Справа № 755/25/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Локотковій І.С.

з участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача 1 Наєва Д.С.

представника відповідача 2 Максимишина О.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Досінчук Федір Іванович про визнання права на завершення приватизації та визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Досінчук Федір Іванович, про визнання права власності на спадкове майно, з вимогою визнати за ОСОБА_2 право на завершення приватизації квартири АДРЕСА_1 та право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за заповітом від 23 серпня 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Карповою Н.Н., зареєстрованим у реєстрі за № ННХ 373891, складеним ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду, позивач посилається на наступне, що на підставі заповіту від 23 серпня 2019 року ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_3 всього належного ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , майна. Позивач прийняв спадщину шляхом подання 09 листопада 2019 року нотаріусу заяви про прийняття спадщини, у зв`язку з чим було заведено спадкову справу. При житті, 29 вересня 2019 року, ОСОБА_2 , який доглядав за померлою, на підставі довіреності подав до відділу приватизації житлового фонду Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації заяву про приватизацію жилого приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 . На звернення позивача до начальника відділу приватизації державного житлового фонду Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації з проханням видати свідоцтво про право власності на квартиру йому було відмовлено з вказівкою на те, що видати таке свідоцтво неможливо та запропоновано звернутись до суду. Окрім того йому надано Рішення за № 43- 2040 від 22 жовтня 2019 року про відмову в оформленні документів з питання приватизації квартири АДРЕСА_1 . За таких обставин, позивач вказує, що він як спадкоємець позбавлений можливості на отримання правовстановлюючого документа на квартиру, зважаючи на відмову відповідача у його видачі та неможливість у зв`язку з цим отримати на вказане майно свідоцтво про право на спадщину за заповітом. З огляду на викладене, позивач вказує, що до нього в порядку спадкування перейшли права і обов`язки померлої, що належали йому на час смерті і не припинилися внаслідок його смерті. Ще за життя ОСОБА_3 , а саме, яка проживала і була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 , подала до відділу приватизації житлового фонду Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації заяву про приватизацію цього жилого приміщення. Волевиявлення на приватизацію квартири було реалізоване при житті шляхом подання до уповноваженого на її проведення органу відповідної заяви. Оскільки відповідачем необхідні документи, які посвідчують право власності на це нерухоме майно, не видаються, набуття позивачем права власності на нього заперечується, що перешкоджає останнім оформити право власності в порядку спадкування і видачі відповідного свідоцтва про право власності нотаріусом, ОСОБА_2 вимушений звернутись з даним позовом до суду.

08 січня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 03 березня 2020 року, у задоволенні клопотання представника відповідача про заміну неналежного відповідача - відмовлено.

Того ж дня, ухвалою суду, клопотання представника позивача про залучення співвідповідача та третьої особи до участі у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання права власності на спадкове майно - задоволено. Залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання права власності на спадкове майно, в якості співвідповідача - Київську міську раду. Залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання права власності на спадкове майно, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Досінчук Федора Івановича.

06 квітня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва Витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Досінчук Федора Івановича належним чином завірену копію спадкової справи відносно майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Витребувати від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Досінчук Федора Івановича належним чином завірену копію спадкової справи відносно майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

23 червня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва підготовче провадження у справі закрито та призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просить задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив розглядати справу без представника відповідача, просить відмовити у задоволенні позовних вимог, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що за результатами опрацьованих поданих позивачем документів, було встановлено, що 23.08.2019 року була оформлена довіреність №2370 від гр. ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 з питань пов`язаних з набуттям права власності на спірну квартиру. Згідно отриманих даних з відділу державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Органом приватизації Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації було прийнято рішення від 22.10.2019 року за №43-2040 про відмову громадянину ОСОБА_2 в подальшому оформленні документів з питань приватизації спірної квартири. За час життя ОСОБА_3 не змогла до кінця реалізувати своє право на приватизацію житла. На даний час спірна квартира належить до Державного житлового фонду, свідоцтво про право власності на спірне житлове приміщення органом приватизації Дніпровської райдержадміністрації не видавалось. На час складання заповіту, спірна квартира не відносилась до майна, що належить до приватної ОСОБА_3 . В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, проте визнала, що позивач має право на завершення процедури приватизації.

Представник відповідача - Київської міської ради, подав до суду відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що за результатами опрацювання наданого пакету документів було встановлено, що 23.08.2019 було оформлена довіреність № 2370 від гр.. ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 з питань, пов`язаних з набуттям у власність, оформленням права власності, приватизацією квартири АДРЕСА_1 . Згідно даних відділу державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3 , 1933 р.н., померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.10.2019 № 43-2040, позивачу відмовлено в оформлені документів на приватизації квартири АДРЕСА_1 . Рішення про відмову прийнято на підставі статті 248 Цивільного кодексу України. За інформацією Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації квартира АДРЕСА_1 належить до Державного житлового фонду, свідоцтво про право власності на спірне житлове приміщення органом приватизації Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не видавалося. Статтею 331 Цивільного кодексу України, регламентовано, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, ОСОБА_3 за життя не скористалася правом на приватизацію, та не набула права власності на спірну квартиру. Оскільки квартира АДРЕСА_1 не увійшла до кола спадкового майна та на момент смерті не належала на праві власності ОСОБА_3 підстави для визнання за позивачем права власності на спадкове майно відсутні. В судовому засіданні підтрима відзив та просив суд відмовити в задоволенні позову.

Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Досінчук Ф. І., в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.07.2020 року, яке залишено в силі постановою Київського апеляційного суду 05.10.2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Києві. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Верховного суду від 05.10.2022 року по даній справі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22.07.2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 26.01.2021 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Проколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана справа 24.10.2022 року передана впровадження судді Яровенко Н.О.

Ухвалою від 12.01.2023 року заява відповідача Київської міської ради про забезпечення позову повернута відповідачу.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла громадянка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За життя, а саме, 27 вересня 2019 року ОСОБА_3 звернулась до Керівника органу приватизації у м. Києві з заявою про оформлення передачі в приватну власність квартири АДРЕСА_1 . До заяви було подані наступні документи: довіреність, яка оформлена ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 з питань, пов`язаних з набуттям у власність, оформлення права власності, приватизацією квартири АДРЕСА_1 , копії документів, які посвідчують особу, довідку про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків з державного реєстру фізичних осіб - платників податків, довідку щодо не використання чеку для приватизації державного житлового фонду та технічний паспорт на спірну квартиру.

22 жовтня 2019 року Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією орган приватизації житла, прийнято рішення №43-2040 про відмову ОСОБА_2 в оформленні документів з питань приватизації квартири АДРЕСА_1 , мотивуючи своє рішення тим, що згідно даних Відділу державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_3 , 1933 року народження померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За життя, 23 серпня 2019 року, ОСОБА_3 склала заповіт, яким, на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що усе її майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також те, на що вона за Законом буде мати право, заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно копії спадкової справи №47/2019, яка відкрита щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 19.11.2019 року, ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину не має.

Також з матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з Реєстру територіальних громад м. Києва та довідки про реєстрацію місця проживання особи за адресою: АДРЕСА_3 станом на 09.09.2019 року була зареєстрована одна особа - ОСОБА_3 , 1933 року народження.

Згідно довідки виданої ПАТ «Державний ощадний Банк України» від 04.09.2019 року ОСОБА_3 , яка проживає за адресою АДРЕСА_3 , житловий чек не використала.

Отже, спадкодавець ОСОБА_3 за життя розпочала процедуру приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_4 , в якій вона зареєстрована та проживала.

Звертаючи до суду із вказаним позовом позивач просить визнати за ним право на звершення приватизації з одночасним визнанням за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.07.2020 року, яке залишено в силі постановою Київського апеляційного суду 05.10.2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Києві. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Верховного суду від 05.10.2022 року по даній справі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22.07.2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 26.01.2021 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В своїй постанові Верховний суд вказав, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, фактично не розглянув позовну вимогу позивача про визнання за ним права на завершення приватизації квартири АДРЕСА_1 .

Даючи оцінку доказам по справі слід зазначити наступне.

Умови, порядок та черговість спадкування передбачені положеннями Цивільного Кодексу України.

Відповідно, ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право.

Відповідно до частини першої та другої статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України - видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводяться нотаріусами після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

13 квітня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Досінчука Ф.І., про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак, 13 квітня 2020 року отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на те, що станом на 13 квітня 2020 року правовстановлюючі документи на вищевказане майно спадкоємцем не надано.

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України

Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

За змістом статей 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.

У пункті 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, передбачено, що громадянин подає до органів приватизації такі документи:

заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;

копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним;

копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо);

довідку про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі;

технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок;

копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку;

документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;

копію документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності);

заява-згоду тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що у разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством.

У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 за життя висловила волю на приватизацію спірної квартири та розпочала процедуру приватизації квартири відповідно до вимог чинного законодавства України, на що уповноважила ОСОБА_2 , видав йому відповідну довіреність від 23.08.2019 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сєніною О.О. та зареєстровану в реєстрі за № 2370.

Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація прийнявши рішення № 43-2040 від 22.10.2019 року про відмову ОСОБА_2 в оформленні документів з питань приватизації квартири АДРЕСА_1 не надала оцінку поданим документам, які б давали підстави здійснити процедуру приватизації. Єдиною підставою для відмови стало наявність даний про смерть ОСОБА_3 .

Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця, тому вважається, що позивач набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали покійній на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України. Відтак, до складу спадщини входить, право на завершення процедури приватизації квартири, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю.

Таким чином, враховуючи те, що спадкодавцем розпочато процедуру приватизації житла, яка у зв`язку із смертю не була завершена, вимога позивача про визнання за позивачем права на завершення приватизації квартири АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про визнання права власності, то слід зазначити наступне.

Згідно статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 23 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків Орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності.

Органам приватизації рекомендується проводити видачу свідоцтв про право власності на спеціальних бланках, зразки та описи яких затверджені наказом Міністерства юстиції України від 22.04.2003 № 39/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.04.2003 за № 318/7639.

Пунктом 24 вказаного Положення визначено, що свідоцтво про право власності підлягає обов`язковій реєстрації в органі державної реєстрації прав. Державна реєстрація прав власності на приватизоване житло проводиться відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, виходячи з викладеного, завершальним етапом процедури приватизації є прийняттям органом приватизації рішення про передачу квартири у власність, на підставі якого орган приватизації видає свідоцтво про право власності на квартиру, що підлягає держаній реєстрації.

Судом достовірно встановлено, що спадкодавець - ОСОБА_3 , не набула права власності на квартиру АДРЕСА_1 , проте розпочав процедуру приватизації відповідно до чинного законодавства України, органом приватизації відмовлено спадкоємцю в оформленні документів з питань приватизації, тобто фактично у завершенні процедури приватизації. Тому спадкоємець набуває право на завершення приватизації та одержання свідоцтва про право власності на квартиру на ім`я спадкоємця, а не право власності на квартиру, оскільки приватизація завершується видачею свідоцтва про право власності на квартиру, тому додадково визнавати право власності на квартиру не потрібно.

Отже, вимога про визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 задоволенню не підлягає.

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку наявність підстав для задоволення позову частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. 328, 345, 1216-1218, 1223, 1268, 1296, 1297 ЦК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 77-80, 88, 89, 133, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до Київської міської ради, Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Досінчук Федір Іванович про визнання права на завершення приватизації та визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право на завершення приватизації квартири АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 22.01.2023 року.

Дані сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач 1: Київська міська рада, , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Хрещатик, 36.

Відповідач 2: Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація, , адреса місцезнаходження: місто Київ, бульвар Праці, 1/1.

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Досінчук Федір Іванович, адреса місцезнаходження: АДРЕСА_6 .

Суддя Н.О.Яровенко