_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/3515/23
Провадження № 2/947/1374/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2023 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Солтановської Ю.О.,

представника позивача - Манушина В.О. ,

представника відповідача - Клачок Б.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення особистих коштів та витрат у порядку компенсації по поверненню кредитних коштів, за рахунок яких була придбана квартира

ВСТАНОВИВ:

25 січня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, вимоги якого в подальшому було збільшено, та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 05.06.2023 року, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 , (код платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (код платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) особисті кошти в сумі 100 000,00 (сто тисяч) ЄВРО. Стягнути з ОСОБА_4 , (код платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (код платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) у порядку компенсації витрати по поверненню кредитних коштів, за рахунок яких була придбана квартира АДРЕСА_3 , в сумі 17 416 дол.США. Стягнути з ОСОБА_4 , (код платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (код платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судові витрати згідно попереднього розрахунку судових витрат орієнтовано в суми 40000 (сорок тисяч) гривень.

В обґрунтування заявлених позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_4 особистих грошових коштів у розмірі 100 000 (сто тисяч) Євро, ОСОБА_3 посилається на те, що 03 жовтня 2018 року платіжним дорученням № ним через Відділення № 12 в місті Одеси Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Акордбанк» на користь відповідачки на рахунок НОМЕР_3 у відділенні Унікредит банк Словенія Д.Д (UnicreditBankaSlovenijaD.D) було перераховано зазначену вище суму коштів, які належали позивачу на праві особистої приватної власності.

По приїзду в Словенію відповідачка відмовилась повернути ОСОБА_3 отримані грошові кошти у сумі 100 000 (сто тисяч) Євро, пояснюючи це тим, що зазначені грошові кошти їй потрібні для організації самостійного бізнесу і обіцяла їх повернути до 2021 року. Отримані кошти остання внесла за договором позики на рахунок Товариства BLAMOd.o.o., 4263 Бохінська Бела, Словенія, що підтверджується відповідним договором займу між товариством та відповідачкою ОСОБА_4 .

В обґрунтування решти позовних вимог, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог та залишення частини позовних вимог без розгляду від 02.06.2023 року щодо стягнення 17 416 дол.США у порядку компенсації витрати по поверненню кредитних коштів, за рахунок яких була придбана квартира АДРЕСА_3 , позивач зазначав, що з серпня 2010 (період спільного проживання однієб сім`єю без реєстрації шлюбу) та у період шлюбу (з 2013 року) між ним та відповідачем, саме ОСОБА_3 за особисті грошові кошті здійснював погашення заборгованості ОСОБА_4 , за кредитним Договором№ 014/0043/84/41894 між ОСОБА_5 (позичальник) та Акціонерним Поштово-Пенсійний Банком Аваль (кредитор) від 05.12.2005 року.

Позивач стверджував, що ОСОБА_4 , перебуваючи у шлюбі з ним, ніколи не працювала, не отримувала самостійного доходу, участі у сімейному бізнесі ні в Україні, ні в Словенії не приймала, тому не мала фізичної можливості сплачувати власні грошові кошти за погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами за кредитним Договором№ 014/0043/84/41894 від 05.12.2005 року. Враховуючи факт погашення заборгованості саме ОСОБА_3 за його особисті кошти на суму 17 416 дол.США, зазначені грошові кошти підлягають стягненню з відповідачки.

З урахуванням викладеного, позивач звернувся до суду для захисту свого права на повернення особистих грошових коштів у розмірі 100 000 (сто тисяч) Євро та компенсації внесених позивачем особистих грошових на погашення кредиту ОСОБА_4 на підставі Договору № 014/0043/84/41894 від 05.12.2005 року.

Ухвалою судді від 31.01.2023 року провадження у справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання. Одночасно задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

07 лютого 2023 року представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Манушин В.О. до канцелярії суду надав заяву, в якій просив: залучити до матеріалів справи Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №322009283 від 06.03.2023 року, згідно якої за відповідачкою - ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 та вирішити питання про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою суду від 10.02.2023 року заяву представника позивача про забезпечення позову було задоволено.

В ході підготовчого судового засідання, яке відбулось 02.06.2023 року, представник позивача ОСОБА_3 - Манушин В.О. вважав можливим закрити підготовче засідання та призначити справу до розгляду по суті за остаточними позовними вимогами, викладеними у запереченнях на відзив на позовну заяву, яку подав у даному судовому засіданні.

Ухвалою суду від 02.06.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_3 до судового засідання не з`явився, його представник - адвокат Манушин В.О. у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 до судового засідання не з`явилась, її представник адвокат - Клачок Б.О. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Розглянувши у судовому засіданні матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд доходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Правовідносини зі спірних питань регулюються Цивільним кодексом України, Сімейним кодексом України.

Судом встановлено, що 05.12.2005 року між ОСОБА_5 та Акціонерним Поштово-Пенсійний Банком Аваль було укладено кредитний Договір № 014/0043/84/41894, відповідно до п.1.1 Договору кредитор на положеннях та умовах даного Договору, надає Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії (кредит) з лімітом 68 000, 00 (шістдесят вісім) тисяч доларів США.

Відповідно до п. 1.2 Договору кредит надається строком на 240 місяців з 05.12.2005 року до 05.12.2025 року (т. 1, а/с 159)

06.12.2005 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , посвідчено приватним нотаріусом Харитонюк Т.А., номер в реєстрі 1450.

Відповідно до п. 1 Договору ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_5 купила квартиру АДРЕСА_3 , що в цілому складається з трьох кімнат, загальною площею 71,8 кв.м., у тому числі житловою - 40,8 кв.м.

Відповідно до п.2 Договору продаж здійснено за 343 400 (триста сорок три тисячі чотириста гривень), які Продавець отримала від Покупця повністю до підписання даного Договору.

06.12.2005 року між ОСОБА_5 та Акціонерним Поштово-Пенсійний Банком Аваль було укладено Договір іпотеки номер 1874 посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитонюк Т.А., відповідно до умов якого у іпотеку передано квартиру АДРЕСА_3 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження за № 42179555 від 12.08.2015 року.

Отже, з урахуванням зазначеного суд встановив, що відповідачкою - 05.12.2005 року було отримано кредитні грошові кошти у сумі 68000,00 доларів США у банку для придбання квартири АДРЕСА_3 .

Судом також встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16.12.2005 року між ОСОБА_5 та Одеським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву в особі директора Бурцева Миколи Вікторовича було підписано Договір № 505/05 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків від 16.12.2005 року.

Відповідно до п.1.1 Договору згідно з умовами Положення про Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2000 року № 1604, Порядку часткової компенсації відсоткової ставки комерційних банків молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2003 року № 853. Фонд від імені Держави відшкодовує частку відсотків за кредитом, що надається Позичальнику на будівництво (реконструкцію) або придбання житла комерційним банком - Варненьским відділенням Одеського обласного філіалу АППБ "Аваль".

Відповідно до п. 1.2 Кредит надається згідно з кредитним договором від 05.12.2005 року № 014/0043/84/41894 на придбання житла загальною площею 71,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , терміном пеовернення 20/240 років/місяців.

Відповідно до Довідки - розрахунку № 1554/1/31 від 23.12.2005 року розмір компенсації складає 130 448,00 грн.

З виписки по рахунку ОСОБА_5 № НОМЕР_4 у «Райффайзен Банк Аваль» за період з 01.08.2005-06.03.2007 року вбачається, що Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву здійснював відповідну компенсацію, як-то передбачено Договором № 505/05 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків від 16.12.2005 року.

Відповідно до квитанцій ПАТ «Райффайзен банк Аваль», платник ОСОБА_4 сплатила на користь банку у вигляді погашення тіла кредиту та процентів грошові кошти, протягом періоду 06.12.2005 - 08.07.2015 років. (т.1, а/с.179-250, т.2, а/с 1-23).

08.07.2015 року ОСОБА_4 достроково було виплачено тіло кредиту та процентні ставки за користуванням кредитом у розмірі 68 000,00 доларів США за кредитним Договором № 014/0043/84/41894 що підтверджується Довідкою про повне погашення заборгованість по кредиту, виданого ПАТ «Райффайзен банк Аваль» вих. № Р2-В8/29-218 від 08.07.2015 року (т. 1, а/с 165).

Вирішуючи спір по суті, суд, перш за усе, зазначає, що жодних доказів проживання з відповідачем однією сім`єю, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету тощо за період з серпня 2010 року по день офіційного укладення шлюбу - 14.06.2013 року позивач суду не надав, як і не надав доказів того, що ним особисто чи за його участі сплачувались кошти на погашення кредиту.

Так, Верховний Суд складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 вересня 2022 року у справі № 245/9244/17 дійшов висновків, що виходячи зі змісту статей 60, 65 СК України, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц.

Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого з подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України.

Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 07 вересня 2016 року в справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року в справі № 712/6574/16-ц.

Однак, як встановлено судом, право власності на спірну квартиру відповідач отримала для власних потреб ще у 2005 році, кредит, за рахунок якого була придбана нерухомість, ОСОБА_4 погашала самостійно, і період з моменту укладення шлюбу між сторонами - 14.06.2013 року до повного погашення заборгованості - 08.07.2015 року, склав лише два роки; жодних доказів внесення власних коштів для погашення кредиту позивач суду не надав, солідарним боржником не являється, права на зворотну вимогу в порядку статті 544 ЦК України, не набув.

Крім того, враховуючи наявні матеріали справи, судом також встановлені наступні обставини справи, а саме, що до укладення шлюбу з позивачем, відповідачка здійснила продаж нерухомого майна, від продажу якого отримала грошові кошти.

27.07.2010 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 уклали Договір купівлі-продажу садового будинку зареєстрованого в реєстрі за номером 1300 посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куркан Г.М. (т. 1, а/с 166).

Відповідно до п.1.1 цього Договору продавець ОСОБА_5 продала, а Покупець, ОСОБА_7 , купила належний ОСОБА_5 на праві приватної власності садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно до п.2.1 Договору продаж будинку вчинено за 446 352, 00 грн. (чотириста сорок шість тисяч триста п`ятдесят дві) гривні.

27.07.2010 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 уклали Договір купівлі-продажу земельної ділянки зареєстрованого в реєстрі за номером 1296 посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куркан Г.М.

Відповідно до п.1.1 цього Договору продавець ОСОБА_5 продала, а Покупець, ОСОБА_7 , купила належну ОСОБА_5 на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0602 га, надану для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно до п.2.1 Договору продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчинено за 84280, 00 грн. (вісімдесят чотири тисячі двісті вісімдесят) гривень.

В цілому від продажу будинку та земельної ділянки ОСОБА_3 отримала 530 632, 00 (п`ятсот тридцять тисяч шістсот тридцять дві) гривні, що на дату продажу нерухомості еквівалентно 68 030,00 (шістдесят вісім тисяч тридцять) доларів США.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Враховуючи, що з моменту укладення кредитного Договору № 014/0043/84/41894, тобто з 05.12.2005 року (до укладення шлюбу), відповідачка самостійно здійснювала погашення заборгованості, а також у подальшому підтвердила походження грошових коштів за які відбулось повне погашення кредиту, які є об`єктом особистої приватної власності - від продажу будинку та земельної ділянки, а також підтвердила наявність надходження грошових коштів отриманих по Договору № 505/05 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків, які у сукупності по сумі надають підстави суду - визнати обґрунтованими доводи відповідачки, щодо здійснення погашення кредиту ОСОБА_4 за рахунок особистих грошових коштів.

Суд звертає увагу, що матеріалах цивільної справи, відсутні будь-які докази, які би підтверджували доводи позивача, зокрема щодо сплати кредиту та процентів за відповідача та/або за рахунок спільних грошових коштів, а також доводи позивача про передачу половини грошових коштів відповідачкою від продажу будинку та земельної ділянки колишньому чоловіку.

Щодо укладення сторонами шлюбу, в судовому засіданні встановлено, що 14 червня 2013 року відділом державної реєстрації Актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_5 .

До 2016 року Сторони проживали в Україні, в м. Одеса, з 2016 року разом переїхали до Словенії, зазначене підтверджується та визнається сторонами по справі, що вбачається з відзиву ОСОБА_4 , а саме арк.2 Розділ І абз.8, та заперечень на відзив адвоката Манушина В.О., а саме арк.2 Розділу ІІ абз.8.

Позивач ОСОБА_3 та Відповідачка ОСОБА_4 є фізичними особами - підприємцями.

У 2016 році позивач - ОСОБА_3 доручив ОСОБА_4 ведення всіх справ, про що видав останній посвідчену приватним нотаріусом Жигаліною О.І. 09.08.2016 року Довіреність з правом від його імені вчиняти будь-які дії необхідні для ведення бізнесу, зокрема здійснення ремонту, з правом подання та отримання необхідних документів для ведення господарської діяльності, а також з правом здачі в оренду за ціну та на умовах на її розсуд, по наступним об`єктам нерухомого майна: нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею: 107,3 кв.м., будівлею павільйону, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 56,3 кв.м., будівлею павільйону продажу квітів, що розташована за адресою: АДРЕСА_8 , загальною площею 27,68 кв.м.

Зазначена обставина, на думку суду, спростовує доводи позивача щодо того, що позивач не приймала участі в сімейному бізнесі та не займалась справами.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачеві ОСОБА_3 на праві власності належали об`єкти нерухомого майна у місті Одесі, які ним протягом 2018 року були відчужені.

Як стверджує позивач, отримані від продажу належного йому нерухомого майна кошти у розмірі 105 763 євро є його особистими коштами та саме ці грошові кошти були ним перераховані на рахунок відповідача, які у зв`язку з їх неповерненням і є предметом даного спору.

Однак, суд не може у повній мірі погодитись з зазначеними твердженнями, так як представником позивача у судовому засіданні неодноразово пояснювалось, що під час спроби ОСОБА_3 вивезти вказані грошові кошти за межі України без необхідних митних декларувань, кошти були у позивача вилучені на кордоні, що саме і стало підставою для прийняття рішення в подальшому перераховувати їх безготівково.

20.09.2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було спільно створено товариство BLAMOd.o.o. , що не заперечується сторонами та повністю підтверджується матеріалами цивільної справи, зокрема Статутом товариства.

Відповідно до Статуту компанії BLAMOd.o.o. статутний капітал останньої складає 7500, 00 Євро, а частки в статутному капіталі розподілені наступним чином: 36,5% (2737,5 Євро - ОСОБА_4 ) та 63,5% (4762,5 Євро - ОСОБА_3 ), що підтверджується копією Статуту.

03.10.2018 року ОСОБА_3 платіжним дорученням № через відділення № 12 в м.Одесі ПАТ «Комерційний банк «Акордбанк» на користь ОСОБА_4 на рахунок НОМЕР_3 перерахував 100 000 (сто тисяч) Євро, що підтверджується відповіддю з банку, а також квитанцією.

26.11.2018 ОСОБА_4 надала спільномуз позивачем товариству Blamod.o.o. позику у розмірі 102 000 (сто дві тисячі ) Євро, що підтверджується Договором позики 1 sv/2018, договір підписано ОСОБА_4 та позивачем, як директором.

Також, судом встановлено, що відповідачка неодноразово надавала у позику товариству Blamod.o.o. грошові кошти, що підтверджується Договором 3sv/2018 від 28.12.2018 року, Договором 4sv/2018 від 28.12.2018 року, Договором 5sv/2018 від 11.12.2018 року, Договором 2sv/2018 від 27.12.2018 року, які підписані також директором компанії - позивачем та квитанціями про їх перерахування (т. 2, а/с. 39-48).

Судом встанволено, що 08.11.2018 року сторони за спільно набуті грошові кошти придбали будинок у Словенії за 581 000, 00 Євро, що підтверджується Договором купівлі продажу посвідченого нотаріусом - StaneKrainer, Gorenjskacesta 2, 4240 Radovljica (т. 2, а/с 24).

Між позивачем та відповідачем почали погіршуватись сімейні відносини, зокрема зазначені обставини, підтверджуються зверненнями відповідачки до поліції у Словенії, а також притягненням позивача до адміністративної відповідальності.

19.07.2022 року рішенням Словенського суду м. Крань шлюб відповідачки з ОСОБА_3 було розірвано, що підтверджується рішенням суду та не заперечується сторонами по справі.

Таким чином, суд вважає недоведеними позовні вимоги в частині стягнення з відповідача особистих грошових коштів позивача у розмірі 100 000 євро, так як вони є безпідставними, не підтверджені матеріалами справи та грунтуються на припущеннях

Частиною 3 та 4 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом; майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Так, статтею 57 Сімейного кодексу України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Позивачем, не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження того факту, що зазначені грошові кошти у сумі 100 000 (сто тисяч) Євро, були безпосередньо особистою приватною власністю останнього, в порядку ст. 57 СК України.

Суд критично ставиться, до посилань позивача, що зазначені грошові кошти були отримані внаслідок продажу майна, яке було отримано ним до укладення шлюбу з відповідачкою, оскільки зазначене не підтверджується матеріалам справи, саме лише посилання на договори купівлі - продажу зазначеного нерухомого майна, не може підтвердити зазначену обставину.

Також, судом не приймаються, доводи позивача, що відповідачка не має права сумісної власності на доходи від підприємницької діяльності позивача за час перебування у шлюбі, оскільки остання не приймала жодної участі у такій діяльності, що в свою чергу підтверджує також, що зазначені грошові кошти є особистою приватною власністю позивача, зазначене спростовується Довіреністю від 09.08.2016, посвідчену приватним нотаріусом Жигаліною О.І., крім того, позивачем зворотнього не доведено, що зокрема суперечить приписам ч.1 ст. 60 СК України.

Зазначене повністю кореспондується з правовою позицією Верховного суду у постанові від 30.09.2021 по справі №755/20605/15-ц, прийшов до висновку що прибуток від підприємницької діяльності одного із подружжя підлягає поділу, в порядку ст.60 СК України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи участь відповідачки у здійснені господарської діяльності позивача в Україні, наявність спільного товариства Blamod.o.o. у сторін в Словенії, факт перебування сторін у шлюбі на момент перерахування спірних грошових коштів відповідачу, суд приходить до висновку, що зазначені грошові кошти у сумі 100 000, 00 (сто тисяч) Євро, які були перераховані позивачем ОСОБА_4 03.10.2018 року на момент перебування сторін у шлюбі, у подальшому використовувались сторонами спільно в інтересах сім`ї - перераховувались на рахунок спільної компанії у Словенії, що враховуючи матеріали справи, свідчить про розповсюдження на зазначене майно режиму спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд приходить до висновку, що позивачем шляхом надання доказів, не спростовано презумпцію спільної сумісної власності подружжя передбаченої у ст. 60 СК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18): «За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують».

Враховуючи зазначене позовна вимога про стягнення 100 000 (сто тисяч) Євро з ОСОБА_4 , як особистих грошових коштів, які належать позивачу на праві особистої приватної власності не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

У силу ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 КонституціїУкраїни, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про стягнення грошових коштів задоволенню не підлягають, через їх недоведеність.

Відповідно до вимог ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішуєчи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 368, 372, 509, 527, 1054 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 68, 71 СК України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення особистих коштів та витрат у порядку компенсації по поверненню кредитних коштів, за рахунок яких була придбана квартира - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Куриленко О. М.

Повний текст рішення складено 08.08.2023 року