Справа № 161/7160/22 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В.
Провадження № 22-ц/802/133/23 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Савчук Т. Ф.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача Матвійчук Г. М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 листопада 2022 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2022 року, та представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Матвійчук Галини Михайлівни на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 листопада 2022 року, додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2022 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом. Просить суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наступне майно:квартиру, загальною площею 66,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;транспортний засіб марки «VolkswagenPassat» 1.8T, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .Визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на частини квартири загальною площею 66,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію вартості транспортного засобу марки «VolkswagenPassat» 1.8T, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ,та стягнути судові витрати з підстав, викладених в позовній заяві.

ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом. Просить суд визначити, що частка ОСОБА_3 у квартирі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 - становить 4/5. Визнати за ОСОБА_3 право власності на 4/5 частини квартири загальною площею 66,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати - з підстав, викладених в зустрічній позовній заяві.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 листопада 2022 року первісну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано, що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_4 ).

Визнано, що ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина транспортного засобу марки «VolkswagenPassat» 1.8T, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Визнано, що ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_4 ) на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина транспортного засобу марки «VolkswagenPassat» 1.8T, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

В задоволенні решти первісного позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_4 ), на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 гривень.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2022 року доповнено заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 листопада 2022 року, ухвалене у справі № 161/7160/22 за первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалено відмовити ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_4 ) в стягненні з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) на його користь понесених і документально підтверджених судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 60 435,00 гривень.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2022 року доповнено заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 листопада 2022 року, ухвалене у справі № 161/7160/22 за первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) понесені і документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 875,00 гривень.

Не погоджуючись з рішеннями суду,позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що рішення суду від 08 листопада 2022 року оскаржується в частині відмови в задоволенні первісного позову та в частині, що стосується визнання на праві спільної часткової власності за сторонами транспортного засобу марки «VolkswasenPassat» 1.87, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .Додаткове рішення суду від 18 листопада 2022 року оскаржується в частині не стягнутих судових витрат на професійну правничу допомогу.В оспорюваній частині рішення порушує її права та інтереси, та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення в оскаржуваній частині скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги первісного позову у повному обсязі.Змінити додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.11.2022 року, стягнувши з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) понесені і документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9750,00 гривень.

Правом на подачу відзиву відповідач ОСОБА_3 не скористався.

Не погоджуючись з рішеннями суду,представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Матвійчук Г. М. подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд ухилився від розгляду даної справи по суті, позаяк ухвалив рішення, яке саме по собі не вирішило спору між сторонами щодо спільного майна подружжя. Обмежившись посиланням на загальні норми закону (ст. 60 СК України ), суд констатував факт належності сторонам спірного майна (квартири) на праві спільної сумісної власності, який жодна із сторін не оспорювала. Спір між сторонами існував стосовно розміру часток у спільному майні, позаяк позивачка за первісним позовом просила суд визнати за нею право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 , придбаної сторонами під час перебування в шлюбі, а мій довіритель у зустрічному позові просив суд з врахуванням того, що в день придбання спірної квартири він продав власну квартиру, яка належала йому на праві особистої власності (набута у власність шляхом безоплатної приватизації державного житлового фонду), встановити що у спірній квартирі розмір його частки становить 4/5 та визнати за ним право власності на зазначену частину квартири.Між сторонами існував спір лише стосовно розміру часток у спільному майні, які не були визначені суд мав дослідити саме за які кошти така квартира придбана і в якому співвідношенні вказані кошти є особистими чи спільними. З огляду на наведене суд не надав належну оцінку доказам, які як зазначено в рішенні суду як такі, що не містять жодних обставин, що мають істотне значення для вирішення питання щодо відступлення від засади рівності часток подружжя.

Крім того, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, визнавши що сторонам на праві спільної часткової власності належить легковий автомобіль VolkswagenPassat» 1.8Т, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_2 та визначивши частку кожного з подружжя по 1/2 частині та право власності кожного на неї, при тому що жодна із сторін таких позовних вимог не заявляла (позивачка за первісним позовом просила суд визнати спірний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя без визначення часток та стягнути на її користь 1/2 частину його вартості).

Ухвалені судом додаткові рішення також суперечить вимогам закону, зазначає, що стягнення з її довірителя на користь позивачки судових витрат є безпідставним, оскільки судом ухвалено рішення лише щодо вимог, які її0 довірителем не оспорювалися.

