"31" липня 2023 р. Справа № 363/3959/23
УХВАЛА

31 липня 2023 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Чірков Г.Є., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ляпін Дмитро Валентинович, про визнання майна особистою приватною власністю,

встановив:

пред`явлену позовну заяву слід залишити без руху, виходячи з такого.

Як убачається з позову та доданих до нього матеріалів, позовну заяву подано без дотримання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.ч. 1 і 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на протиправність накладення арешту приватним виконавцем на її особисте майно ( кв. АДРЕСА_1 ), як на частку майна в спільній сумісній власності подружжя, в зв`язку з чим порушує питання про визнання спірної квартири її особистою приватною власністю, право власності на яку зареєстровано на неї під час шлюбу з відповідачем.

Відтак, порушення прав позивачки обґрунтовується накладенням арешту на майно боржника (відповідача по справі й чоловіка позивачки), яке згідно тверджень позову є її особистим майном, не дивлячись на його придбання за час шлюбу.

З огляду на підстави й обставини викладені в позові, спірні правовідносини у позивачки виникли зі стягувачем та боржником у відповідному виконавчому провадженні в зв`язку з накладенням арешту на її особисте нерухоме майно, які врегульовуються положеннями ст.ст. 57, 73 СК України та ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Вимогами ст. 73 СК України врегульовується порядок і підстави накладення стягнення на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому спірні правовідносини між подружжям в розумінні вимог ст.ст. 69, 71 СК України згідно обставин викладених у позові між сторонами відсутні й у ньому не викладені.

Згідно роз`яснень даних у п. 2 постанові Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI).

У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядки також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України.

Водночас, стягувача, в інтересах якого на підставі постанови приватного виконавця Ляпіна Д.В. 23.11.2021 року у ВП 67574332 накладено арешт на спірне нерухоме майно, учасником справи в позові не зазначено, будь-які відомості про цю особу в матеріалах позову відсутні, копії позовної заяви з додатками до неї у кількості цих учасників справи не додано, що перешкоджає суду відкрити провадження у справі з дотриманням вимог ст.ст. 175, 177 та 190 ЦПК України.

Відтак позивачці слід усунути вказані недоліки позовної заяви шляхом подання уточненої позовної заяви з належним визначенням процесуального становища осіб у справі, зазначенням як учасників справи всіх осіб, інтересів яких стосується виниклий спір, зокрема зазначення відомостей про стягувача особу в інтересах якої накладено арешт у відповідному виконавчому провадженні, визначенням характеру спірних правовідносин, що виникли з кожним з його учасників, визначенням ефективного способу захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів позивачки й надання для всіх учасників справи копій позовної заяви з її додатками.

Отже, відповідно до ст. 185 ЦПК України позовна заява подана без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 175, 185, 190, 260 ЦПК України,

ухвалив:

позовну заяву залишити без руху.

Для усунення зазначених недоліків надати строк не пізніше 10 днів з дня отримання цієї ухвали.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачеві зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя