ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2023 року

м. Чернівці

справа № 727/10727/21

провадження №22-ц/822/32/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Литвинюк І.М., Одинака О.О.

секретаря Конецької Д.Г.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Комунальне підприємство «Містосервіс»

за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Містосервіс» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19 жовтня 2022 року, головуючий у першій інстанції Танасійчук Н.М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у листопаді 2021 року звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради про стягнення вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Зазначав, що розпорядженням Чернівецького міського голови від 15 вересня 2020 року №1128-к призначений начальником комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №6, що належить до комунальної власності територіальної громади м.Чернівці, за трудовим контрактом (строковим трудовим договором) на термін з 15 вересня 2020 року по 14 вересня 2023 року.

Розпорядженням Чернівецького міського голови від 4 серпня 2021 року №1990-к припинено дію трудового контракту (строкового трудового договору) від 15 вересня 2020 року №2224, звільнено з посади начальника комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №6, що належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади 4 серпня 2021 року в зв`язку із реорганізацією шляхом приєднання КЖРЕП №6 до новоствореного комунального підприємства «Містосервіс» (п.1 ст.40 КЗпП України).

Голову комісії з реорганізації ОСОБА_2 зобов`язано вжити заходів щодо здійснення розрахунку, виплати йому вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, компенсації за невикористані 27 календарних днів щорічної та додаткової оплачуваних відпусток за період роботи з 15 вересня 2020 року по 04 серпня 2021 року.

Посилався на не виплату належних при звільненні сум вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, компенсації за невикористані 27 календарних днів щорічної та додаткової оплачуваних відпусток за період роботи з 15 вересня 2020 року по 04 серпня 2021 року.

Просив стягнути з Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку, компенсацію за невикористані 27 календарних днів щорічної та додаткової оплачуваних відпусток за період роботи з 15 вересня 2020 року по 4 серпня 2021 року та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про заміну відповідача Чернівецьку міську раду належним відповідачем Комунальним підприємством «Містосервіс» та подав позовну заяву до Комунального підприємства «Містосервіс» про стягнення вихідної допомоги, компенсації за невикористану та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 січня 2022 року замінено відповідача Чернівецьку міську раду належним відповідачем Комунальним підприємством «Містосервіс».

Також ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19 жовтня 2022 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Містосервіс» про стягнення вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку закрито.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Містосервіс» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку задоволено.

Стягнуто з Комунального підприємства «Містосервіс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 104115 грн. 49 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Комунальне підприємство «Містосервіс» в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Містосервіс» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає про відсутність вини Комунального підприємства «Містосервіс» у не виплаті належних ОСОБА_1 при звільненні сум вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, оскільки ОСОБА_1 не перебував у трудових стосунках з Комунальним підприємством «Містосервіс», Комунальне житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №6 м.Чернівці знаходиться у стані припинення.

Посилається на довідку Акціонерного товариства «Ощадбанк» від 10 березня 2022 року №124, за якою на день звільнення ОСОБА_1 на розрахункових рахунках Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №6 м.Чернівці були наявні грошові кошти для проведення виплати належних ОСОБА_1 вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку.

Вказує на акт Комунального підприємства «Містосервіс» про те, що ОСОБА_1 не надає реквізити свого розрахункового рахунку, відсутність доказів звернення ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Містосервіс» щодо виплати грошових коштів до звернення до суду.

Вважає упередженими дії судді Танасійчук Н.М. з витребування доказів у справі не у формі судового рішення та з власної ініціативи, що свідчить про необ`єктивність судді.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Комунального підприємства «Містосервіс» залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Комунального підприємства «Містосервіс» підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Містосервіс» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, суд першої інстанції виходив з того, що Комунальним житловим ремонтно-експлуатаційного підприємства №6 м.Чернівці не здійснено виплати належних ОСОБА_1 при звільненні сум вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, ОСОБА_1 має право на стягнення з правонаступника Комунального підприємства «Містосервіс» середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановивши, що Комунальним підприємством «Містосервіс» здійснено виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку 31 грудня 2021 року, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з Комунального підприємства «Містосервіс» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 5 серпня 2021 року по 31 грудня 2021 року за 103 робочі дні в сумі 104115 грн. 49 коп.

При цьому суд першої інстанції вважав, що акт Комунального підприємства «Містосервіс» про те, що ОСОБА_1 не надає реквізити свого розрахункового рахунку, є неналежним доказом, оскільки не містить відомостей про його складання в присутності ОСОБА_1 .

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Розпорядженням Чернівецького міського голови від 15 вересня 2020 року №1128-к ОСОБА_1 призначено начальником комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №6, що належить до комунальної власності територіальної громади м.Чернівці, за трудовим контрактом (строковим трудовим договором) на термін з 15 вересня 2020 року по 14 вересня 2023 року.

Розпорядженням Чернівецького міського голови від 4 серпня 2021 року №1990-к припинено дію трудового контракту (строкового трудового договору) від 15 вересня 2020 року №2224, звільнивши ОСОБА_1 з посади начальника комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №6, що належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади 4 серпня 2021 року в зв`язку із реорганізацією шляхом приєднання КЖРЕП №6 до новоствореного комунального підприємства «Містосервіс» (п.1 ст.40 КЗпП України).

За змістом розпорядження голову комісії з реорганізації шляхом приєднання до новоствореного комунального підприємства «Містосервіс» ОСОБА_2 зобов`язано вжити заходів щодо здійснення розрахунку з ОСОБА_1 , виплативши йому вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку, компенсацію за невикористані 27 календарних днів щорічної та додаткової оплачуваних відпусток за період роботи з 15 вересня 2020 року по 04 серпня 2021 року.

Рішенням Чернівецької міської ради 3 сесії 8 скликання від 25 лютого 2021 року №79 реорганізовано юридичні особи шляхом їх приєднання до новоствореного комунального підприємства «Містосервіс», зокрема, Комунальне житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №6.

Встановлено, що в результаті реорганізації юридичних осіб, зазначених у пункті 3 цього рішення, майно, права та обов`язки переходять до правонаступника новоствореного комунального підприємства «Містосервіс»

На підставі пункту 1.6 Статуту Комунального підприємства «Містосервіс», затвердженого рішенням Чернівецької міської ради 8 скликання від 30 березня 2021 року №146, підприємство є правонаступником реорганізованих на підставі рішення Чернівецької міської ради 8 скликання від 25 лютого 2021 року №79, зокрема, Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №6 м.Чернівці.

За змістом п.4.1 Статуту Комунальне підприємство «Містосервіс» є юридичною особою.

Згідно із повідомленням департаменту інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради від 27 вересня 2021 року №Т-726-23/01 (на звернення ОСОБА_1 від 13 вересня 2021 року) головним бухгалтером КЖРЕП №6 не передано документи АВІЗО деталізацію передавального акту, в тому числі й по субрахунку №661 «Розрахунки за заробітною платою», тому у комунального підприємства «Містосервіс» відсутня інформація про наявну заборгованість по заробітній платі. Після отримання вищезазначених матеріалів комунальне підприємства «Містосервіс», як правонаступник КЖРЕП №6, розгляне їх та проведе виплату.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

На підставі частини 1 статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

На підставі частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) вказано, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України зазначив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або за визначенням, використаним у частині другій стані 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою потрібно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. Водночас право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Чернівецького міського голови від 15 вересня 2020 року №1128-к ОСОБА_1 призначено начальником комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №6, що належить до комунальної власності територіальної громади м.Чернівці, за трудовим контрактом (строковим трудовим договором) на термін з 15 вересня 2020 року по 14 вересня 2023 року.

Рішенням Чернівецької міської ради 3 сесії 8 скликання від 25 лютого 2021 року №79 реорганізовано юридичні особи шляхом їх приєднання до новоствореного комунального підприємства «Містосервіс», зокрема, Комунальне житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №6.

Встановлено, що в результаті реорганізації юридичних осіб, зазначених у пункті 3 цього рішення, майно, права та обов`язки переходять до правонаступника новоствореного комунального підприємства «Містосервіс»

Розпорядженням Чернівецького міського голови від 4 серпня 2021 року №1990-к припинено дію трудового контракту (строкового трудового договору) від 15 вересня 2020 року №2224, звільнено ОСОБА_1 з посади начальника комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №6, що належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади 4 серпня 2021 року в зв`язку із реорганізацією шляхом приєднання КЖРЕП №6 до новоствореного комунального підприємства «Містосервіс» (п.1 ст.40 КЗпП України).

Голову комісії з реорганізації ОСОБА_2 зобов`язано вжити заходів щодо здійснення розрахунку, виплати йому вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, компенсації за невикористані 27 календарних днів щорічної та додаткової оплачуваних відпусток за період роботи з 15 вересня 2020 року по 04 серпня 2021 року.

На підставі пункту 1.6 Статуту Комунального підприємства «Містосервіс», затвердженого рішенням Чернівецької міської ради 8 скликання від 30 березня 2021 року №146, підприємство є правонаступником реорганізованих на підставі рішення Чернівецької міської ради 8 скликання від 25 лютого 2021 року №79, зокрема, Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №6 м.Чернівці.

За змістом п.4.1 Статуту Комунальне підприємство «Містосервіс» є юридичною особою.

Правонаступництво - це перехід суб`єктивного права (а у широкому розумінні - також і юридичного обов`язку) від однієї особи до іншої (правонаступника).

Правонаступництво юридичної особи має місце у випадку її припинення шляхом реорганізації: злиття, приєднання, поділу, перетворення (частина перша статті 104 Цивільного кодексу України). У такому разі відбувається одночасне правонаступництво (передання) прав і обов`язків юридичної особи або, іншими словами, одночасне правонаступництво щодо майна, прав і обов`язків юридичної особи (частина друга статті 107 ЦК України). Тому правонаступництво юридичної особи, так само як і спадкове правонаступництво (стаття 1216 ЦК України), завжди є універсальним, тобто передбачає одночасний перехід до правонаступника за передавальним актом або розподільчим балансом (частина перша статті 104, статті 106-109 ЦК України) і прав, і обов`язків юридичної особи, яка припиняється шляхом реорганізації (пункти 37-38, 40-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17).

Частинами першою та п`ятою статті 104 ЦК України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Поняття реорганізація означає припинення юридичної особи з переходом всіх прав та обов`язків до правонаступника у порядку загального правонаступництва, тоді як правонаступником є юридична особа, до якої переходять всі права та обов`язки реорганізованої юридичної особи. Отже, в результаті реорганізації юридичної особи суб`єктивні права та обов`язки, котрі належали їй, стають правами та обов`язками нових чи оновлених утворень, котрі продовжують свою господарську діяльність, як правило, на зміненій за обсягом майновій базі, тобто наступає повне (універсальне) правонаступництво.

Отже, реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділ, перетворення) є не тільки однією з форм припинення господарської діяльності, а також однією із форм утворення суб`єкта господарювання. Це зумовлено тим, що внаслідок реорганізації, на відміну від ліквідації, припиняється лише сама юридична особа як така, а її діяльність триває, але вже не в колишній, яка існувала до реорганізації, а в новій організаційно-правовій формі юридичної особи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 107 ЦК України після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що у статтях 104 та 107 ЦК України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може пов`язуватися із внесення запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий.

Такі висновки сформульовані Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 296/443/16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37цс20) зроблено висновок, що «у випадках заміни сторони у зобов`язанні такі відомості не підтверджують правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи, яку замінили. Іншими словами, інформація, відображена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо правонаступника юридичної особи (відомості, передбачені у пунктах 29 і 30 частини другої, пунктах 14 і 15 частини третьої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»), не охоплює всіх випадків правонаступництва прав і обов`язків юридичної особи, зокрема у випадку заміни сторони у зобов`язанні, що відбулася до припинення юридичної особи шляхом її реорганізації чи ліквідації».

З огляду на викладене вище посилання Комунального підприємства «Містосервіс» в апеляційній скарзі на те, що відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №6 м.Чернівці свідчить про те, що правонаступництво не відбулося, є помилковими.

