КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3115/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02 листопада 2022 року, постановлену від головуванням судді Кордюкової Ж.І.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Голосіївський районний суд міста Києва ухвалою від 02 листопада 2022 року провадження у справі закрив з тих підстав, що набрало законної сили рішення суду у справі, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що 17 травня 2019 року позивач подавав позовну заяву про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, проте у цій справі позивачем подано позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, з інших підстав.

Звертає увагу, що норма статі 255 ЦПК України передбачає, що однаковими мають бути обидва елементи: предмет і підстави, а не лише один елемент. Оскільки підстави звернення до суду з цими позовами є різними, відтак оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02 листопада 2022 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Колегія суддів з огляду на положення статті 372 ЦПК України ухвалила розглянути справу за відсутність осіб, які не з`явились в судове засідання, ураховуючи, що їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як па підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи ухвалу, яка переглядається апеляційним судом, суд першої інстанції вказав, що 06 липня 2021 року набрало законної сили рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А. про визнання виконавчого напису від 31 жовтня 2017 року №25297, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., таким, що не підлягає виконанню. Суд зробив висновок, що судове рішення постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, відтак є підстави для закриття провадження у справі.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Установлено, що в травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову зазначав, що 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис № 25297, який повинен бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, оскільки, зокрема, приватним нотаріусом в порушення вимог закону не перевірено безспірність заборгованості за кредитом, а банком не надано нотаріусу належний пакет документів, який давав би підстави для вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 березня 2021 року позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 25297 від 31 жовтня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, яким запропоновано стягнути із ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», - заборгованість за період із 12 вересня 2016 року по 12 вересня 2017 року в загальному розмірі 59291,00 доларів США, а також кошти за вчинення виконавчого напису (а.с.48-50).

Київський апеляційний суд постановою від 06 липня 2021 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року скасував та ухвалив нове рішення, яким в задоволенні позову відмовив.

Верховний Суд постановою від 30 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишив без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2021 року залишив без змін (а.с.55-57).

У серпні 2022 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову вказує, що 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис № 25297. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Яцишиним А.М. відкрито виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого напису.

Вказує, що 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою внесені зміни з розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про знесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» визнано незаконною та нечинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Зазначає, що з 22 лютого 2017 року редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Оскільки кредитний договір не посвідчений нотаріально, відтак нотаріус не мав правових підстав для складання виконавчого напису.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що: "згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що: "необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що "предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу".

Отже суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначив, що підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є кредитний договір, який не був посвідчений нотаріально, відтак нотаріус не мав правових підстав для складання виконавчого напису.

Підставою позову в межах розгляду справи №752/10136/19 позивачем визначено те, що приватним нотаріусом в порушення вимог закону не перевірено безспірність заборгованості за кредитом, а банком не надано нотаріусу належний пакет документів.

Аналіз вищевикладеного дозволяє зробити висновок, що підстави позову у справі №752/10999/22 та у справі № 752/10136/19 є різними, відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування положень пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про закриття провадження з тих підстав, що набрало законної сили судове рішення, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, помилково послався на пункт 2 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Відповідно до статті 379 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права є підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З огляду на викладене апеляційний суд робить про задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції, як такої, що постановлена з порушенням норм процесуального права, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02 листопада 2022 року, скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова