Номер провадження: 22-ц/813/2396/23
Справа № 523/4770/21
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2021року, постановленого під головуванням судді Петренка В.С., повний текст рішення складений 22 листопада 2021 року, у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.06.2018 року у розмірі 57 699,17 грн., яка складається з: 45 317,80 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту, 12 381,37 грн. заборгованість за простроченими відсотками, а також судові витрати у розмірі 2 270,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач посилався на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н від 05.06.2018 року, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір кредитного ліміту до 50 000,00 грн.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, проте відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями та не виконав умови договору, з урахуванням чого у ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 25.02.2021 року становить 57 699,17 грн., та складається з: 45 317,80 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту, 12 381,37 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.06.2018 року у розмірі 57 699 грн. 17 коп., яка складається з:

- 45 317 грн. 80 коп. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 12 381 грн. 37 коп. заборгованість за простроченими відсотками.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що відповідач особисто підписав документи, що свідчить про укладення ним кредитного договору, оскільки в інший справі де позивачем є ОСОБА_1 надана зовсім інша заява від 09.10.2008 року, відповідно до якої Банк вважає, що відповідач уклав кредитний договір. Також не відповідають дійсності висновки суду про те, що відповідач одержував платіжні картки для цілей обслуговування кредиту, оскільки відповідач в першу чергу отримував зарплату близько 10 років через АТ КБ «ПриватБанк», та банк незаконно з карткових рахунків почав списувати грошові кошти на погашення кредитної заборгованості.Крім того судом першої інстанції при розгляді справи не був перевірений розрахунок заборгованості.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, зазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Однак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується не в повній мірі, з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

05.06.2018 року ОСОБА_1 підписана анкета-заява № б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.10).

Разом з тим, в заяві, яка додана Банком до позовної заяви, містяться лише персональні дані ОСОБА_1 , інші дані за кредитним договором (порядок нарахування та розмір процентної ставки, неустойки тощо) взагалі відсутні (а.с.10).

При підписанні вказаної анкети-заяви ОСОБА_1 погодився з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.

Тобто, наданий позивачем доказ - підписана відповідачем анкети-заяви, підтверджує факт, що відповідач виявив бажання стати клієнтом банку та отримувати банківські послуги.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що згідно підписаної відповідачем анкети-заяви від 05.06.2018 року, ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 10).

Внаслідок порушення ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором в останнього виникла заборгованість, яка станом на 25.02.2021 року складає загальну суму 57 699,17 грн., та складається з: 45 317,80 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту, 12 381,37 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

З наведеного слідує, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, то на нього покладено обов`язок надати докази на підтвердження видачі кредиту та його розміру, а також докази, коли виникла заборгованість за Договором.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження позовних вимог позивачем до позовної заяви долучено копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку №б/н від 05.06.2018 року; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD»; витяг з Умов і Правил надання банківських послугв ПриватБанку (далі Умови) (а.с.10, 13-57); довідка про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 9); довідка про надання кредитних карток (а.с.8); розрахунок за договором №б/н від 05.06.2018 року станом на 25.02.2021 року (період з 01.07.2019 по 25.02.2021) (а.с. 6-7).

З виписки по рахунку встановлено, що з 01.07.2019 року по лютий 2021 року боржник активно користувався кредитними коштами, зокрема: знімав кошти, здійснював розрахунки за товари та послуги, здійснював поповнення карткового рахунку тощо (а.с.68-72).

Також, з даної виписки вбачається, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти, зокрема, шляхом оплати товарів і послу на загальну суму 85118,39 грн. (а.с. 68-72).

Поряд з цим, у виписці містяться відомості про те, що на погашення кредиту ОСОБА_1 внесено кошти у загальному розмірі 59 056,19 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в довідці, яка надана позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що сума/ліміт кредиту до 50 000,00 грн.; строк договору 240 місяців; процентна ставка у межах пільгового періоду, відсотків річних 0,00001%; процентна ставка за межами пільгового періоду, відсотків річних універсальна картка - 43,2%, універсальна Голд - 42%; тип процентної ставки фіксована (може бути змінена за згодою кредитодавця та споживача шляхом укладання додаткової угоди до договору про споживчий кредит); за умови здійснення розрахунків з використанням платіжної картки та користування коштами в межах пільгового періоду процентна ставка складає універсальна картка - 0%; універсальна Голд 1,56%; за умови отримання готівкових коштів з використанням платіжної картки та користування коштами поза межами пільгового періоду і погашенню кредиту мінімальними платежами - універсальна картка 52,84%; універсальна Голд 53,36%.

Однак, суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що анкета-заява підписана 05.06.2018 року, а довідка датована 01.07.2019 року, при цьому в довідці не зазначено, що саме вона є додатком до анкети-заяви від 05.06.2018 року, а тому підстав вважати, що між сторонами були узгоджені умови кредитування в частині відсотків у суду першої інстанції були відсутні.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою частиною кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Долучений до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» також не доводить факту погодження розміру відсотків, оскільки наданий позивачем Витяг не містить підпису відповідача. Даний Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не доводить, який тариф було погоджено між Банком та відповідачем щодо розміру відсотків, пені та штрафів, а містить лише загальні відомості, що картка «Універсальна» є різних видів, а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CОNTRACT», «Універсальна GOLD».

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17.

Колегія суддів погоджується частково з доводами апеляційної скарги, в частині відсутності підстав стягнення відсотків, однак не в зв`язку того, що відповідач має статус військовослужбовця, а з підстав того, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в анкеті-заяві від 05.06.2018 року, яка підписана ОСОБА_1 , відсутні істотні умови договору щодо встановлення розміру відсотків.

Таким чином, колегія суддів приходить висновку про те, що правових підстав для стягнення відсотків колегія суддів не вбачає.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту колегія суддів зазначає наступне.

Наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, може підтверджувати рух коштів клієнта та відносить до первинних документів, тому є належним та допустимим доказом у справі.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п.п. 5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75 бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Банк самостійно визначає систему організації операційної діяльності залежно від його структури, обсягів та видів банківських операцій, кількості працюючих, розвитку інформаційних технологій. Банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій. Оброблення інформації про операції та її зберігання мають виконуватися на серверах та/або іншій комп`ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України, за винятком збереження резервних копій, захищених із використанням відповідних засобів технічного та/або криптографічного захисту, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. При цьому, згідно п.3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).

Таким чином, наявні в матеріалах справи письмові докази (виписка з особового рахунку клієнта) є належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст.76-78 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 зазначено про те, що виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту.

Чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування.

З виписки по рахунку вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами, а саме купував товари, перераховував кошти на інші рахунки та періодично частково здійснював погашення кредиту (а.с.68-72).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при розгляді справи не був перевірений розрахунок, колегія суддів вважає таким, що підлягає задоволенню за таких підстав.

Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Колегія суддів звертає увагу, що розрахунок заборгованості здійснений банком з урахуванням Умов та правил надання банківських послуг, які не можуть братися до уваги при визначенні розміру заборгованості, а тому, колегія суддів бере до уваги даний розрахунок в частині інформації щодо витрачених клієнтом кредитних коштів та суми коштів, внесених клієнтом на погашення заборгованості, що узгоджується з випискою з рахунку.

В результаті підрахунку відомостей, що містяться у виписці з рахунку встановлено, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 85118,39 грн., а погасив заборгованість у розмірі 59056,19 грн. Таким чином залишок заборгованості за тілом кредиту станом на 25.02.2021 року становить 26062,20 грн. (85118,39-59056,19).

Крім того, з виписки по рахунку вбачається нарахування банком відсотків у розмірі 23381,14 грн., що не ґрунтується на договірній основі, тому відсутні підстави для їх врахування.

З огляду на викладене, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги відповідно до вимог ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тобто Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Відтак, враховуючи недоведеність узгодження з клієнтом відсоткової ставки за користування кредитом, загальну суму отриманих клієнтом коштів та суму повернутих клієнтом коштів, колегія суддів дійшла висновку про наявність заборгованості за кредитним договором від 05.06.2018 року станом на 25 лютого 2021 року у розмірі 26062,20 грн., яка складається з тіла кредиту.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не укладалось кредитних договорів, а отримання кредитних карток відбувалось для отримання заробітної плати, колегія суддів вважає такими, що спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, а саме купував товари, розраховувався на АЗС та в магазинах, перераховував кошти на інші рахунки, поповнював мобільний зв`язок, купував білети на залізничний транспорт, а також періодично частково здійснював погашення кредиту (а.с.68-72).

За наведених підстав, колегія суддів приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, скасування рішення суду з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості у розмірі 26062,20 грн., з підстав того, що позивач не довів суду обґрунтованості своїх позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 31629,97 грн. (різниця між позовними вимогами за тілом кредиту та задоволеними вимогами 57699,17 26062,20), та за відсотками у розмірі 12381,37 грн.

Щодо судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, не зважаючи на те, що до суду першої інстанції було надано посвідчення учасника бойових дій стягнув з ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2270 грн. (а.с. 108).

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням (а.с. 195).

Згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду першої інстанції позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2270 грн., при поданні до суду апеляційної інстанції підлягло сплаті (150%) 3405 грн.

З урахуванням того, що відповідач звільнений від сплати судового збору, позовні вимоги банку задоволені на 45%, судовий збір підлягав сплаті у розмірі 5675 грн., та з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог, з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд у суді апеляційної інстанції з урахуванням сплаченого у суді першої інстанції 851,25 грн. (3121,25 грн. (2270+3405): 100 х55%), що складає 55%.

Керуючись ст. 268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2021 року скасувати.

Прийняти постанову.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 05.12.2006 року Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області) на користь акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, , МФО305299, рахунок № НОМЕР_3 ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.06.2018 року у розмірі 26062 (двадцять шість тисяч шістдесят дві) гривні 20 копійок.

В задоволенні решті позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) судовий збір на користь держави у розмірі 851 (вісімсот п`ятдесят одну) гривню 25 копійок.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 28 лютого 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

__________________________________________ О.М. Таварткіладзе