ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8238/20Головуючий у 1-й інстанції Грицай К.М.
Провадження № 22-ц/817/461/23 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Магдич О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/8238/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 листопада 2020 року, ухвалене суддею Грицай К.М. дата складення повного тексту 04.12.2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 15 травня 2013 року № 50008675 (далі - кредитний договір) та судових витрат.

Позовна заява мотивована тим, що 15 травня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 50008675. Відповідно до його умов позивач надав відповідачу кредит у розмірі 268 700,46 грн, що було еквівалентно на дату укладення кредитного договору 32 957,25 доларів США, на строк до 15 травня 2018 із змінною процентною ставкою, для придбання автомобіля марки «Volkswagen», модель - СС, номер кузова - НОМЕР_1 , 2013 року випуску, об`єм двигуна - 1 968,00 куб. см. ОСОБА_1 прийняла кошти та зобов`язалася належним чином їх використати і повернути позивачу кредит у повному обсязі, сплатити проценти за користування ним, а також інші платежі відповідно до умов договору кредиту. Сторони погодили, що усі платежі за договором кредиту повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до пункту 1.3. загальних умов кредитування. Пунктом 1.4.2. зазначених умов сторони узгодили, що повернення кредиту здійснюється відповідачем у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, яким передбачено щомісячну сплату чергових платежів на відповідну дату поточного місяця.

За пунктом 1.6. загальних умов кредитування, виконання зобов`язання ОСОБА_1 за цим кредитним договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного між сторонами договору застави транспортного засобу № 50008675 від 28 травня 2013 року, за яким ОСОБА_1 було передано у заставу ТОВ «Порше Мобіліті» автомобіль марки «Volkswagen», модель - СС, номер кузова - НОМЕР_1 , 2013 року випуску, об`єм двигуна - 1 968,00 куб. см, із заставною вартістю - 358 267,28 грн. Для забезпечення виконання грошових зобов`язань позивачем перед відповідачем, поручителем ОСОБА_1 виступив ОСОБА_2 згідно з договором поруки.

У зв`язку з систематичним невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, 03 квітня 2015 року позивачем було направлено їй вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, яка не була задоволена.

З метою захисту своїх прав, ТОВ «Порше Мобіліті» у жовтні 2015 року звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу в рахунок звернення стягнення на предметі застави (справа № 607/17248/15-ц).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 серпня 2017 року у справі № 607/17248/15-ц позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково: в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором № 50008675 від 15 травня 2013 року у розмірі 858 831,21 грн, звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Volkswagen», модель - СС, номер кузова - НОМЕР_1 , 2013 року випуску, об`єм двигуна - 1 968,00 куб. см, який належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом його реалізації на публічних торгах відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», встановивши його початкову вартість у розмірі 358 267,28 грн згідно з договором застави транспортного засобу від 28 травня 2013 року.

Після зарахування коштів в сумі 320 612,73 грн від реалізації автомобіля за виконавчим провадженням № 55124732, в рамках якого було виконано зазначене рішення суду, непогашена сума заборгованості відповідача, встановлена вищевказаним рішенням суду у справі № 607/17248/15-ц становить 538 218,48 грн (858 831,21 грн - 320 612,73 грн). В межах розгляду вказаної справи не розглядалось питання щодо стягнення з відповідача суми 3% річних та інфляційних втрат за період з 16 листопада 2016 року до 25 квітня 2019 року на суму заборгованості, та з 26 квітня 2019 року до 14 лютого 2020 року на непогашену суму заборгованості. Також, вказує, що згідно з пунктом 8.5 загальних умов кредитування передбачено, що збитки, заподіяні у зв`язку з неналежним виконанням кредитного договору, повинні бути відшкодовані винною стороною, тобто відповідачем, у повному обсязі. Їх розмір становить 100 888,89 грн.

