Ухвала

13 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 755/13126/19

провадження № 61-19185св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Технобудсервіс 2006»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_2 про виправлення описки

в ухвалі Верховного Суду від 01 грудня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Технобудсервіс 2006» (далі - ТОВ «Технобудсервіс 2006») про визнання порушених конституційних та трудових прав, скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня

2020 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 червня

2020 року заяву ТОВ «Технобудсервіс 2006» про розподіл судових витрат

у цивільній справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Технобудсервіс 2006» понесені судові витрати у розмірі 24 000 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року,

з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня 2020 року у частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про скасування наказу скасовано та ухвалено в цій частині позову нове судове рішення про їх задоволення.

Визнано незаконним та скасовано наказ ТОВ «Технобудсервіс 2006»

від 18 липня 2019 року № 23/1807-19 про припинення трудового договору з ОСОБА_2 згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Стягнуто з ТОВ «Технобудсервіс 2006» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 305,20 грн та на користь держави - 2 296,80 грн.

Постановою Верховного Суду від 19 травня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року скасовано в частині вирішення позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 26 серпня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 08 липня 2021 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

У липні 2021 року ТОВ «Технобудсервіс 2006» звернулося до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення на його користь

з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року заяву ТОВ «Технобудсервіс 2006» про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Технобудсервіс 2006» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

29 листопада 2021 року ОСОБА_2 надіслав через систему «Електронний суд» до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року.

У касаційній скарзі позивач просив суд касаційної інстанції скасувати додаткову постанову Київського апеляційного суду від 15 листопада

2021 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Постановою Верховного Суду від 19 серпня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Додаткову постанову Київського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року залишено без змін.

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 подав до касаційного суду заяву, в якій

просив виправити описку у постанові Верховного Суду від 19 серпня

2022 року, а саме замість помилкового зазначення найменування договору: «Правничої допомоги» і «Правової допомоги», зазначити найменування договору - «Юридичних послуг». Заяву обґрунтовував тим, що між

ТОВ «Технобудсервіс 2006» й адвокатом Побережною М. О. було укладено договір про надання юридичних послуг, який суд касаційної інстанції помилково вважав договором про надання правничої (правової) допомоги.

Ухвалою Верховного Суду 01 грудня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про виправлення описки у постанові Верховного Суду

від 19 серпня 2022 року відмовлено.

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 подав до касаційного суду заяву, в якій

просив відповідно до частин першої та десятої статті 262 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) постановити окрему ухвалу щодо адвоката ТОВ «Технобудсервіс 2006» - ОСОБА_3 ,

оскільки вона не могла брати участь у справі як представник вказаного підприємства.

Ухвалою Верховного Суду 01 грудня 2022 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про постановлення окремої ухвали.

У січні 2023 року ОСОБА_2 подав до касаційного суду заяву, в якій

просив виправити описку в ухвалі Верховного Суду від 01 грудня 2022 року, а саме замість помилкового зазначення: «що адвокат Побережна М. О. представляла інтереси ТОВ «Технобудсервіс 2006» на всіх стадіях розгляду справи та діяла на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги», зазначити: «що адвокат Побережна М. О. представляла інтереси ТОВ «Технобудсервіс 2006» на всіх стадіях розгляду справи та діяла на підставі ордеру та без договору про надання правової допомоги». Заяву обґрунтовував тим, що в матеріалах справи в суді першої інстанції адвокат подавала декілька ордерів, а тому ця обставина викликає у ОСОБА_2 занепокоєння щодо дійсності цих ордерів.

Відповідно до частини першої статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких, зокрема, належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Особливо це стосується резолютивної частини рішення. В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може утруднити виконання рішення.

Для того щоб були наявні підстави для виправлення описки, помилка має відповідати таким критеріям: 1) вона повинна бути технічною, тобто спричиненою випадковими огріхами під час друкування тексту судового рішення (неуважністю суду, автоматичним виправленням текстовим редактором тощо); 2) таку технічну помилку має бути допущено під час складання тексту судового рішення самим судом; 3) помилка повинна бути мимовільною та випадковою, а не обумовленою цитуванням документів, у яких було допущено помилки іншими учасниками судового процесу (позивачем, відповідачем, експертом тощо).

Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, неправильні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 13 липня

2022 року у справі № 761/14537/15-ц.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі

№ 362/2179/17 вказано, що ухвала про внесення виправлень у судове рішення чи відмову у внесенні виправлень має особливу правову природу, обумовлену її похідним характером, оскільки вона не вирішує будь-яких питань по суті, окрім як щодо виправлення допущених у судовому рішенні відповідного суду описок і очевидних арифметичних помилок або відмови

у внесенні таких виправлень. Зміст ухвали про внесення виправлень

у судове рішення завжди підпорядкований змісту судового рішення, до якого вносяться зміни, а тому оцінка правомірності постановлення такої ухвали з точки зору її змісту у випадку її оскарження в апеляційному чи касаційному порядку має здійснюватися одночасно з оцінкою змісту виправленого судового рішення. Отже, оскарження ухвали про внесення виправлень у судове рішення має здійснюватися в тому ж порядку, що і виправлене судове рішення, у тому числі з урахуванням інстанції суду, який прийняв таке рішення. Дотримання відповідного порядку оскарження може бути поєднано з наявністю відповідних обмежень права на оскарження тих чи інших судових рішень, крім випадків, коли суд, постановляючи ухвалу про внесення виправлень у судове рішення, вийшов за межі наданих йому законом повноважень.

Підставою для звернення до суду із заявою про виправлення описки

в ухвалі Верховного Суду від 01 грудня 2022 року ОСОБА_2 зазначав помилкову вказівку суду касаційної інстанції на те, що адвокат

Побережна М. О. діяла на підставі договору про надання правової допомоги, оскільки вказаний адвокат діяла без такого договору.

Разом із тим з постанови від 19 серпня 2022 року вбачається, що Верховний Суд вказував про те, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених ТОВ «Технобудсервіс 2006»

у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в суді касаційної інстанції та при новому апеляційному перегляді справи було надано, зокрема, копію витягу з договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 03 квітня 2017 року та копію додаткової угоди № 3 до

договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 03 квітня

2017 року, копію додаткової угоди № 4 до договору про надання

юридичних (адвокатських) послуг від 03 квітня 2017 року, копію акта

приймання-передачі послуг № 1 за додатковою угодою № 4 до договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 03 квітня 2017 року, копію додаткової угоди № 5 до договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 03 квітня 2017 року, копію акта приймання-передачі послуг № 1 за додатковою угодою № 5 до договору про надання юридичних адвокатських) послуг від 03 квітня 2017 року. Вказані обставини підтверджені матеріалами справи.

Зазначене Верховним Судом у постанові від 19 серпня 2022 року та, відповідно, ухвалі від 01 грудня 2022 року у мотивувальній частині формулювання укладеного між сторонами договору про надання юридичних (адвокатських) послуг як договір правової допомоги не є опискою

у розумінні частини першої статті 269 ЦПК України.

Матеріалами справи підтверджено, що адвокат Побережна М. О. діяла на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги.

Касаційний суд правильно зазначив, що адвокат Побережна М. О. представляла інтереси ТОВ «Технобудсервіс 2006» на всіх стадіях розгляду справи та діяла на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги. Повноваження вказаного представника були перевірені, зокрема, судом касаційної інстанції.

Отже, підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про виправлення зазначеної ним описки в ухвалі Верховного Суду від 01 грудня 2022 року немає.

Керуючись статтями 260, 269 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про виправлення описки

у ухвалі Верховного Суду від 01 грудня 2022 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук