Справа № 180/1630/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 р. м.Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Хомченко С.І.,

з секретарем Меньшикової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганець в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 боргу в сумі 40000 грн., відсотки за прострочення повернення коштів із розрахунку 3 % річних в сумі 3600,00 грн., та судові витрати в сумі 992,40 грн.. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.12.2019 року між ним та відповідачкою був укладений договір позики. Відповідно до умов договору відповідач отримала від нього 40000,00 грн.. Факт отримання грошових коштів відповідачем була надана розписка від 19.12.2019 року. За умовами позики відповідач повинен був повернути борг при першій вимозі. На даний час відповідач грошові кошти не повернула, на її вимоги про повернення боргу не реагувала, до сьогоднішнього часу кошти не повернула, під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого зобов`язання. Тому просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до змісту ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору.

Відповідно до вимог ст.1047 ЦК договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 1ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

19 грудня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей, відповідно до якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 40000,00 грн., а ОСОБА_2 зобов`язалася повернути зазначену суму при першій вимозі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладання зазначеного договору ОСОБА_1 була надана розписка про отримання ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 40000,00 грн..

Таким чином, форма договору позики не порушена.

Станом на день пред`явлення позову термін повернення займу минув, і як зазначає позивач в своєму позові гроші відповідачем не повернуто.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК).

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ОСОБА_2 своєчасно не повернула ОСОБА_1 суму позики, тому зобов`язана сплатити останній суму боргу з урахуванням три проценти річних від простроченої суми.

Також, відповідно до ст.625 ЦК України з відповідача необхідно стягнути 3% річних, що становить 3600,00 грн., зокрема:

З 19.12.2019 року по 20.12.2020 року кількість днів прострочки 1095; 40000/100х3/365х1095 = 3600,00 грн.

Таким чином, суд вбачає законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача за договором позики 43600,00 грн., а саме:

- борг в розмірі 40000,00 грн.;

- 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 3600,00 грн.;

Крім того, згідно з положеннями ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в розмірі 992,40 грн..

Керуючись ст. ст.12,13,89,133,141,259,263,264,265,274,279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики грошей від 19 грудня 2019 року в розмірі 43600 гривні 00 копійок, з яких: заборгованість за тілом позики - 40000,00 грн.; заборгованість за відсотками 3600,00 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 992 гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: С. І. Хомченко