Справа № 442/2488/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/1170/22 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Назар Х.Б.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 лютого 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

у березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, покликається на те, що 07 лютого 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №034-2008-188, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 70 000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 12.75% річних. В подальшому між сторонами кредитного договору укладено додаткові угоди до нього, якими погоджено зміни до кредитного договору щодо процентів за користування кредитними коштами. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 07 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 . Стверджує, що позичальник систематично не виконує умови кредитного договору №034-2008-188 від 07 лютого 2008 року, внаслідок чого у нього станом на 18 лютого 2016 року виникла заборгованість у розмірі 39 337.08 доларів США, що еквівалентно 1 065 248.13 грн., яка складається із: простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 564.32 доларів США, що еквівалентно 15 281.78 грн., суми дострокового стягнення кредиту в розмірі 36 852.73 доларів США, що еквівалентно 997 971.92 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 1 894.61 доларів США, що еквівалентно 51 306.04 грн., заборгованість за підвищеними відсотками в розмірі 25.42 доларів США, що еквівалентно 688.37 грн. Зазначає, що у зв`язку з неналежним виконанням кредитного договору №034-2008-188 від 07 лютого 2008 року направив відповідачу вимогу щодо дострокового погашення кредиту, однак така не виконана. Покликається на те, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. З наведених підстав просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 337.08 доларів США.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 лютого 2022 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відмовлено.

Рішення суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», в тому числі і права вимоги за кредитним договором №034-2008-188 від 07 лютого 2008 року, про що на адресу відповідачів надіслано повідомлення про відступлення права вимоги. Неотримання відповідачами повідомлення про відступлення права вимоги не позбавляло їх можливості реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, оскільки неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Зазначає, що невчинення відповідачем протягом тривалого часу жодних дій щодо розірвання кредитного договору або визнання його недійсним, неодноразове користування кредитними коштами, часткової сплати заборгованості за кредитним договором, є визнанням усіх істотних умов кредитного договору та підтвердженням отримання кредитних коштів, що свідчить про існування між сторонами договірних відносин. Зазначає, що розрахунок заборгованості є безспірним доказом, який підтверджує розмір заборгованості відповідача, відтак висновки суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження заборгованості за кредитним договором, є безпідставними.Вказує, що проведення реструктуризації заборгованості передбачає зміну умов договору, а відсутність згоди Акціонерного товариства «Універсал Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на зміну умов договору, укладеного раніше, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскількиЗаконом України «Про захист прав споживачів» передбачено право, а не обов`язок банку проводити реструктуризацію заборгованості та за реструкторизованими договорами звільняти позичальника від сплати будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов кредитних договорів, що виникли до такої реструктуризації. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,заперечення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.( ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов`язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Крім того, частиною другою статті 1050 ЦК встановлено, що коли договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому.

Матеріалами справи підтверджується, що 07 лютого 2008 р. між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» (що є правонаступником ВАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 034-2008-188, відповідно до умов якого кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 70 000.00 (сімдесят тисяч) доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,75 % річних в порядку, на умовах та в строки визначені цим Договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього Договору, строк дії кредитного договору до 2037 року.

Відповідно до п 1.1.1 кредитного договору за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 38,25 % річних (підвищена процентна ставка).

Відповідно до п 1.3 кредитного договору цільове призначення кредиту: на придбання майна, а саме: трьохкімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, між банком та ОСОБА_1 у відповідності до кредитного договору № 034-2008-188 від 07 лютого 2008 року було укладено наступні додаткові угоди, якими погоджено зміни до кредитного договору, зокрема, щодо процентів за користування кредитом: додаткові угоди б/н від 01 березня 2009року, від 19 березня 2009 року, від 01 серпня 2010 року, від 27 серпня 2010 року, від 01 серпня 2011 року, від 12 серпня 2011 року, від 21 серпня 2012 року, від 03 грудня 2013 року, від 03 листопада 2014 року, від 01 квітня 2015 року.

07 лютого 2008 р. між банком та позичальником було укладено договір іпотеки для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 034-2008-188, відповідно до п. 1.1. договору іпотеки іпотекодавець передає в іпотеку наступне нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, між банком та позичальником були укладені договори про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 05 березня 2008 року, у зв`язку із укладенням додаткових угод до кредитного договору, а саме, договори про внесення змін та доповнень до договору іпотеки зареєстрованого в реєстрі № 70 від 26 серпня 2010 року, від 26 серпня 2011 року, від 21 серпня 2012 року, від 03 квітня 2015 року.