Ураховуючи зазначене, позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором № 50008675 від 15 травня 2013 року, яка станом на 14 лютого 2020 року становила 899 423,72 грн та складається згідно наданого розрахунку з наступних нарахувань: 538 218,48 грн - непогашена сума боргу, встановлена рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 серпня 2017 року у справі № 607/17248/15-ц (після його виконання), 42 766,36 грн - сума 3% річних за прострочення дострокового повернення кредиту за період з 16 листопада 2016 року до 25 квітня 2019 року; 176 361,24 грн - сума інфляційних втрат за прострочення дострокового повернення кредиту за період з 16 листопада 2016 року до 25 квітня 2019 року; 12 753,70 грн - сума 3% річних за прострочення дострокового повернення кредиту за період з 26 квітня 2019 року до 14 лютого 2020 року; 4 208,00 грн - сума інфляційних втрат за прострочення дострокового повернення кредиту за період з 26 квітня 2019 року до 14 лютого 2020 року; 2 170,85 грн - сума 3% річних за прострочення сплати періодичних платежів за кредитом за період з 16 листопада 2016 року до 25 квітня 2019 року; 8 952,24 грн - сума інфляційних втрат за прострочення сплати періодичних платежів за кредитом за період з 16 листопада по 25 квітня 2019 року; 2 557,45 грн - сума 3% річних за прострочення з відшкодування страхових платежів за період з 16 листопада 2016 року до 25 квітня 2019 року; 10 546,48 грн - сума інфляційних втрат за прострочення з відшкодування страхових платежів за період з 16 листопада 2016 року до 25 квітня 2019 року; 100 888,89 грн - сума заборгованості за компенсацію інших витрат за кредитним договором (за пунктом 8.5 загальних умов кредитування).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог ТОВ "Порше Мобіліті" відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» залишено без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 листопада 2020 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 08.02.2023 року касаційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено, постанову Тернопільського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ТОВ "Порше Мобіліті" просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Порше Мобіліті» заборгованість за Кредитним договором № 50008675 від 15.05.2013року розмір якої станом на 14.02.2020 року становить 899 423,72 грн, з яких:

538 218,48 грн. - непогашена сума заборгованості, встановлена рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.08.2017 у цивільній справі № 607/17248/15-ц;

42 766,36 грн. - 3 % річних у зв`язку з простроченням дострокового повернення Суми кредиту за період з 16.11.2016 по 25.04.2019;

176 361,24 грн. - інфляційні втрати у зв`язку з простроченням достроковою повернення Суми кредиту за період з 16.11.2016 по 25.04.2019;

12753,70 грн. - 3 % річних у зв`язку з простроченням дострокового повернення Суми кредиту за період з 26.04.2019 по 14.02.2020;

4 208,00 грн. - інфляційні втрати у зв`язку з простроченням дострокового повернення Суми кредиту за період з 26.04.2019 по 14.02.2020;

2170,85 грн. - 3 % річних у зв`язку з простроченням сплати чергових платежів за Кредитом за період з 16.11.2016 по 25.04.2019;

8 952,24 грн. - інфляційні втрати у зв`язку з простроченням сплати періодичних платежів за Кредитом за період з 16.11.2016 по 25.04.2019;

2 557,45 грн. - 3 % річних у зв`яжу з простроченням з відшкодування страхових платежів за період з 16.11.2016 по 25.04.2019;

10 546,48 грн. - інфляційні втрати у зв`язку з простроченням з відшкодування страхових платежів за період з 16.11.2016 по 25.04.2019;

100 888,89 грн. - сума заборгованості за компенсацію інших витрат за Кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» понесені витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції у розмірі 15 000,00 грн , в суді апеляційної інстанції у розмірі 10800,00 грн та судовий збір, сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом безпідставно застосовано строк позовної давності та не враховано висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 20.11.2019 року в справі №467/395/16-ц, відповідно до яких кредитор не міг знати про порушення свого права, у зв`язку з недостатністю коштів від реалізації предмету застави до моменту продажу автомобіля. Позивач не міг знати про остаточну ціну реалізації предмета застави та про те, в якій саме частині будуть задоволені його майнові вимоги до відповідача за кредитним договором. Оскільки суми, отриманої від реалізації предмета застави виявилось недостатньо для погашення заборгованості відповідача, у квітні 2020 року ТОВ звернулося до суду з даним позовом.

Вважає помилковим висновок суду про те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду у справі №60717248/15-ц не було встановлено з яких нарахувань складається сума заборгованості, однак це спростовується змістом мотивувальної частини рішення, в якому зазначено, що заборгованість за кредитним договором від 15.05.2013 року в рахунок якої звернуто стягнення на транспортний засіб становить 858831,21 грн, з яких: основна сума заборгованості за кредитом 709013,53 грн, збитки - сума заборгованості з відшкодування страхових платежів 34922,13 грн, штрафи 974629,62 грн, пеня - 5047,48 грн, 3% річних - 1514,26 грн, та інфляційні втрати - 10704,19 грн. Пункти 1.7.1 - 1.7.15 загальних умов кредитування передбачають погоджений сторонами порядок зарахування коштів отриманих від реалізації предмета застави, а тому суд мав можливість пересвідчитись у законності зарахування коштів отриманих від реалізації автомобіля.

Позивач також просив стягнути витрати на надання правничої допомоги зазначивши детальний опис наданих послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Відзив мотивований тим, що викладена у постанові ВСУ від 20.11.2019 року по справі №467/395/16-ц правова позиція не суперечать висновкам Тернопільського міськрайонного суду, викладеним в оскаржуваному рішенні по даній справі, а посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 20.11.2019 року, як на приклад іншого застосування положення норм закону про початок перебігу строку позовної давності не узгоджується із фактичними обставинами справи, оскільки у справі №467/395/16-ц початкова вартість предмету застави не визначена, сума заявлених вимог кредитора - 79013 грн. 84 коп. (що еквівалентно 10369,27 доларів США) є приблизно співрозмірна із ринковою вартістю предмету застави (легкового автомобіля). Тому кредитор не пропустив строку позовної давності, так як до реалізації предмету застави не міг знати про те, чи будуть задоволені його вимоги за рахунок продажу заставного майна.

У справі ж, що розглядається судовим рішенням чітко визначена початкова ціна продажу предмету застави, яка майже у три рази нижче від розміру заборгованості. Тому вважає, що ТОВ «Порше Мобіліті», як фінансова установа, не тільки могло знати, що його вимога у розмірі 858 831,21 грн. не буде задоволена за рахунок продажу заставного транспортного засобу стартовою ціною 358 267,28 грн., але й усвідомлювало даний факт уже на момент пред`явлення позову у справі № 607/17248/15-ц, тобто 23.10.2015 року.

Звертає увагу, що 12.10.2015 року подавши до суду позов до ОСОБА_1 та майнового поручителя ОСОБА_2 про стягнення забогованості та збитків відповідно до Кредитного договору № 50008675 від 15.05.2013 року (провадження № 607/17248/15-ц) кредитор реалізував своє право на стягнення суми кредиту, на загальну суму 775 349,12 грн., в т.ч. прострочені чергові платежі та проценти; достроково стягувана сума кредиту, пеня нарахована згідно п. 8.1 Кредитного Договору за час несвоєчасної виплати чергових платежів, штрафи за порушення умов договору згідно підпунктів 3.3 та 5.5. Договору, страхові платежі, інфляційні виплати та понесені збитки.

Надалі, позивач 15 листопада 2016 року подав заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 1-13 т.3 справи № 607/17248/15-ц) та просив в рахунок стягнення заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка складає на думку позивача загальну суму 884 281,59 грн., звернути стягнення у відповідності до договору застави транспортного засобу № 50008675 від 28.05.2013 року на предмет застави - автомобіль марки VW, модель СС, 2013 року випуску, який належить ОСОБА_1 ; позивач також просив визначити спосіб звернення стягнення: шляхом реалізації предмету застави на прилюдних торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» за початковою вартістю 358 267,28 грн. Інші позовних вимог позивач згідно уточненої позовної заяви не підтримував.

Вказує, якщо строк позовної давності було перервано пред`явленням позову 12 жовтня 2015 року в межах провадження № 607/17248/15-ц, то він розпочав свій перебіг заново саме з цієї ж дати - 12 жовтня 2015 року в силу вимог частини 3 ст. 264 ЦК України.

Тому вважає, що строк позовної давності для вимог про стягнення основної суми боргу минув через три роки з моменту відновлення перебігу строку позовної давності після переривання - 12 жовтня 2018 року; для вимог про стягнення пені, штрафу - через рік з моменту відновлення перебігу строку позовної давності після переривання - 12 жовтня 2016 року.

В судове засідання представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та дату розгляду справи , в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки у зв`язку з чим колегія суддів вважає можливим відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглядати справу в його відсутності.

В судовому засіданні представник відповідачки просить апеляційну скаргу залишити без задоволення та додатково пояснила, що позивач необґрунтовано залучив відповідачем лише ОСОБА_1 та не заявляв клопотання про залучення співвідповідачем ОСОБА_2 тому на її думку позов заявлено до неналежного складу відповідачів, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Представник відповідачки зазначила, що відповідачка з часу отримання кредиту 15.06.2013 року по 15.01.2015 року сплатила за умовами договору 13972,40 дол. США, з яких 9237,63 дол США на погашення тіла кредиту та 4734,77 дол. США на погашення процентів за користування кредитними коштами, тобто сплатила 28% від суми кредиту ( сплачено 9237,63 дол США : кредит 32957,63 дол. США = 28%). Враховуючи те, що автомобіль було продано за 320612,73 грн та сплачено на повернення кредиту 75236,00грн (28%), всього позивач отримав 395848,73 грн., що не включає суму процентів, тому вказана сума повністю покриває тіло кредиту. Вважає, що позивач неправомірно продовжував нараховувати проценти за користування кредитними коштами та штрафи і пеню після дострокового повернення кредитних коштів та не вправі був отриманні від реалізації автомобіля кошти зараховувати на власний розсуд, а лише на тіло кредиту. Пояснила, що позивач 12.10.2015 року подав первинну позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором та збитків в сумі 7758349,12 грн. до позичальника та поручителя ОСОБА_2 , які в подальшому уточнив (зменшив) і просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 884281,59 грн звернути стягнення у відповідності до договору застави на транспортний засіб шляхом реалізації його на прилюдних торгах за початковою вартістю 358267,28 грн. На її думку такі дії позивача свідчать про відмову від первинних позовних вимог.

Суд першої інстанції у рішенні Тернопільського міськрайонного суду від 16.07.2017 року не встановлював розміру боргу, оскільки предметом спору було звернення стягнення на заставне майно. Зі змісту рішення видно, що суд не перевіряв можливість та підстави нарахування процентів, штрафів та пені після дострокового припинення дії кредитного договору.

У позовній заяві підстава для стягнення 100888,89 грн виплачених позивачем на користь ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" обумовлена неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, однак у в ній відсутнє обгрунтування того, у чому була необхідність звернення до даного товариства, які конкретні дії були вчинені даною структурою, тому вказані вимоги є безпідставними.

Позивач повністю сплатив борг за кредитним договором, оскільки отримав в кредит 2678700,46 грн. і на виконання умов договору сплатив 395848,73,00 грн. не враховуючи сплачені відсотки в розмірі 4734,77 дол. США, тому наявна різниця між сумою виданого та повернутого кредиту 127148,27 грн (395848,73-268700,46). Вказана сума повністю покриває ту суму інфляційних витрат та 3% річних які могли бути стягнуті в межах строку позовної давності. На її думку позивач вправі компенсувати 3% річних і інфляційні витрати лише за період з квітня 2017 року по квітень 2019 року з урахуванням того що позов було пред`явлено у квітні 2020 року.

Вважає що припинення дії кредитного договору внаслідок дострокового розірвання та виконання зобов`язання за договором, яке відбулось після реалізації транспортного засобу позбавляють позивача права нараховувати інфляційні витрати та 3% річних. Кошти, які позивач отримав понад суму отриманого кредиту в розмірі 127148,27 грн. повністю покривають інфляційні витрати та 3% річних від суми прострочення по тілу кредиту на суму 193464,46 грн за період з 25.04.2017 року по 25.04.2019 року. Враховуючи викладене просить резолютивну частину рішення залишити без змін, змінивши його мотивувальну частину та відмовити у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 15 травня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50008675, в якому зазначено, що договір між сторонами складають цей кредитний договір, загальні умови кредитування, графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані сторонами у відношенні кредиту.