На підставі викладеного, просить рішення від 08.11.2022 року, додаткове рішення від 17.11.2022 року та додаткове рішення від 18.11.2022 року скасувати та ухвалити в даній справі нове рішення по суті спору.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Матвійчук Г. М. на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 листопада 2022 року, додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2022 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2022 року без задоволення, та вирішити питання по суті поданої апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 листопада 2022 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2022 року.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, заслухавши думку позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , які підтримала апеляційну скаргу та заперечили проти задоволеня апеляційної скарги представника відповідача адвоката Матвійчук Г. М., відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача Матвійчук Г. М. , які підтримали апеляційну скаргу та заперечили апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції від 08 листопада 2022 року, додаткове рішення від 17 листопада 2022 року та додаткове рішення від 18 листопада 2022 року слід скасувати та ухвалити нове рішення, виходячи з наступного.

Правильно встановивши обставини справи та норми права, що застосовуються до спірних правовідносин, суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що тягне за собою скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про розподіл спільного майна з частковим задоволенням як первісного, так і зустрічного позову.

Підставами для звернення до суду позивача за первісним та зустрічним позовами була необхідність захистити право, здійснивши поділ майна подружжя шляхом визнання права власності на частку в даному майні, адже квартира належить подружжю на праві спільної сумісної власності без визначених часток.

Частиною 1, 2, 4 та 5 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Щодо позовної вимоги за первісним позовом про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наступного майна: квартири, загальною площею 66,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; Транспортного засобу марки «VolkswagenPassat» 1.8T, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , то вона підлягає до задоволення з наступних підстав.

17 вересня 1994 року між ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , які є сторонами по справі, було зареєстровано шлюб (а.с. 11).

28 листопада 2006 року, під час перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі, відповідачем ОСОБА_3 було придбано квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 66,2 кв.м. (а.с. 83).

Таким чином, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , набуто відповідачем ОСОБА_3 за час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 .

Крім того, 04 вересня 2013 року, під час перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі, відповідачем ОСОБА_3 було придбано транспортний засіб марки «VolkswagenPassat» 1.8T, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 (а.с. 21, зворот)

Таким чином, право приватної власності на транспортний засіб марки «VolkswagenPassat» 1.8T, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , набуто відповідачем ОСОБА_3 за час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 .

На підставі встановлених обставин та вимог законодавства квартира, загальною площею 66,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; транспортний засіб марки «VolkswagenPassat» 1.8T, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , є спільною сумісною подружжя, та в рівних частках належать сторонам по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зазначене майно: квартира та автомобіль належить до спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, проводячи розподіл даного майна, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, вважаючи, що позовні вимоги обох сторін зводяться до зміни розміру часток, зокрема, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на частини квартири загальною площею 66,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 просив визнати за ним право на 4/5 частки у цій квартирі.

Як вбачається із змісту первісної позовної заяви ОСОБА_1 , підставами для визнання за нею права власності на частини квартири загальною площею 66,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зазначено:- придбання вказаної квартири фактично за кошти позивача та її батьків (а.с. 2);- утримання квартири, ремонт та оплата комунальних послуг виключно за рахунок позивача (а.с. 3).

У відповідності до положень чинного СК України майно, набуте одним з подружжя за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто - є підставою для визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка у відповідності до статті 57 СК України. Однак, не для відступлення судом від засади рівності часток подружжя у відповідності до статті 70 СК України.

Будь-яких доказів, які суд мав би можливість реально оцінити як підтвердження обставин, що мають істотне значення для вирішення питання щодо відступлення від засади рівності часток подружжя у відповідності до положень статті 70 СК України позивачем за первісним позовом суду не надано.Будь-які докази придбання квартири загальною площею 66,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 саме за особисті грошові кошти ОСОБА_1 відсутні.

Аналогічно із зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 про поділ майна подружжя убачається, що підставами для визначення його частки в розмірі 4/5 та визнання за ним права власності на 4/5 частини квартири загальною площею 66,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зазначено: придбання вказаної квартири за його особисті кошти в сумі 42 773,00 гривень, що з урахуванням його частки в праві спільної сумісної власності відповідає 4/5 від вартості вказаної квартири (а.с. 60).

В свою чергу, стороною позивача за зустрічним позовом не зазначено жодних обставин, що мають істотне значення для вирішення питання щодо відступлення від засади рівності часток подружжя у відповідності до положень статті 70 СК України.

При цьому, жодних належних та достовірних доказів на підтвердження зазначених обставин позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 не надано,будь-які докази придбання квартири загальною площею 66,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 саме за його особисті грошові кошти в сумі 42 773,00 гривень відсутні.

Суд першої інстанції помилково вважав, що позивачем за зустрічним позовом не заявлялось позовних вимог щодо поділу майна подружжя, а фактично заявлено вимогу з підстав визнання майна особистою приватною власністю та зміни розміру частки у спільному майні подружжя, а тому дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову повністю.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що дана вимога за зустрічним позовом є нічим іншим як вимога про поділ спільного майна подружжя із зміною часток з урахуванням придбання цієї квартири частково за особисті кошти позивача ОСОБА_3 .

Дійшовши висновку, що частки сторін у квартирі є рівними, оскільки не здобуто доказів на внесення більшої суми коштів при придбанні квартири як позивачем ОСОБА_1 , так і відповідачем ОСОБА_3 , слід задовольнити вимоги про поділ майна подружжя за первісним позовом частково та за зустрічним позовом частково, визнавши за обома із сторін по1/2 частці у даному майні.

Щодо позовної вимоги за первісним позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 грошової компенсації вартості транспортного засобу марки «VolkswagenPassat» 1.8T, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , то суд першої інстанції правильно зазначив, що транспортний засіб марки «VolkswagenPassat» 1.8T, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 є неподільною річчю, а спільне володіння і користування майном сторонами по справі є неможливим.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Відмовляючи у стягненні грошової компенсації, суд виходив з того, що відповідачем за первісним позовом ОСОБА_3 не вчинено дій, спрямованих на попереднє внесення відповідної грошової суми (62 300,00 гривень) на депозитний рахунок суду в якості грошової компенсацію вартості транспортного засобу марки «VolkswagenPassat» 1.8T, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , а тому дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного позову в цій частині та залишення транспортного засобу марки «VolkswagenPassat» 1.8T, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 у спільній частковій власності сторін по справі, визначивши ідеальні частки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а саме - по частині., покликаючись на те, що відповідачем за первісним позовом ОСОБА_3 не вчинено дій, спрямованих на попереднє внесення відповідної грошової суми (62 300,00 гривень) на депозитний рахунок суду в якості грошової компенсації вартості транспортного засобу марки «VolkswagenPassat» 1.8T, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

При цьому суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачка ОСОБА_1 не претендувала на виділення їй спірного автомобіля та погоджувалася на грошову компенсацію їй і просила виділити спірний автомобіль відповідачу ОСОБА_3 , а тому вимога про стягнення такої компенсації не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду.

Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності на частку якого у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини 2 ст. 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі.

Велика Палата ВС у справі №209/3085/20 (провадження №14 - 182 цс2) скасувала постанову апеляційного суду в частині відмови в задоволенні вимог про виділення автомобіля у власність відповідача і стягнення з нього на користь позивачки грошової компенсації і залишила в цій частині рішення суду першої інстанції без змін, змінивши мотивувальну частину щодо відмови в задоволенні вимоги про припинення права спільної сумісної власності на автомобіль.

Таким чином позовна вимога позивачки ОСОБА_1 про виділення їй грошової компенсації вартості її частки в автомобілі з залишенням автомобіля у власності відповідача ОСОБА_3 підлягає до задоволення. Відповідач ОСОБА_3 погоджується на виділення йому даного автомобіля з виплатою грошової компенсації позивачці, проте заперечує розмір компенсації. При цьому на спростування ринкової вартості автомобіля у розмірі 124 600 грн., визначеної відповідно до висновку ТзОВ «Луцьк Дім Сервіс», наданого позивачкою (а.с. 29, 30), будь - яких доказів ОСОБА_3 не надав, клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи не заявляв, а тому колегія суддів стягує компенсацію відповідно до зазначеного висновку, яка становитиме частку від вартості автомобіля у розмірі 62 300 грн.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не можна вважати законними та обґрунтованими через порушення норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

У зв`язку із скасуванням основного рішення суду підлягають до скасування також додаткові рішення щодо стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що первісний і зустрічний позови задоволені частково, суд вважає, що пропорційно до задоволених позовних вимог буде залишення судових витрат сторін за ними і не стягує ці витрати з будь - якої сторони на користь іншої сторони.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скаргипозивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Матвійчук Галини Михайлівни задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 листопада 2022 року, додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2022 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2022 року в даній справі скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири по АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_3 автомобіль марки «VolkswagenPassat» 1.8T, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова/шасі НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 62300 (шістдесят дві тисячі триста тисяч) гривень грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 квітня 2023 року.

Головуючий

Судді :