Справа № 346/6477/21
Провадження № 2/346/114/23
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
у складі головуючого судді Калинюка О.П.
з участю секретаря Рокіщук Н.Д.
розглянувши у відкритому судовому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна,
в обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 09.09.2016 року між сторонами нібито укладено оспорювані договори, а саме:
- договір дарування 2/3 (двох третіх) частин житлового будинку загальною площею 169 кв.м., житловою площею 76 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та
Ці договори посвідчені того ж дня приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Яцком П.П. та зареєстровані під №3355 та 3356 відповідно.
Проте, позивач стверджує, що вказані договори підлягають визнанню недійсними, враховуючи такі обставини.
Позивач, починаючи з 2015 року, у зв`язку зі старечим віком (81 рік), незадовільним станом здоров`я та практично повною втратою зору через наявні офтальмологічні захворювання (глаукома та катаракта ока) потребував сторонньої допомоги, постійного догляду та лікування.
У вересні 2016 року відповідач звернувся до позивача з пропозицією укласти договір довічного утримання, відповідно до якого відповідач брав на себе зобов`язання надавати позивачу необхідний постійний догляд, а також забезпечувати позивача їжею, ліками, одягом тощо. В рахунок винагороди за це відповідач повинен був отримати у власність належну позивачу частку у вказаному будинку та зазначену земельну ділянку, на якій розташований цей будинок, після смерті позивача. Тому з метою укладення саме договору довічного утримання позивач погодився на відповідну пропозицію відповідача та передав йому документи, що стосуються вказаного нерухомого майна, необхідні для оформлення досягнутих сторонами домовленостей.
09.09.2016 року відповідач доставив позивача до вищевказаного приватного нотаріуса, який перевірив паспорт громадянина України, після чого відбулась процедура підписання договору. При цьому з огляду на вище зазначені попередні домовленості сторін, а також враховуючи, що позивач через слабкий зір не міг прочитати текст договору, який йому надали для підпису, він вважав, що підписує саме договір довічного утримання. Отже, при укладенні оспорюваних договорів дарування позивач перебував під впливом істотної помилки щодо правової природи укладених правочинів, прав та обов`язків сторін, які виникають з них, а також наслідків їх укладення, При цьому саме неправильне сприйняття позивачем фактичних обставин вплинули на його волевиявлення, оскільки у випадку, якби позивач не допустив даної помилки, то оспорювані правочини не були б ним укладені.
На підставі наведеного позивач просить визнати недійсними зазначені договори дарування нерухомого майна.
Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 17.01.2023 року його представник, адвокат Поляк П.П. надіслав електронною поштою клопотання про розгляд справи без його та позивача участі, а також про згоду на розгляд справи в заочному порядку (а.с.103).
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце судових засідань щоразу повідомлявся належним чином, не звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутності та не подав відзив на позов. При цьому слід зазначити, що дана справа перебуває в провадженні суду понад один рік.
Крім того, суд враховує, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні від 03.04.2008 р. у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989 р.).
Таким чином, Верховний Суд зазначив, що особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви.
Отже, оскільки інформація про судові засідання, яка розміщена на веб-порталі «Судова влада України», є відкритою, то суд вважає, що сторони є належним чином повідомлені про судовий розгляд.
Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.
Відповідно до заяви позивача, справжність підпису якого на якій засвідчено 23.12.2021 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Антонюк О.В., зареєстрованої в реєстрі №2571, 09.09.2016 року між сторонами укладено вказані договори дарування. Укладаючи вказані договори, позивач перебував під ввливом істотної помилки щодо умов та наслідків укладених договорів, оскільки вважав, що укладає договір довічного утримання, а не договори дарування, що підтверджується наступними обставинами.
Починаючи з 2006 року, позивач страждає низкою хронічних захворювань, практично втратив зір та потребує сторонньої допомоги та догляду. У вересні 2016 року його син (відповідач) запропонував йому укласти договір, відповідно до умов якого син до кінця життя буде забезпечувати позивача харчуванням, одягом, медикаментами та іншими видами утримання та догляду, в обмін на що належна позивачу частка у будинку та земельна ділянка перейдуть у його власність. Враховуючи те, що позивач потребував сторонньої допомоги, фінансової та психологічної підтримки, він погодився на запропоноване. В подальшому син пояснив йому, що для оформлення їхньої домовленості необхідно буде звернутись до нотаріуса, який проведе всі необхідні юридичні формальності та посвідчить договір довічного утримання. Після цього позивач віддав синові документи на будинок та землю. Через деякий час сторони поїхали до нотаріуса, де в позивача перевірили паспорт громадянина України, після чого йому показали де саме в документах поставити підпис. Перед підписанням документи позивачем не було прочитано, оскільки у зв?язку із вказаними офтальмологічними захворюваннями він практично повністю втратив зір, та незважаючи на багаторазові операційні втручання відновити зір не вдалось. Після укладення цих правочинів позивач продовжує проживати у будинку, користується земельною ділянкою та не змінював свого зареєстрованого місця проживання. Однак, син належного догляду та допомоги йому не надавав, з приводу чого позивач неодноразово звертався до нього. У відповідь син повідомив, що не має можливості надавати позивачу допомогу.
Орієнтовно в липні 2020 року до позивача прийшла дочка та повідомила, що позивач нібито вже декілька років не є власником будинку, в якому проживає, а право власності на 2/3 частини будинку та земельну ділянку зареєстровано на його сина ОСОБА_2 . Після того, як позивачу стало відомо про це, позивач звернувся до адвоката, який роз?яснив, що укладені між сторонами договори насправді є договорами дарування, за яким позивач подарував все своє майно своєму синові (відповідачу).
Однак, 09.09.2016 року, перебуваючи в приміщені нотаріуса та підписуючи документи, позивач не мав ні наміру, ні бажання подарувати належну йому частину будинку та земельну ділянку синові, а вважав, що укладає договір довічного утримання. Впевненість у тому, що попередні домовленості сином будуть дотримані, а також неможливість особисто прочитати текст договору призвело до того, що позивач невірно сприймав зміст укладених договорів та помилився щодо природи укладеного правочину, прав, обов?язків сторін та наслідків укладеного договору. У випадку якщо б фактичні обставини були сприйняті позивачем вірно, без істотної помилки щодо природи правочину, прав та обов?язків сторін, то оспорювані правочини не були б ним укладені. Дана заява записана зі слів позивача вірно, прочитана нотаріусом Антонюк О.В. йому вголос до її підписання та відповідає його намірам (а.с.12).
Допитаний в судовому засіданні 01.02.2022 року в порядку забезпечення доказів в якості свідка позивач чітко ствердив, що на час підписання ним оспорюваних договорів він у зв`язку з вадами органів зору не міг прочитати зміст цих договорів, і він вважав, що підписує саме договори довічного утримання.
Судом встановлено, що відповідно до даних, які містяться в документах, складених 10.03.2011 року та 22.12.2021 року за результатами офтальмологічних досліджень, у позивача наявні патології органів зору (а.с.16,17).
Згідно з даними висновку № 084, складеного за наслідками проведення судово-медичної експертизи 02.09.2022 року, комісія експертів дійшла висновку про невірогідність версії щодо можливості покращення гостроти та полів зору у позивача з моменту останнього його огляду (10.03. - 15.03.2011 р.) до підекспертного моменту (09.09.2016 р.), тобто гострота зору у позивача станом на 09.09.2016 р. не могла перевищувати такої, що була визначена у 2011 році: на право око - 0,1 , на ліве око 0,08, не коригується (застосування оптичних приладів не підвищує гостроту зору).
З урахуванням наявності та характеру органічного ураження органу зору у позивача як станом на 10.03.2011 р., так і станом на 09.09.2016 року з відповідними показниками гостроти зору на обидва ока в ці періоди, комісія експертів піддає сумніву можливість підекспертного ОСОБА_1 розрізняти літери «12-14 го розміру "кегля" комп?ютерного друку, а, відповідно, і можливість читати текст, надрукований літерами такого розміру, в під експертний період, тобто 09.09.2016 року (а.с.79-83).
За змістом ч.1 ст.6 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ч.1 ст.21 цього Кодексу суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Частиною 1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно з положеннями ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а згідно з правилами ч.1 ст.81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підставі досліджених доказів суд вважає позовні вимоги достатньо обгрунтованими, оскільки стороною позивача виконано обов`язки, передбачені ч.1 ст.81 ЦПК України.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню, а вказані договори підлягають визнанню недійсними.
На підставі 16, 17, 21, 203, 2015, 229 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265, 268, 273, 280-289, 352-355 ЦПК України, суд
- договір дарування 2/3 (двох третіх) частки будинку (так в назві договору) загальною площею 169 кв.м., житловою площею 76 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 09.09.2016 року між дарувальником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , жителем АДРЕСА_1 , та обдаровуваним ОСОБА_2 , жителем АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , та посвідчений 09.09.2016 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Яцком П.П., зареєстрований за №3355;
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня ухвалення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 23.02.2023 року.

Суддя Калинюк О. П.