На підставі умов укладеного договору, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 268 700,46 грн, який еквівалентний сумі 32 957,25 доларів США на дату укладення договору, з процентною ставкою 9,90% річних, яка є змінною згідно із пунктом 2.3. загальних умов кредитування.

Згідно з пунктом 1.4.2., 2.4., 2.5. загальних умов кредитування, повернення кредиту та процентів за його використання здійснюється шляхом сплати чергових платежів в обсязі та терміни, встановлені графіком погашення кредиту по договору не пізніше 15-го числа кожного місяця на підставі рахунку, виставленого позивачем. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається: із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до графіку погашення кредиту.

Відповідно до пунктів 3.2., 3.2.1. загальних умов кредитування у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць, кредитор має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання кредитного договору.

За пунктом 3.3. загальних умов кредитування позичальник зобов`язаний повернути кредитору у повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення позичальником розраховується кредитором і вказується у повідомленні кредитора) протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення по таку вимогу позичальником та протягом 5 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (для фізичних-осіб-підприємців та юридичних осіб). Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення.

Відповідно до пункту 1.6. загальних умов кредитування зобов`язання ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором було забезпечено договором застави № 50008675 від 28 травня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 409. За умовами останнього заставодавець ОСОБА_1 надала в заставу автомобіль марки «Volkswagen», модель - СС, номер кузова - НОМЕР_1 , 2013 року випуску, об`єм двигуна - 1 968,00 куб. см, реєстраційний номер НОМЕР_2 , заставна вартість - 358 267,287 грн.

23 травня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами. Вигодонабувачем за цим договором виступило ТОВ «Порше Мобіліті». Строк дії договору - 27 травня 2018 року.

Для забезпечення виконання грошових зобов`язань позивачем перед відповідачем, поручителем ОСОБА_1 виступив ОСОБА_2 згідно з договором поруки від 15 травня 2013 року.

03 квітня 2015 року на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позивачем направлено вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором № 50008675, у якій позивач вимагав дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до умов договору. У цій вимозі також було зазначено, що у випадку неповернення суми кредиту та заборгованості протягом 30 календарних днів з дати одержання вимоги, відбудеться примусове їх стягнення, в тому числі за рахунок автомобіля, що був переданий ТОВ «Порше Мобіліті» у заставу. Однак, ця вимога відповідачем отримана не була та повернута відправнику «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується відміткою на конверті АТ «Укрпошта».

23 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О. С. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований за № 708, щодо звернення стягнення на предмет застави - транспортний засіб - автомобіль марки «Volkswagen», модель - СС, номер кузова - НОМЕР_1 , 2013 року випуску, об`єм двигуна - 1 968,00 куб. см, реєстраційний номер НОМЕР_2 , для задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті» за договором № 50008675 у розмірі 708 500,39 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2016 року в справі № 607/14197/15-ц (яке набрало законної сили) визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 23 червня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О. С., зареєстрований в реєстрі за № 708, за яким звернуто стягнення на транспортний засіб - автомобіль марки «Volkswagen», модель - СС, номер кузова - НОМЕР_1 , 2013 року випуску, об`єм двигуна - 1 968,00 куб. см, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У жовтні 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. 16 листопада 2016 року позивач ТОВ «Порше Мобіліті» уточнив позовні вимоги та просив суд звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення боргу. Відповідач ОСОБА_1 подала зустрічний позов про визнання частково недійсним кредитного договору та додатків до нього (справа № 607/17248/15-ц).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 серпня 2017 року у справі № 607/17248/15-ц (яке набрало законної сили) первісний позов ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково: в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед ТОВ «Порше Мобіліті», за кредитним договором № 50008675 від 15 травня 2013 року у розмірі 858 831,21 грн, звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Volkswagen», модель - СС, номер кузова - НОМЕР_1 , 2013 року випуску, об`єм двигуна - 1 968,00 куб. см, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом його реалізації на публічних торгах відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», встановивши його початкову вартість - 358 267,28 грн. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 . Розподілено судові витрати.