З матеріалів справи також вбачається, що 07 лютого 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 034-2008-188-Р, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання позичальником ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Крім цього, між банком та поручителем було укладено додаткові угоди до договору поруки від 07 лютого 2008 року та договори поруки, відповідно до яких сторони, враховуючи внесені зміни до умов кредитного договору, укладеного між кредитором та ОСОБА_1 , погодили внести відповідні зміни й до вищевказаного договору поруки та уклали нові договори поруки, а саме, додаткова угода №1 до договору поруки № 034-2008-188-Р від 19 березня 2009р., договір поруки № 034-2008-188-Р від 27 серпня 2010 р., додаткова угода до договору поруки № 034-2008-188-Р від 12 березня 2011р., додаткова угода до договору поруки № 034-2008-188-Р від 21 серпня 2012 р., договір поруки б/н 03 грудня 2013 р., договір поруки б/н 04 листопада 2014 р., договір поруки б/н 01 квітня 2015 р.

Договори поруки та додаткові договори поруки передбачають, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку/терміну виконання основного зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на те, що позичальник ОСОБА_1 систематично не виконує обов`язки за кредитним договором, не повертає кошти, отримані ним у кредит, відсотки за користування кредитними коштами, передбачені умовами кредитного договору та укладеними до нього додатковими угодами, що призвело до виникнення заборгованості.

Розрахунком заборгованості підтверджується, що станом на 18.02.2016 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 39 337,08 (тридцять дев`ять тисяч триста тридцять сім,08) доларів США, у тому числі: прострочена заборгованість по кредиту: 564,32 доларів США; сума дострокового стягнення кредиту: 36 852,73 доларів США; відсотки: 1 894,61 доларів США; підвищені відсотки: 25,42 доларів США.

Наданий ПАТ «Універсал Банк» розрахунок заборгованості відповідачами, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не спростовано належними та допустимими доказами, іншого розрахунку на спростування розміру заборгованості, про стягнення якої звернувся позивач, відповідачами ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій, не надано.

З огляду на те, що представники відповідачів в суді апеляційної інстанції заперечували розмір заборгованості, обґрунтовуючи тим, що ОСОБА_1 сплачено більшу суму коштів, ніж отриманих ним в кредит, судом апеляційної інстанції було запропоновано представникам відповідачів спростувати розрахунок, наданий банком та надати суду апеляційної інстанції інший розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, яка ним визнається, однак такий розрахунок не було надано.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження № 14-10цс18, висловила правову позицію, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований сторонами лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, пеню, штрафні санкції припиняється.

З матеріалів справи вбачається, що 23.10.2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_3 з вимогами про негайне погашення заборгованості за кредитним договором №034-2008-188- р від 07.02.2008 року, однак такі вимоги ні боржником, ні поручителем не були виконані, заборгованість за кредитним договором не була погашена.

З врахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором, а саме відсотків за користування кредитними коштами, слід рахувати лише за період з 02.08.2008 року до 01.11.2015 року, оскільки ПАТ «Універсал Банк», пред`явивши вказані вище вимоги про негайне погашення заборгованості за кредитним договором, повернення отриманих в кредит коштів, змінив строк кредитування, а відтак право банку нараховувати передбачені договором відсотки за користування кредитними коштами припинилося.

Аналізуючи долучений позивачем розрахунок заборгованості станом на 18.02.2016 року, колегія суддів дійшла висновку, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором розрахована позивачем за період з 08.02.2008 року до 01.02.2016 року, в тому числі і заборгованість по процентах за користування кредитними коштами, яка на думку колегії суддів підлягає стягненню до 01.11.2015 року і становить 1296.75 дол. США відсотки та 21.68 дол. США - підвищені відсотки.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №034-2008-188- р від 07.02.2008 року станом на 01.11.2015 року становить: 36852.73 дол. США сума дострокового стягнення кредиту; 564.32 прострочена заборгованість по кредиту, 1296.75 дол. США заборгованість за відсотками, 21.68 дол. США - заборгованість за підвищеними відсотками.

Колегія суддів вважає безпідставним та необґрунтованим нарахування відсотків та підвищених відсотків за користування кредитними коштами після 01.11.2015 року, а відтак їх нарахування після 01.11.2015 року, є неправомірним.

Судом першої інстанції також встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №034-2008-188- р від 07.02.2008 року, було укладено договір поруки з ОСОБА_3 , крім якого, між банком та поручителем було укладено додаткові угоди до договору поруки від 07 лютого 2008 року та договори поруки, відповідно до яких сторони, враховуючи внесені зміни до умов кредитного договору, укладеного між кредитором та ОСОБА_1 , погодили внести відповідні зміни й до вищевказаного договору поруки та уклали нові договори поруки , а саме: додаткова угода №1 до Договору поруки №034-2008-188-Р від 19 березня 2009р., договір поруки № 034-2008-188-Р від 27 серпня 2010 р., додаткова угода до договору поруки № 034-2008-188-Р від 12 березня 2011р., додаткова угода до договору поруки № 034-2008-188-Р від 21 серпня 2012 р., договір поруки б/н 03 грудня 2013 р., договір поруки б/н 04 листопада 2014 р., договір поруки б/н 01 квітня 2015 р.

