеустрою експерта державної експертизи ОСОБА_7 від 19.09.2020 за № 16884/82-20 на момент складання документації із землеустрою земельна ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови, землі без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом (а.с. 159 т. 2).

Проте, як було встановлено, Висновок про розгляд документації із землеустрою експерта державної експертизи ОСОБА_7 від 19.09.2020 за № 16884/82-20 не був наданий на дослідження судовому експерту Петровій О.В. при виконані експертизи у межах кримінального провадження.

У зв`язку із всім наведеним вище, підстави для визнання незаконним рішення Дніпровської міської ради № 172/62 від 21.10.2020 «Про передачу земельної ділянки у районі вул. Паустовського (Соборний район) у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.11.2020, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ; усунення перешкод у здійсненні Дніпропетровською державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення, площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:018:0153, яка розташована в районі вул. Паустовського м. Дніпро Дніпропетровської області, шляхом витребування її із незаконного володіння ОСОБА_3 на користь держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації - обласної військової адміністрації, а також скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:018:0153 у Державному земельному кадастрі - відсутні.

Суд доходить висновку про недоведеність позову, у зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Варто зазначити, що суд не погоджується із доводами представника відповідачки про те, що справа має розглядатися у порядку господарського судочинства, виходячи із суб`єктного складу Дніпропетровською облдержадміністрацією та Дніпровською міською радою.

Так, позовні вимоги про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, визнання будівництва самочинним, усунення перешкод у користуванні власністю є взаємопов`язаними та підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства як єдиний спір про право. Такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі № 725/5630/15-ц (провадження N 14-341цс18).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.12.2018 у справі № 367/2259/1 (провадження № 14-333цс18) виснувала, що позовні вимоги прокурора про визнання недійсним рішення міської ради, державного акта на право власності на земельну ділянку, та витребування її з незаконного володіння відповідачів - фізичних і юридичних осіб на користь держави, підлягають розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо позовні вимоги об`єднані спільним предметом або підставами позову.

Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних правовідносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло цивільне право і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло внаслідок та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

У даному випадку позов подано до органу місцевого самоврядуванні і до фізичної особи. Разом з тим, позовні вимоги стосуються визнання незаконними рішення, за результатами реалізації якого саме у фізичної особи виникло цивільне право і спірні правовідносини. Також прокурор ставить вимогу про витребування земельної ділянки у фізичної особи, що зачіпає цивільне право останньої, а тому даній спір маж розглядатися а правилами цивільного судочинства.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що у задоволенні позову відмовлено, з відповідачів витрати по сплаті судового збору не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації обласної військової адміністрації до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (треті особи Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради) про визнання незаконним та скасування рішення про передачу земельної ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продаж земельної ділянки, скасування держаної реєстрації земельної ділянки, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її витребування з незаконного володіння відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 28 грудня 2023 року.

Суддя Наумова О.С.