Згідно із актом про проведені електронні торги від 25 квітня 2019 року у рамках виконавчого провадження № 55124732 реалізовано предмет застави. Кошти від його реалізації у сумі 320 612,73 грн перераховано Тернопільським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ТОВ «Порше Мобіліті» 25 квітня 2019 року.

01 серпня 2011 року позивачем був укладений договір про надання колекторських послуг з ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та сплачено за надані послуги 100 888,89 грн згідно актів виконаних робіт від 20 листопада 2017 року та від 26 квітня 2019 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності про застосування якого заявила відповідач. Суд зазначив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду у справі №607/17248 15-ц не було визначено обов`язку відповідача ОСОБА_1 про виплату суми заборгованості 858831,21 грн, а також що початок перебігу позовної давності слід рахувати з 12.10.2015 року, часу звернення з позовом до суду.

Колегія не погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскаржувані рішення не відповідають таким вимогам.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

За статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси заявника забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 серпня 2017 року у справі № 607/17248/15-ц в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед ТОВ «Порше Мобіліті», за кредитним договором № 50008675 від 15 травня 2013 року у розмірі 858 831,21 грн, звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Volkswagen», модель - СС, номер кузова - НОМЕР_1 , 2013 року випуску, об`єм двигуна - 1 968,00 куб. см, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом його реалізації на публічних торгах відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», встановивши його початкову вартість - 358 267,28 грн.

Зі змісту рішення видно, що предметом розгляду було звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 884281,59 грн. Суд першої інстанції у вказаній справі досліджував розмір заборгованості за кредитним договором і визначив її у розмірі 858 831,21 грн, яка складається із: 709013,53 грн. заборгованість за тілом та процентами, 34992,13 грн - заборгованість по відшкодуванню страхових платежів передбачених п. 5.6 загальних умов кредитування, 97629,62 - штрафні санкції, 5047,48 - пеня, 1514,26 - 3% річних, 10704,19 - інфляційні втрати, та відмовив у стягненні збитків у розмірі 60372,51 грн передбачених п. 8.5 загальних умов кредитування.

Отже предметом розгляду вказаної справи було не лише звернення стягнення на предмет застави, але і розмір заборгованості за кредитним договором.

Вказане рішення набрало законної сили та відповідно до ч. 3 ст. 18 ЦПК України є обов`язковим для сторін.

Враховуючи зміст рішення у справі № 607/17248/15-ц колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції та запереченнями на апеляційну скаргу про те, що рішенням суду у даній справі не було визначено розміру боргу, тобто обов`язку відповідачки сплатити борг у розмірі 858 831,21 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для перевірки правильності нарахування суми заборгованості в розмірі 858 831,21 грн, оскільки ця сума заборгованості встановлена рішенням суду в справі про звернення стягнення на предмет застави, яке набрало законної сили, а тому в силу вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України вказана обставина не підлягає доказуванню під час розгляду цієї справи, у якій беруть участь ті ж самі особи.

Предметом розгляду вище зазначеної справи було серед іншого стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат за період з 16.02.2015 року по 15.11.2016 року.

Предметом розгляду даної справи є стягнення коштів, яких було недостатньо для повного після реалізації предмету застави погашення заборгованості за кредитним договором, визначеної рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16.08.2017 року та нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати за період з 16.02.2016 року по 14.02.2020 року.

Відповідно до частини четвертої статті 591 ЦК України, якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

За статтею 24 Закону України «Про заставу» у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України.

Таким чином, у ТОВ «Порше Мобіліті» на підставі статті 591 ЦК України, статті 24 Закону України «Про заставу» виникло право щодо стягнення залишку боргу за кредитним договором.

Згідно із актом про проведені електронні торги від 25 квітня 2019 року у рамках виконавчого провадження № 55124732 реалізовано предмет застави. Кошти від його реалізації у сумі 320 612,73 грн перераховано Тернопільським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ТОВ «Порше Мобіліті» 25 квітня 2019 року.