Відповідно до умов згаданих договорів поруки, додаткових договорів поруки, сторони договору поруки визначають, що у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з позичальником за повернення суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом.

Умовами договорів поруки та додатковими договорами поруки передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку/терміну виконання основного зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи виплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом даної статті саме боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, в редакції, чинній на день укладення договорів поруки та договорів про внесення змін до договорів поруки, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, чинної в даний час, порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини зобов`язання.

Оскільки застосуванню підлягають норми матеріального права, які були чинними на момент укладення договорів поруки та договорів про внесення змін до договорів поруки, то положення ч. 4 ст. 599 ЦК України з внесеними змінами та доповненнями застосуванню при вирішенні даного спору не підлягають.

Заперечуючи щодо позову, представник відповідача ОСОБА_3 покликається на те, що порука ОСОБА_3 припинилася, оскільки ПАТ «Універсал Банк» у встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя.

Такі доводи спростовуються змістом договорів поруки, якими передбачено, що кредитор вправі пред`явити вимогу поручителю про погашення заборгованості позичальника протягом трьох років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості позичальника.

Тобто, умовами вищезгаданих договорів поруки та договорів про внесення змін до договорів поруки, його сторони визначили строк, протягом якого є можливим пред`явлення кредитором вимоги до поручителя і таким є строк 3 (три) роки, а не шість місяців, як про це зазначає представник ОСОБА_3 , заперечуючи щодо позову.

Ні вищезазначені договори поруки, ні договори про внесення змін до договорів поруки, ні окремі їх умови, в тому числі умова договору щодо строку дії поруки, недійсними в судовому порядку не визнавалися, а відтак, з врахуванням положень ст. 204 ЦК України, такі є правомірними, чинними і підлягають виконанню.

Вищенаведене спростовує доводи про припинення поруки ОСОБА_3 , а відтак і доводи її представника про безпідставність позовних вимог банку щодо солідарного стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_3 .

З матеріалів справи вбачається, що 30 квітня 2021 року між АТ «Універсал Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №30/04/21ФК2 від 30.04.2021 р., за умовами якого АТ «Універсал Банк» відступив ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за кредитним договором №034-2008-188 від 07.02.2008 року, та договором поруки №034-2008-188-р від 07.02.2008 року, поручителем за яким є ОСОБА_3 , що підтверджується реєстром прав вимоги згідно додатку №1 до договору факторингу №30/04/21ФК2 від 30.04.2021 р., то заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №034-2008-188- р від 07.02.2008 року станом на 01.11.2015 року становить: 36852.73 дол. США сума дострокового стягнення кредиту; 564.32 прострочена заборгованість по кредиту, 1296.75 дол. США заборгованість за відсотками, 21.68 дол. США - заборгованість за підвищеними відсотками, то така підлягає солідному стягненню з боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_3 .

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що позовні вимоги про солідарне стягнення з боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_3 заборгованості за відсотками та простроченими відсотками, нарахованими після 01.11.2015 року, задоволенню не підлягають.

За вищенаведеного, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням постанови про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ТзОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з погашення боргів» та солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»заборгованості за кредитним договором №034-2008-188 від 07.02.2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»в розмірі: 36 852.73 доларів США сума дострокового стягнення кредиту; 564.32 доларів США, - заборгованість по сплаті кредиту, 1296.75 дол. США заборгованості за відсотками;21.68 дол. США - заборгованість за підвищеними відсотками, а всього 38735.48 дол. США. В задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 слід відмовити.

З врахуванням положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги розмір задоволених судом позовних вимог, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»слід стягнути по 7868.70 грн. судового збору за подання позову, 339.23 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову, 11803.05 грн. судового зору за подання апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 лютого 2022 року скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 034-2008-188 від 07 лютого 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», в розмірі 36 852.73 доларів США сума дострокового стягнення кредиту; 564.32 доларів США заборгованість по сплаті кредиту, 1296.75 доларів США заборгованості за відсотками; 21.68 доларів США заборгованість за підвищеними відсотками, а всього 38 735.48 доларів США.

В задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» по 7868.70 грн. судового збору за подання позову, 389.23 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову, 11 803.05 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 04.04.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк