Справа №278/4176/22
УХВАЛА

Про передачу справи за підсудністю

23.01.2023 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Стрілецька О.В.,

розглянувши позовну заяву Садівничого товариства «Надія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Житомирського районного суду Житомирської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги зі споживання електричної енергії, які він отримує як член садівничого товариства, та заборгованість по членським внескам товариства в розмірі 1956,00 грн, пеню в сумі 1813,00 грн, суму компенсації в розмірі 274,00 грн, штраф в розмірі 800,00 грн. та 3000,00 грн морального відшкодування.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 29.12.2022 р. матеріли цивільної справи №278/4176/22 передано за підсудністю на розгляд до Богунського районного суду м. Житомира.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2023 р для розгляду вказаної цивільної справи головуючим суддею визначено Стрілецьку О.В.

Перевіряючи матеріали позовної заяви на дотримання вимог статей 26-30 ЦПК України, суд дійшов висновку, що справа підлягає направленню за підсудністю до Житомирського районного суду Житомирської області з огляду на наступне.

Зі змісту ухвали Житомирського районного суду Житомирської області від 29.12.2022 р. вбачається, що дана справа передана за підсудністю до Богунського районного суду м. Житомира на підставі ч. 1 ст. 27 ЦПК України, оскільки місце проживання відповідача зареєстровано на території Богунського району м. Житомира за адресою АДРЕСА_1 , що не відповідає вимогам процесуального закону з огляду на наступне.

Питання визначення підсудності врегульовано параграфом 3 глави 2 ЦПК України.

Частиною 1 статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, стаття 28 ЦПК України регламентує визначення правил підсудності справ за вибором позивача (альтернативна підсудність).

Правилами ч. 6 ч. 1 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

Положеннями частини 5 статті 28 ЦПК України закріплено, що позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Саме позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленоїстаттею 30 цього Кодексу(частина шістнадцятастатті 28 ЦПК України).

Частина 16 статті 28 ЦПК України визначає, що право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, належить позивачу.

Враховуючи викладене, реалізація права на застосування альтернативної підсудності належить до дискреційних повноважень позивача та не може самостійно застосовуватися судом.

Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, можна зробити висновок, що на даний спір розповсюджуються правила, за яких визначення підсудності належить позивачу. Позивач використав надане йому процесуальне право і звернувся до Житомирського районного суду Житомирської області за своїм вибором, а тому підстави для передачі справи Богунському районному суду м. Житомира на підставі ч. 1 ст. 27 ЦПК України були відсутні.

Крім того, у статті 30 ЦПК України закріплені правила визначення виключної підсудності.

Частина 1 статті 30 ЦПК України передбачає, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Суд звертає увагу, що виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування процесуальних норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27, 28 Цивільного процесуального кодексу України.

Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 р. у справі №638/1988/17 сформував правовий висновок про те, що "послуги з утримання майна надаються за місцем знаходження нерухомого майна. Позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності".

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 р. у справі №910/10647/18 зазначено: "виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном".

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.02.2021 року у справі №911/2390/18 сформулювала правовий висновок про те, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми про виключну підсудність.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спору є стягнення заборгованості за послуги зі споживання електричної енергії, які надаються на території Садового товариства «Надія», яке розташоване за адресою: Житомирський район, с. Ліщин, тобто у зв`язку із забезпеченням електричною енергією майна, яке знаходиться на території Житомирського району Житомирської області.

Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що розгляд такого спору має здійснюватися судом з обов`язковим дотриманням правил виключної підсудності.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Беручи до уваги викладене, матеріали цивільної справи №278/4176/22 підлягають передачі на розгляд до Житомирського районного суду Житомирської області як суду,уповноваженому на розгляд даного позову.

Керуючись статтями 27, 28, 30, 32, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Матеріали цивільної справи №278/4176/22 направити за підсудністю до Житомирського районного суду Житомирської області.

Копію ухвали направити позивачу для відома.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її складення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.В. Стрілецька