Постанова

Іменем України

05 квітня 2023 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/5566/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Кравець В. А.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

на рішення Ірпінського міського суду Київської області

від 20 грудня 2022 року

в складі судді Линника В. Я.

у цивільній справі №367/2298/22 Ірпінського міського суду Київської області

за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості

У С Т А Н О В И В:

В липні 2022 року позивач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк», Банк) звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останньої заборгованість у розмірі 23 414 грн 50 коп.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.11.2020 між сторонами укладено договір у вигляді заяви про приєднання №151046911/251120 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). В своїй заяві на встановлення відновлюваної кредитної лінії (кредиту), яка є складовою заяви про приєднання, відповідач просив Банк надати йому кредит на споживчі потреби шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії на його кредитний рахунок. Банк встановив йому кредит на поточний рахунок у сумі 20 200,00 грн під 38% річних за користуванням кредитними коштами і з платою за перевищення витратного ліміту поточного ліміту по поточному рахунку (овердрафт) - 60% на рік.

Зазначив, що Банк виконав свої зобов`язання за договором, але ОСОБА_1 порушує умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 23.12.2021 становить 23 414,50 грн, що складається з: основної заборгованості (простроченої) - 20 136,45 грн, процентів за користування кредитом - 3191,50 грн, комісії - 6,00 грн, інфляційних втрат на суму несплачених процентів - 19,20 грн, 3 % річних на суму простроченого кредиту - 44,69 грн, 3 % річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 16,66 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилався на те, що суд дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки не звернув уваги на те, що відповідачкою було підписано заяву (далі - заява про приєднання) до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використання електронного платіжного засобу (платіжної картки) (далі - ДКБО). Заява про приєднання, кожна сторінка якої підписана ОСОБА_1 , складається з декількох блоків, в яких зазначено всі істотні умови отримання кредиту (розмір кредиту; номер карткового рахунку, на який встановлюється кредит; процентна ставка; періодичність сплати процентів; розмір комісійної винагороди), а також визначено умови щодо строку кредитування.

На думку скаржника, підписання відповідачкою заяви про приєднання до ДКБО вказує на те, що остання підтвердила свою згоду про те, що між сторонами укладено кредитний договір. Також підпис відповідачки на заяві про приєднання свідчить про обізнаність останньої з процентною ставкою, паспортом споживчого кредитування, таблицею обчислення вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за кредитним договором, оскільки дані документи є додатками, як до заяви про приєднання, та і до ДКБО, а також розміщені на офіційному сайті Банку.

Вважав, що суд не об`єктивно дослідив долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості, яким підтверджується розмір заборгованості відповідача станом на 23.12.2021, та з якого вбачається розмір наданих у кредит коштів, дати їх отримання позичальником, дати та розмір часткової сплати кредиту, суми нарахованих та сплачених процентів.

Вказував, що з висновком суду про необґрунтованість позовних вимог не можна погодитися, виходячи з того, що розрахунок заборгованості повністю підтверджується виписками з особових рахунків відповідача. які могли бути надані суду, у випадку розгляду справи з викликом сторін або у разі надання відповідачем відзиву на позов і зазначення ним про неотримання кредиту, чи у випадку незгоди з розміром кредиту.

Додав, що оскільки розгляд справи проводився без виклику сторін та будь-яких заперечень проти позову з боку відповідача не надходило, в тому числі відзиву на позовну заяву, то Банком і не подавалися виписки з особових рахунків.

Вважав, що суд першої інстанції не був позбавлений можливості, у разі сумнівів щодо доводів позивача, витребувати від останнього відповідні документи або призначити справу до розгляду з викликом сторін в судове засідання.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20.12.2022 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Крім того, посилаючись на те, що судом першої інстанції безпідставно не було витребувано виписки по особовим рахункам відповідача, просив дослідити виписки, долучені до апеляційної скарги.

Позивач, належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а. с. 138, 139, 143).

Відповідачка також належним чином повідомлена про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а. с. 138, 139, 144).

Від відповідача не надходило відзиву на апеляційну скаргу.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона розглядається в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 листопада 2020 року ОСОБА_1 підписала Заяву про приєднання №151046911/51120 до Договору обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжна картка) (далі - Договір) (а. с. 38-39).

Звертаючись до суду з позовом, АТ «Ощадбанк» зазначив, що згідно підписаної ОСОБА_1 заяви про приєднання від 25.11.2020 останній встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок № НОМЕР_1 в розмірі 20 200 грн під 38% річних за користування кредитними коштами. Внаслідок порушення ОСОБА_1 зобов`язань за Договором в останньої виникла заборгованість і станом на 23.12.2021 становить 23 414,50 грн, з яких: 20 136,45 грн - загальна сума основної заборгованості (основного боргу); 3 191,50 грн - проценти за користування кредитом; 6,00 грн - комісія; 44,69 грн - загальна сума 3% річних від прострочених сум по кредиту; 16,66 грн - загальна сума 3% річних від прострочених сум по процентам; 19,20 грн - втрати віл інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту).

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

З наведеного слідує, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, то саме на нього покладено обов`язок надати докази на підтвердження видачі кредиту (встановлення кредитного ліміту) та його розміру, а також докази, коли виникла заборгованість за Договором.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію Заяву про приєднання від 25.11.2020; копію Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб; Додаток №1 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (Умови користування кредитною лінією (кредитом) (далі - Умови) та розрахунок заборгованості станом на 23.12.2021 (а. с. 5-38).

Однак, надані позивачем копії Заяви про приєднання від 25.11.2020, Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб; Додаток №1 до Умови користування кредитною лінією не доводять факту видачі кредиту, зокрема встановлення кредитного ліміту, у розмірі 20 200,00 грн, як зазначає позивач у позовній заяві, як і не доводять факту, коли виникла заборгованість за кредитом.

Колегія суддів погоджується зі встановленими судом обставинами, що з копії Заяви про приєднання, яка долучена позивачем до позовної заяви, зазначені лише особисті дані відносно відповідачки та відомості про те, що остання просила відкрити їй поточний рахунок на умовах тарифного пакету "Мій комфорт".

Із Заяви про приєднання вбачається, що ОСОБА_1 також підписано заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії, яка є складовою частиною заяви про приєднання. В цій заяві на встановлення кредитної лінії зазначено відомості картковий рахунок, на який встановлюється кредитний ліміт, загальний розмір кредиту (250 000 гривень), розмір відсоткової ставки та відомості щодо розміру неустойки, у разі неналежного виконання умов Договору.

Разом з тим, дані про те, яку кредитну картку відповідач отримує чи відомості, яку картку виявив бажання отримати відповідач, який рахунок відкривається на ім`я відповідача, дані про розмір кредитного ліміту або дані про отримання бажаної суми кредиту у цій Заяві про приєднання, з урахуванням заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії, відсутні. В даній заяві про приєднання лише зазначено номер карткового рахунку: № НОМЕР_2 , але поряд з цим відсутні відомості про зарахування на цей картковий рахунок суми кредитного ліміту у розмірі 20 200 грн, про який вказує позивач у позовній заяві, як і відсутні відомості про дату вручення картки відповідачці, повідомлення їй пін-коду картки, строку дії картки саме за цим Договором.

В заяві про приєднання зазначено, що Банк відкриває рахунок № НОМЕР_2 та надає клієнту платіжну картку і пін-код до неї. Проте, як вже вказувалося вище, відсутні докази відкриття карткового рахунку, як і відсутні докази отримання відповідачкою картки.

Надана позивачем копія Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не доводить обставини видачі Банком ОСОБА_1 кредиту шляхом видачі кредитної картки зі встановленням кредитного ліміту, оскільки ДКБО лише передбачає загальний порядок обслуговування фізичних осіб, які є клієнтами АТ "Ощадбанк".

Долучена Банком до позовної заяви копія Умов користування кредитною лінією також не доводить обставини видачі Банком ОСОБА_1 кредиту шляхом видачі кредитної картки зі встановленням кредитного ліміту та обставини виникнення заборгованості, а містить лише загальні відомості, щодо різних видів банківських продуктів в АТ Ощадбанк", зокрема щодо плати за користування кредитом, тривалості Грейс-періоду, плати за перевищення витратного ліміту по поточному рахунку (овердрафт), розміру кредиту по кожному із банківських продуктів, умови погашення основного боргу за кредитом, строк кредитування та вид забезпечення.

Суд першої інстанції оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності дійшов правильних висновків про те, що ці докази не підтверджують надання відповідачці кредитних коштів, оскільки позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які є належними доказами на підтвердження видачі банком відповідачу кредитної картки, зарахування на цю картку суми кредиту у розмірі 20 200 грн, як стверджує позивач, або іншої суми, зняття таких коштів відповідачем, відкриття рахунків на ім`я відповідача (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо).

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що стосуються укладення між сторонами договору приєднання, оскільки в мотивувальній частині рішення відсутні висновки, що договір не укладено.

Суд відмовив у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю і такий висновок суду колегія суддів вважає правильним, оскільки належним доказами у справі про стягнення заборгованості є первинні бухгалтерські документи, яких позивачем не було долучено до позовної заяви.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позовна заява не містить обґрунтувань коли виникла заборгованість. В позовній заяві лише зазначено, що станом на 23.12.2021 за відповідачкою перед Банком рахується заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості. Даний, розрахунок заборгованості позивачем долучено до позовної заяви.

Водночас, долучений позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості не є належним доказом, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог. Більш того, наданий позивачем розрахунок заборгованості не доводить факту встановлення кредитного ліміту у розмірі 20 200,00 грн, як і не доводять факту видачі кредитної картки, коли виникла заборгованість за кредитом та який позичальнику було встановлено пільговий період для сплати заборгованості.

Також слід зазначити, що сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачкою не є підтвердженням наявності заборгованості. При цьому слід зауважити, що в розрахунку заборгованості зазначено про розмір кредитного ліміту в сумі 20 200,00 грн та строк дії банківської платіжної картки. Однак, зазначення таких відомостей в розрахунку заборгованості, з огляду на вищевказані обставини не є належним доказом видачі відповідачці кредитної картки та встановлення на ній кредитного ліміту.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не об`єктивно дослідив розрахунок заборгованості.

Щодо виписки по рахунку, яка є належним доказом видачі кредиту, то як вбачається з перелічених до позовної заяви додатків, позивачем не долучено до позовної заяви виписки по рахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір кредиту є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Оскільки належних доказів передання грошових коштів відповідачціпозивач не надав, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про недоведеність позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Позивач до позовної заяви копію картки позичальника, виданої саме на виконання умов Заяви про приєднання не долучив; у позовній заяві про строк дії картки не вказував, виписки з рахунків відповідачки, якщо такі відкривалися, до позову не надав. У позовній заяві не вказано, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою.

В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що надав Заяву про приєднання, Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Умови користування кредитною лінією, а також розрахунок заборгованості та вважає, що зазначені докази є достатніми на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів і розміру заборгованості. Також зазначив, що видачу кредиту та наявність заборгованості підтверджує виписка по рахунку, яка долучена до апеляційної скарги.

Колегія суддів не може прийняти до уваги додану до апеляційної скарги виписку по рахунку ОСОБА_1 , оскільки такий доказ у суд першої інстанції позивач не подавав та не заявляв про такі докази. Також в апеляційній скарзі позивач не заявляв клопотання про долучення даного доказу із зазначенням поважних причин не подання його до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Суд діє у спосіб, визначений Цивільним процесуальним кодексом України та з власної ініціативи не може долучати до матеріалів справи докази або витребовувати їх.

Позивач - АТ «Ощадбанк», згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є юридичною особою та відповідно у своїй діяльності керується законодавством України, включаючи нормативно-правові акти Національного банку України. Банк, як юридична особа діє через своїх представників, зокрема в Банку існує відповідний юридичний Департамент, в якому працюють фахівці в галузі права, які здійснюють представництво.

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Як вбачається з матеріалів справи, представник АТ «Ощадбанк» - Крючков С. С., звертаючись до суду з позовом на підтвердження обґрунтувань позову про наявність заборгованості, окрім розрахунку заборгованості, копії заяви про приєднання, Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Умов, інших доказів на підтвердження заявлених вимог до суду першої інстанції не надав. З прохальної частини позову вбачається, що позивач просив розглянути справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а. с. 3 на звороті).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 04.08.2022 відкрито провадження у справі визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а. с.52-53). В ухвалі про відкриття провадження судом призначено справу до судового розгляду по суті на 19.10.2022.

В судове засідання позивач свого представника не направив та надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника АТ "Ощадбанк" (а. с. 57-59). В даному клопотанні представник АТ "Ощадбанк" - Гімарі Р. А. зазначив, що підтримує позов, проти заочного розгляду справи не заперечує та просив проводити розгляд справи без участі представника Банку.

Судове засідання на 19.10.2022 відкладено судом на 20.12.2022, в якому й ухвалено оскаржуване заочне рішення. В судове засідання на 20.12.2022 позивач свого представника не направив та надіслав тотожну заяву, вказаній вище, про розгляд справи без участі представника АТ "Ощадбанк" (а. с. 62-64).

Отже, АТ «Ощадбанк» скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, та не надав до суду першої інстанції належних доказів на підтвердження видачі ОСОБА_1 кредиту у розмірі 20 200,00 грн та відповідно доказів наявності заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору.

Також, долучаючи до апеляційної скарги виписку по рахунку відповідача, як доказ в обґрунтування позовних вимог, позивач у відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України не навів виняткових випадків неподання такого доказу до суду першої інстанції.

За вищенаведених обставин, не підлягає задоволенню клопотання позивача про дослідження письмового доказу - виписки по рахункам.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не заперечував проти заявлених позовних вимог, зокрема не подавав відзиву на позовну заяву, та не надав доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві, у зв`язку з чим позивач мав право не подавати нові докази на підтвердження позовних вимог, є вільним трактуванням позивачем положень процесуального закону, оскільки за приписами процесуального закону обов`язок суду перевірити докази, подані стороною на підтвердження позовних вимог та задовольнити позов лише у випадку доведення позивачем належними доказами свого позову.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд. В матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач повідомляв суд першої інстанції про те, що він з об`єктивних причин не може подати виписки по рахункам.

Доводи скаржника про те, що виписки по рахунку могли бути надані суду у разі розгляду справи з викликом сторін колегія суддів вважає недоречними, оскільки як вказувалося вище розгляд справи, незважаючи на те, що справа за законом є малозначною та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, проводився судом першої інстанції з викликом сторін, але позивач подав до суду клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Більше того, колегія суддів зауважує, що позивач помилково вважає, що позов підлягає задоволенню за відсутності заперечень відповідача, оскільки за приписами процесуальних норм права позов підлягає задоволенню без дослідження доказів лише у разі визнання відповідачем позову і то за умови, що таке визнання не буде суперечити закону або порушувати прав, свобод чи інтересів інших осіб (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). При цьому, відсутність заперечень проти позову з боку відповідача не є безумовною підставою для задоволення позову.

Таким чином, позов підлягає задоволенню лише у разі доведення позовних вимог.

Колегія суддів також вважає недоречними доводи скаржника і про те, що суд першої інстанції у разі сумнівів щодо доводів позивача (обґрунтування позовної заяви) мав можливість витребувати відповідні докази, оскільки за приписами ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд у даних правовідносинах не має права збирати докази з власної ініціативи.

Оскільки, як вказувалося вище, докази, надані позивачем до суду першої інстанції, не підтверджують отримання кредиту відповідачем та відповідно наявність заборгованості, доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а відтак відсутні підстави для скасування рішення суду.

Розглядаючи спір суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

В. А. Кравець