Встановлено, що Комунальним житловим ремонтно-експлуатаційного підприємства №6 м.Чернівці не здійснено виплати належних ОСОБА_1 сум вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку при звільненні 04 серпня 2021 року.

Комунальним підприємством «Містосервіс» здійснено виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку 31 грудня 2021 року.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про покладення на правонаступника Комунальне підприємство «Містосервіс» обов`язку виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 5 серпня 2021 року по 31 грудня 2021 року.

На підставі ч.1ст.367 ЦК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303ЦПКУкраїни лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов`язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

У підпункті в) пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України визначено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Водночас апеляційна скарга Комунального підприємства «Містосервіс містить доводи лише щодо не припинення Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №6 м.Чернівці, тому відсутність вини Комунального підприємства «Містосервіс» у не виплаті належних ОСОБА_1 при звільненні сум.

Отже, апеляційний суд при перегляді справи в апеляційному порядку не має повноважень самостійно вдаватися в переоцінку висновків суду першої інстанції щодо стягнення з Комунального підприємства «Містосервіс» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 5 серпня 2021 року по 31 грудня 2021 року за 103 робочі дні в сумі 104115 грн. 49 коп.

Не заслуговують на увагу посилання Комунального підприємства «Містосервіс» в апеляційній скарзі на акт Комунального підприємства «Містосервіс» про те, що ОСОБА_1 не надає реквізити свого розрахункового рахунку.

До матеріалів справи приєднано акт Комунального підприємства «Містосервіс» від 31 серпня 2021 року, за яким ОСОБА_1 не надає реквізити свого розрахункового рахунку.

Водночас з повідомлення Комунального підприємства «Містосервіс» від 25 вересня 2021 року №1-30 на запит Департаменту інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради від 16 вересня 2021 року №Т-726-23/01 вбачається, що

головним бухгалтером КЖРЕП №6 не передано документи АВІЗО деталізацію передавального акту, в тому числі й по субрахунку №661 «Розрахунки за заробітною платою», тому у комунального підприємства «Містосервіс» відсутня інформація про наявну заборгованість по заробітній платі. Після отримання вищезазначених матеріалів комунальне підприємства «Містосервіс», як правонаступник КЖРЕП №6, розгляне їх та проведе виплату.

Отже, на час складання акту Комунального підприємства «Містосервіс» від 31 серпня 2021 року затримки виплати була пов`язана з діями посадової особи Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №6 м.Чернівці, правонаступником якої є Комунальне підприємство «Містосервіс».

Щодо упередженості дій судді Танасійчук Н.М. з витребування доказів у справі не у формі судового рішення та з власної ініціативи слід зазначити наступне.

На підставі пункту 2 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обгрунтованими.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 1 вересня 2022 року заяву заступника директора Комунального підприємства «Містосервіс» Збаранської Є. про відвід судді залишено без розгляду.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Як зазначає ЄСПЛ, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 48).

Згідно із Бангалорськими принципами поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ, для визначення неупередженості суду належить виходить не тільки з суб`єктивного критерію, але й об`єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, аби виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (рішення у справі Ferrantelli et Santangelo).

Також у своєму рішенні «Газета Україна-центр» проти України» ЄСПЛ наголошував, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатись на підставі суб`єктивного і об`єктивного критеріїв. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію слід визначити чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності суддів. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими, або іншими словами, «правосуддя має не тільки чиниться, також має бути видно, що воно чиниться». (§§ 28-32).

Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Таким чином, аналіз практики ЄСПЛ свідчить, що підставами для відводу судді є існування суб`єктивного та/або об`єктивного критеріїв.

За суб`єктивним критерієм слід констатувати відсутність підстави стверджувати, що суддя Танасійчук Н.М. виявила особисту упередженість при розгляді цієї справи. Докази на користь протилежного відсутні.

За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

При цьому незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

З огляду на наведене наявності підстав для визнання відводу обґрунтованим та скасування оскаржуваного судового рішення не доведено.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 жовтня 2022 року слід залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Містосервіс» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19 жовтня 2022 року

залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді І. М. Литвинюк

О. О. Одинак