Справа № 188/1690/21
Провадження № 2/188/44/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року 23.01.2023 Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі судового засідання Могиленко Т.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

дистанційно представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач) про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням майна.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що він та відповідач перебували у шлюбі з 19 грудня 2003 року до 24 червня 2021 року. Вони проживали у будинку по АДРЕСА_1 , право власності на який 16 жовтня 2015 року зареєстровано за позивачем. У листопаді 2020 року відповідач залишила будинок, забрала речі з будинку та стала проживати окремо. 29 грудня 2020 року позивач уклав з АТ «УкрСиббанк» кредитний договір шляхом підписання договору-анкети про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування № 0, згідно з якими ліміт кредитування встановлюється у розмірі 43 500 грн зі строком кредитування до 05.01.2023 з процентною ставкою 55% річних. Згідно з додатковою угодою до договору від 29 грудня 2020 банк надає клієнту кредит в розмірі 35 490 грн, з дати підписання додаткової угоди ліміт кредитування зменшується на суму кредиту, зазначеного в додатковій угоді, кредит в сумі 35 000 грн надається на придбання таких товарів: м`які меблі: м`який кут «Рафаело», диван « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; корпусні меблі: шафа-купе; холодильник. Оплата за товар згідно з платіжними документами перераховується з позичкового рахунку клієнта на рахунок отримувача ОСОБА_5 в АТ «Приватбанк», розмір платежу за товар, що оплачується клієнтом за рахунок власних коштів - 5 748грн, розмір платежу за товар за рахунок кредитних коштів - 35 000грн, комісія за надання послуг - 490грн, процентна ставка - 0,00001% річних за користування кредитом, комісія за управління кредитом - 2,88%, дія договору до 05.11.2021.

Згідно з товарним чеком від 29 грудня 2020 року вартість товарів: шафа - 7 550грн, куток «Рафаело» - 13 499грн, куток «Гранд» - 8 499грн, холодильник - 6 200грн, всього придбано товарів на суму 35 748 грн, з яких позивач сплатив власні кошти в розмірі 5 748 грн і в розмірі 30 000 грн за рахунок кредиту.

03 червня 2021 року позивач з 11: 00 до 13:00 був відсутній у будинку по АДРЕСА_1 . Повернувшись, він виявив, що в будинку вибито скло у вікні коридору, двері у будинок були не замкнені, проте, коли позивач залишав в 11:00 будинок, замкнув вхідні двері будинку. У кухонній кімнаті було розбито скло у пластиковому вікні, яке мало потрійний склопакет, у прихожій кімнаті пошкоджено м`який кут «Рафаело», а саме: порізана тканина по всій площі куту, у спальній кімнаті пошкоджено шафу-купе, а саме: розбиті дзеркальні двері.

Позивач після виявлення пошкодженого майна, викликав поліцію, працівники якої склали протокол огляду будинку, відібрали пояснення у позивача та сусідів, які бачили, як у двір будинку заходила відповідач та виносила речі з будинку, заява позивача про факт пошкодження майна була зареєстрована в ЖЕО, проте тільки 15 червня 2021 року відомості за заявою позивача були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000118, розпочато досудове розслідування за ч.1 ст. 194 КК України.

В ході досудового розслідування були допитані позивач, відповідач, яка не заперечувала, що дійсно 03 червня 2021 року вона була у будинку по АДРЕСА_1 , забирала речі, проте заперечувала щодо пошкодження майна, яке перебувало у будинку.

Позивачу у жовтні 2021 року стало відомо, що кримінальне провадження № 0000118 закрито, з повідомлення, яке було направлено на адресу позивача простою кореспонденцією, до повідомлення була додана копія постанови про закриття кримінального провадження від 30 липня 2021 року.

У постанові слідчого відділення поліції № 4 Синельниківського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 30 липня 2021 року про закриття кримінального провадження № 0000118 зазначено, що кримінальна відповідальність за ст. 194 КК України настає у разі умисного знищення чи пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, тобто шкоду на суму, яка у 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, що станом на 03.06.2021 складає 273 625 грн, а вартість пошкодженого майна складає 25 233грн. З огляду на викладене, слідчий дійшов висновку, що у цьому випадку склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 194 КК України, відсутній і кримінальне провадження закрито з цієї підстави.