Позивач ТОВ «Порше Мобіліті» зазначав що вказаних коштів виявилося недостатньо для того, щоб погасити заборгованість у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що товариство до виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет застави, тобто до реалізації транспортного засобу, не могло пред`явити новий позов, оскільки не знало яка сума заборгованості не буде погашена.

У постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 467/395/16-ц Верховний Суд виклав правова позицію, що позовна давність у разі стягнення з боржника різниці між отриманою від реалізації заставного майна сумою та загальним розміром заборгованості, визначеним рішенням суду з метою звернення стягнення на заставне майно, починає свій перебіг з моменту, коли кредитору стало відомо про те, що суми, вирученої від реалізації заставного майна, недостатньо для повного погашення заборгованості.

Подібна правова позиція наведена, зокрема, у постановах Верховного Суду: від 08 травня 2018 року у справі № 279/8730/15 від 16 червня 2021 року у справі № 756/2028/16-ц, від 29 квітня 2022 року № 755/3345/20 та від 31 серпня 2022 року в справі № № 754/11169/18.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Наведене дає підстави для висновку про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності по вимогах про стягнення суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 538218,48 грн (858831,210-0320612,73), яка залишилась непогашеною після реалізації заставного майна.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності по вимогах про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, місцевий суд не звернув уваги на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з вказаним позовом 15.04.2020 року, а тому враховуючи заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності вимоги про стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат за період з 16.11.2016 року по 14.04.2017 року не підлягають до задоволення у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності, оскільки позивач звернувся з позовом 15.04.2020 року.

Враховуючи те, що відповідач своєчасно не виконав грошового зобов`язання з повернення заборгованості за кредитом він повинен на підставі ст 625 ЦК України сплатити 3% річних та інфляційні втрати за період з 15.04.2017 року по 14.02.2020 року (згідно позовних вимог) на суму існуючої в той час заборгованості за кредитним договором.

За період з 15.04.2017 року по 25.04.2019 року було 740 календарних днів (в межах позовної давності до дати реалізації автомобіля), а в період з 26.04.2019 року по 14.02.2020 року було 295 календарних днів (після реалізації автомобіля до дати заявлених позовних вимог), а тому в межах заявлених позовних вимог до реалізації автомобіля на суму боргу 648542,92 грн. (583977,62 грн. заборгованість за достроковим тілом кредиту + 29643,17 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту та 34922,13 грн. несплачений страховий платіж) підлягають нарахуванню 3% річних та інфляційні втрати виходячи зі змісту заявлених позовних вимог.

Колегія погоджується з розміром боргу 526000,00 грн на який після реалізації автомобіля повинні нараховуватися 3% річних та інфляційні втрати виходячи з того, що загальна заборгованість за кредитним договором встановлена рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16.07.2017 року становила 858831,21 грн. та за мінусом стягнутих цим рішенням 3% річних - 1514,26 грн та інфляційних втрат - 10704,19 грн сума боргу становить 846612,73 грн (858831,21 -1514,26-10704,19), а після реалізації автомобіля 526000,00грн (846612,73 грн - 320612,73 грн).

За період з з 15.04.2017 року по 25.04.2019 року сукупний індекс інфляції становив 124,175, а 26.04.2019 року по 14.02.2020 року - 1,008 тому такі індекси інфляції підлягають застосуванню.

Отже, стягненню підлягають 3% річних за період з 15.04.2017 року по 25.04.2019 року 39445,62 грн (648542,92 х 3% / 365 днів х 740 днів), а з 26.04.2019 року по 14.02.2020 року 12753,70 грн (526000,00 х 3% / 365 х 295 днів), та відповідно інфляційні втрати з 15.04.2017 року по 25.04.2019 року 156752,84 грн (648542,92 х 124,175) і з 26.04.2019 року по 14.02.2020 року 4208,00грн (526000,00 х 1,008).

