Справа № 703/3495/22
11 січня 2023 року м. Сміла
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Криви Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору дарування від 26 травня 2008 року йому на праві власності належить житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 . В даному домоволодінні зі згоди власника починаючи з 17 травня 2014 року зареєстрована колишня дружина позивача по справі ОСОБА_1 , з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 11 липня 2011 року.
21 липня 2016 року рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області шлюб між сторонами розірвано та з того часу відповідач у належному позивачу домоволодінні не проживає. В зв`язку з припиненням подружніх відносин та розірванням шлюбу, ОСОБА_1 забрала з будинку всі свої речі і переїхала проживати до іншого місця мешкання, яке на даний час позивачу невідоме, але в добровільному порядку не знімається з реєстрації. Так, ОСОБА_1 з 2016 року по даний час в належному позивачу житловому будинку не проживає, але продовжує бути зареєстрованою, що створює для позивача відповідні незручності до його майна, оскільки він вдруге одружився і проживає з дружиною у своєму будинку.
Позивачу відомо, що його колишня дружина ОСОБА_1 після розірвання з ним шлюбу, одружилася та змінила прізвище на « ОСОБА_3 ».
Відтак позивач просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування вищезазначеним житловим приміщенням - житловим будинком з надвірними спорудами АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 17 листопада 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу визначено строк для надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу для надання відповіді на відзив.
У визначений вказаною ухвалою строк відповідач відзив на позовну заяву не надіслала.
Ухвалою суду від 08 грудня 2022 року по справі було закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 20 грудня 2022 року.
Судове засідання 20 грудня 2022 року було відкладено на 11 січня 2023 року в зв`язку з неявкою відповідача.
В судове засідання 11 січня 2023 року сторони не з`явилися, представник позивача в направленій до суду заяві просив розглядати справу за відсутності позивача та його представника, проти заочного розгляду справи не заперечував, позовні вимоги просив задовольнити повністю з наведених у позовній заяві підстав.
Відповідач в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно і належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача на офіційному сайті Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. Будь - яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Ця обставина підтверджується матеріалами поштової справи.
Суд визнав причину неявки відповідача неповажною та за згодою представника позивача, викладеною письмово, на підставі ч.1, 3 ст. 223 ЦПК України, ухвалив розглядати справу за відсутності відповідачів, сповіщених належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
За вказаних обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу.
Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).
За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як вбачається із договору дарування від 26 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В., зареєстрованого в реєстрі за № 772, ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 (а.с. 12).
Вказане об`єктивно підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 129355753 від 02 липня 2018 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_1 (а.с. 13).
Відповідно до рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2016 року сторони по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 11 липня 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі та шлюб між ними розірвано (а.с. 14).
З копії домової книги вбачається, що відповідач по справі зареєстрована у домоволодінні АДРЕСА_1 починаючи з 17 травня 2014 року (а.с. 15-18).
Згідно довідки №7870 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб в домоволодінні АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.19).
Згідно довідки квартального комітету № 1 Смілянської міської ради № 132329 від 01 жовтня 2022 року у домоволодінні АДРЕСА_1 зареєстровані три особи, а фактично проживає дві особи: власник будинку - ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_5 . Колишня дружина власника - ОСОБА_6 за вказаною адресою не проживає з 2016 року (а.с. 20).
Вказане також підтверджується актами обстеження житлового будинку, засвідченими головою квартального комітету № 1 Смілянської міської ради від 28 жовтня 2021 року, 19 лютого 2022 року та від 01 листопада 2022 року, з яких вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в домоволодінні АДРЕСА_1 фактично не проживає з 2016 року (а.с. 21,21а,22).
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Із змісту ч.1 ст. 317 ЦК України вбачається власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України визначено власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до Правових позицій висловлених судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ (справи пов`язані із застосуванням норм про захист права власності) згідно із ст.15, п.4 ч.2 ст.16, ст.ст.386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.
Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, відповідно до ч. 3 ст. 16 ЦК України є припинення дії, що порушує право.
Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_2 , яка зареєстрована в домоволодінні АДРЕСА_1 , за цією адресою не проживає та створює перешкоди в користуванні будинком її власнику та можливістю вільно розпорядитися своєю власністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , є обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.
Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приймаючи до уваги, що позивач просив судові витрати залишити за ним, суд вважає за недоцільне вирішувати питання щодо їх стягнення з відповідача на користь позивача.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 76, 81, 89, 223, 247, 259, 263-265, 273, 280-282 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.41 Конституції України,-
ухвалив:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 18 січня 2023 року.

Головуючий: Ю. В. Крива