Вказана постанова позивачем не була оскаржена, оскільки вартість пошкодженого майна не підпадає під ознаки ч. 1 ст. 194 КК України.

Проте, вважає позивач, відповідач несе цивільно-правову відповідальність за пошкодження майна.

Посилаючись на ст.ст. 11,13,15,16,1166, 1192 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України позивач просить стягнути з відповідача на його користь 23 999 грн, що складається з вартості: м`якого кутка «Рафаело» - 13 499грн, шафи - купе - 7 550грн, вікна металопластикового - 2 950 грн, в рахунок відшкодування майнової шкоди та судові витрати у справі.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2021 року прийняти до розгляду вказану позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 22 лютого 2022 року, яке неодноразово відкладалося.

Відповідач надала відзив, у якому позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, судові витрати у справі покласти на позивача, пославшись на таке.

Відповідач не заперечувала перебування в будинку, проте категорично заперечувала пошкодження нею будь-якого майна, тим більше придбаного під час шлюбу з позивачем, яке може мати ознаки спільного майна подружжя. Пошкодження такого майна могло спричинити би шкоду в тому числі і відповідачу, адже шлюб між позивачем та відповідачем розірвано рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24.06.2021 у справі №188/589/21, тобто через 6 місяців після придбання вказаного у позові майна.

Крім того, суспільно небезпечна поведінка та застосування сили раніше декілька разів спостерігалась саме за позивачем, про що, зокрема, свідчать: постанова Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14.06.2019 у справі №188/785/19 та постанова Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30.06.2020 у справі №188/882/20, якими позивача визнано винуватим у скоєні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, - вчинення домашнього насильства та застосовано адміністративні стягнення.

Спір між сторонами щодо поділу спільного майна подружжя розглядається Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області у цивільній справі за №188/806/21, у якій відкрито провадження 08.07.2021, тому подання, як заяви про злочин, так і позову відповідач розцінює як намагання позивача вплинути на відповідача та змусити її прийняти пропозицію позивача щодо поділу майна, яка, на думку відповідача, суперечить як її інтересам, так і інтересам спільної неповнолітньої дитини.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року закрито підготовче провадження за цим позовом і призначено судовий розгляд по суті на 05 грудня 2022 року, який відкладено на 23 січня 2023 року.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача позов не визнав з підстав, вказаних у відзиві, а також звернув увагу суду, що позивач неправильно визначив розмір збитків, оскільки майно пошкоджене, а не знищене, і може бути відновлене, тому відшкодуванню підлягає тільки вартість його ремонту.

Вислухавши вступні та заключні слова сторін, допитавши свідків, вивчивши письмові докази, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У статті 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 19 грудня 2003 року до 24 червня 2021 року і до листопада 2020 року проживали у будинку по АДРЕСА_1 . У листопаді 2020 року відповідач залишила будинок, забрала речі з будинку та стала проживати окремо. 29 грудня 2020 року позивач уклав з АТ «УкрСиббанк» кредитний договір. Згідно з додатковою угодою до договору від 29 грудня 2020 банк надав клієнту кредит в розмірі 35 490 грн на придбання таких товарів: м`які меблі: м`який кут «Рафаело», диван « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; корпусні меблі: шафа-купе; холодильник. Оплата за товар згідно з платіжними документами перераховується з позичкового рахунку клієнта на рахунок продавця вказаних товарів ОСОБА_5 .

Згідно з товарним чеком від 29 грудня 2020 року вартість шафи - 7 550грн, кутка «Рафаело» - 13 499грн, кутка «Гранд» - 8 499 грн, холодильника - 6 200грн, всього придбано товарів на суму 35 748 грн, з яких позивач сплатив власні кошти в розмірі 5 748грн і кредитні кошти в розмірі 30 000 грн.

Придбані товари позивач розмістив у будинку по АДРЕСА_1 , в якому проживав один.

03 червня 2021 року позивач з 11. 00 до 13.00 був відсутній у вказаному будинку.

Приблизно о 12.30 до цього будинку на автомобілі з водієм приїхала відповідач, яка зайшла до будинку і взяла з нього дві акустичні колонки, які поклала до автомобіля, після чого попоїхала на тому ж автомобілі з місця події.

Позивач, якому про цю подію повідомила сусідка ОСОБА_6 , повернувшись, виявив у будинку вибито скло у вікні коридору, двері у будинок були не замкнені. У кухонній кімнаті було розбито скло у пластиковому вікні, яке мало потрійний склопакет, у прихожій кімнаті пошкоджено м`який кут «Рафаело», а саме: порізана тканина по всій площі куту, у спальній кімнаті пошкоджено шафу-купе, а саме: розбиті дзеркальні двері.

Позивач після виявлення у будинку пошкодженого майна викликав поліцію, працівники якої відібрали пояснення у позивача та сусідів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які бачили, як у двір будинку заходила відповідач та виносила речі з будинку, заява позивача про факт пошкодження майна була зареєстрована в ЖЕО, проте тільки 15 червня 2021 року відомості за заявою позивача були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000118, розпочато досудове розслідування за ч.1 ст. 194 КК України.

В ході досудового розслідування були допитані позивач, відповідач, яка не заперечувала, що дійсно 03 червня 2021 року вона була у будинку по АДРЕСА_1 , забирала речі, проте заперечувала пошкодження нею майна у будинку, стверджувала, що майно було пошкоджене ще до її приїзду можливо самим позивачем, який зловживає спиртними напоями та наркотичними речовинами, або його друзями.

Позивач у жовтні 2021 року отримав копію постанови слідчого відділення поліції № 4 Синельниківського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 30 липня 2021 року про закриття кримінального провадження № 0000118.

У постанові зазначено, що за приписами ст. 194 КК України кримінальна відповідальність за цей злочин настає у разі умисного знищення чи пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, вчинене однією особою чи групою осіб на суму, яка згідно з приміткою до ст. 185 КК України у 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, що станом на 03.06.2021 складає 273 625 грн, а вартість пошкодженого майна позивача складає 25 233грн. З огляду на викладене, слідчий дійшов висновку, що у цьому випадку склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України, відсутній.

Вказана постанова позивачем не була оскаржена.

Правовідносини між сторонами цього спору врегульовані нормами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, на яку послався позивач, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 жовтня 2019 року у справі № 554/1583/16-ц висловив правову позицію, що аналіз наведеної норми права з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив. Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Велика Палата Верховного Суду у п. 81 постанови від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц зробила правовий висновок, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

На підставі аналізу досліджених у цій справі доказів суд дійшов висновку, що позивач не довів участі відповідача у пошкодженні належного позивачу майна, розмір завданої пошкодженням цього майна шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Досудовим розслідуванням кримінального провадження № 0000118 та показами в судовому засіданні свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтверджено лише факти перебування 03 червня 2021 року приблизно о 12.30 у будинку по АДРЕСА_1 відповідача та наявність після її відїзду у тому ж будинку пошкодженого майна. Відповідач заперечує пошкодження нею цього майна. Свідки не бачили, як відповідач пошкодила вказане майно. У матеріалах кримінального провадження № 0000118 відсутній протокол огляду місця події, відомості про вилучення предметів, якими могли бути завдані пошкодження майна, визнання їх речовими доказами та дослідження.

Під час досудового розслідування проведена судово-товарознавча експертиза, якою встановлена лише ринкова вартість пошкодженого майна, а не розмір завданих позивачу збитків, і не встановлено, що майно було знищене і не підлягає ремонту або ремонт є економічно недоцільним (вартість ремонту перевищує його залишкову вартість).

Позивачем надано лише доказ вартості майна на момент його придбання - товарний чек від 29.12.2020.

Відповідно до статті 1192 ЦК України, на яку також послався позивач, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, для відшкодування реальної вартості пошкодженого майна позивач має довести, що майно втрачено.

Оскільки позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів участі відповідача у пошкодженні належного позивачу майна, розміру завданої пошкодженням цього майна шкоди, а також того, що відповідач є заподіювачем шкоди, у позові слід відмовити.

Судові витрати позивача відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України слід залишити на позивачеві.

На підставі викладеного, ст. ст. 1166, 1192 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 263-268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням майна,

відмовити.

Судові витрати позивача ОСОБА_1 залишити на ньому.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя П. О. Бурда