Справа № 127/3587/22
Провадження № 22-ц/801/242/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 рокуСправа № 127/3587/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Копаничук С.Г., Голоти Л.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2022 року, ухвалене у складі судді Волошина С.В., в залі суду,

встановив:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 18.01.2019 сторони зареєстрували шлюб, від якого мають малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З червня 2021 року подружжя проживає окремо, діти проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні. Позивач добровільно коштів на утримання дружини не надає, при цьому остання у зв`язку із доглядом за дитиною не працює і внаслідок чого вона з дітьми перебувають у скрутному матеріальному становищі. Відповідач має стабільне грошове забезпечення, фізично здоровий, має можливість надавати матеріальну допомогу дружині на її утримання до досягнення молодшою дитиною трьох років, що стало підставою для звернення позивачем в суд з даним позовом.

З урахуванням наведеного та посилаючись на передбачене законом право на утримання до досягнення дитиною трьох років, ОСОБА_1 звернувшись в суд із даним позовом, просила стягувати з відповідача на своє утримання аліменти у розмірі 1/5 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову в суд і до досягнення дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, а також стягнути понесені судові витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 1 000 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на її утримання в розмірі 1/5 частки від всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 09.02.2022 і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обов`язку чоловіка утримувати дружину до досягнення молодшою дитиною трьох років, а також з того, що відповідач матеріально забезпечений (іншого судом не встановлено), при цьому позивач не працює, оскільки здійснює догляд за спільними малолітніми дітьми сторін по справі.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу у якій зазначив, що рішення суду першої інстанції є незаконним та ухваленим за неповного з`ясування обставин справи.

Так, в апеляційній скарзі зазначено, що місцевим судом не було належним чином досліджено спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини, оскільки жодних доказів на підтвердження даних обставин матеріали справи не містять. Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту проживання дітей з матір`ю.

Разом з тим, скаржником зазначено, що на даний час він не працює, що пов`язано із введенням на території України воєнного стану, а також, що за період 2020 2022 років він не отримував жодних доходів та у його власності немає рухомого та нерухомого майна.

Крім того, скаржником вказано, що позивачем подано до суду позовну заяву про стягнення аліментів на утримання дітей, відтак сукупний розмір аліментів буде перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що не відповідає вимогам ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження».

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.01.2019 (а.с. 9).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 від 03.01.2020 та від 23.09.2021 відповідно (а.с. 10-11).

ОСОБА_1 разом з дітьми зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ТОВ «ЖЕО» №490 від 08.02.2022 та довідками Департаменту адміністративних послуг ВМР (а.с. 6-8,12).

Статтею 75 СК України визначено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до частини другої та четвертої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).

Право на отримання дружиною аліментів у порядку, передбаченому ст. 84 СК України, не залежить від матеріального стану дружини та від стану здоров`я дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають разом із матір`ю - ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу позивачу в розмірі 1/5 частини його доходу, який зроблено судом з урахуванням потреби дружини в наданні матеріальної допомоги та можливості відповідача надавати таку допомогу, виходячи із загальних положень обов`язку по взаємному утриманню та наявності у відповідача обов`язку щодо утримання спільних дітей.

На час ухвалення оскаржуваного рішення розмір аліментів на утримання дружини, який був присуджений судом першої інстанції, є об`єктивним і справедливим.

В обгрунтування апеляційної скарги відповідачем зазначено про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту проживання дітей разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Однак, вказані доводи спростовуються довідками Департаменту адміністративних послуг ВМР №21451 від 09.04.2019, №4018 від 21.01.2020, №71377 від 28.09.2021, а також довідкою ТОВ «ЖЕО» №490 від 08.02.2022, згідно яких ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-8, 12).

При цьому, будь яких доказів на підтвердження протилежного відповідачем до матеріалів справи не додано.

Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було встановлено чи має відповідач можливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі до уваги не приймаються, з огляду на наступне.

Як зазначено вище, при визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, викладені у статті 182 СК України.

Подаючи апеляційну скаргу відповідачем не надано будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження неможливості сплати ним аліментів на утримання дружини в розмірі 1/5 від його доходу.

При цьому, посилання скаржника на відсутність у нього рухомого та нерухомого майна, а також на неможливість працевлаштування не приймаються судом до уваги, оскільки відповідач є працездатною особою, фізично здоровим і не позбавлений можливості вжити заходів для працевлаштування.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що позивачем подано до суду позовну заяву про стягнення аліментів на утримання дітей, відтак сукупний розмір аліментів буде перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що не відповідає вимогам ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження», є безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Відтак, з урахуванням положень вищенаведеної норми, а також встановлених обставин у справі, зокрема, що стягнення аліментів може бути здійснено саме на дітей, які є неповнолітніми, доводи апеляційної скарги в цій частині не приймаються судом до уваги, оскільки у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, тобто відповідачем не доведено, що в даному випадку сукупний розмір аліментів на дітей, які можуть бути стягнуті, а також на утримання дружини, буде перевищувати встановлені законом обмеження.

Крім того, відповідачем взагалі не надано доказів про наявність будь-яких відрахувань, які здійснюються із його доходів.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами частин п`ятої, шостої та сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Апеляційний суд зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім, тому з огляду на встановлені у справі обставини, визначений судом першої інстанції розмір аліментів на утримання дружини, а саме 1/5 від доходу відповідача, не порушує інтереси сторін.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З огляду на наведені обставини, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що сторони не позбавлені можливості згодом, після визначення розміру аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (стаття 192 СК України).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то понесені судові витрати у зв`язку із апеляційним переглядом покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В. В. Оніщук

Судді: С. Г. Копаничук

Л. О. Голота