Враховуючи вище наведене, рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідачки на користь товариства 538218,48 грн. залишку заборгованості за кредитним договором, яка була стягнута судовим рішенням і не була погашена після реалізації предмета застави, 3% річних та інфляційних втрат слід скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача залишку заборгованості за кредитним договором в розмірі 538218,48 грн., 3% річних за період з 15.04.2017 року по 14.02.2020 року 52199,32 грн ( 39445,62 грн + 12753,70 грн) та інфляційні втрати за цей період 160960,84 грн (156752,84 грн + 4208,00грн ), що загалом становить 751378,64 грн.

Доводи апелянта про те, що позов є необгрунтованим та безпідставним з урахуванням повного погашення заборгованості після реалізації транспортного засобу не заслуговують уваги суду, оскільки рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16 липня 2017 року визначено розмір заборгованості за кредитним договором 858831,21 грн., яке є обов`язковим до виконання і вилучені від реалізації автомобіля кошти в сумі 320612,73 грн. не погашають цієї суми.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка отримувала кредит в сумі 268700,46 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 32957,25 дол. США та зобов`язалась повертати його згідно графіку щомісячними платежами в сумі еквівалентній 698,62 дол. США, а тому наведені представником позивача розрахунки колегія не приймає до уваги.

Посилання апелянта на те, що пред`явлення вказаного позову лише до позичальника за наявності рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 липня 2017 року про звернення стягнення на предмет застави з визначенням суми боргу та двох відповідачів: позичальника ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_5 є підставою для відмови у задоволенні позову, як такого що пред`явлений до неналежного відповідача колегія оцінює критично, оскільки позивач визначає відповідачів у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Колегія погоджується з рішенням суду в частині відмови у стягненні на користь позивача 100888,89 грн. та не вбачає підстав для стягнення вказаних коштів з відповідача, оскільки з договору про надання колекторських послуг від 01.08.2011 року укладеного між ТОВ "Порше Мобіліті" та ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу"Дельта М" та актів про надання колекторських послуг №4 від 26.04.2019 року та №35 20.11.2017 року не видно які послуги надавались агенцією (в акті №4 зазначено примусове стягнення в користь замовника частини суми заборгованості за рахунок продажу предмету застави,а в акті №35 - передача предмету застави відповідно до договору купівлі-продажу, в той час як реалізація предмету застави проводилась на електронних торгах в рамках виконавчого провадження).

Згідно договору про надання адвокатських послуг від 10.04.2018 року укладеного між позивачем та адвокатським об`єднанням "КПД Консалтинг" сторони погодили надання адвокатським об`єднанням "КПД Консалтинг" адвокатських послуг шляхом оформлення додаткової угоди (заявки). 10 лютого 2020 року сторони договору підписали заявку №74 та погодили забезпечення представництва інтересів замовника у відповідних судах, в тому числі у суді апеляційної та касаційної інстанції у справі за позовом ТОВ "Порше Мобіліті" до ОСОБА_1 та передбачили оплату за представництво замовника в суді першої інстанції 15000,00 грн. та в суді апеляційної інстанції 10800,00 грн., а також позивачем надано акт №1 про надані послуги. Надання адвокатським об`єднанням послуг позивачу підтверджується матеріалами справи, а саме складеними адвокатом об`єднання процесуальними документами, а тому вказані витрати підлягають відшкодуванню відповідачкою пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 0,84% від 15000,00 (перша інстанція )+10800,00 (апеляційна інстанція) = 21672,00 грн.

Пропорційно до розміру задоволених вимог підлягає відшкодуванню сплачений позивачем судовий збір за подачу позову 13491,37 грн та за подачу апеляційної скарги 20237,07 грн = 28331,89 грн (0,84% ).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 389, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 листопада 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 ( місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» () 751378,64 грн (сімсот п`ятдесят одну тисячу триста сімдесят вісім гривень 64 коп), 21672,00грн (двадцять одну тисячу шістсот сімдесят дві гривні) за надання правничої допомоги та 28331,89 грн (двадцять вісім тисяч триста тридцять одна гривня 89 коп) сплаченого судового збору. В задоволенні решту позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28.07.2023 року.

Головуюча

Судді