Справа № 345/4146/22
Провадження № 22-ц/4808/353/23
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

з участю секретаря Працун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 14 грудня 2022 року, в складі судді Юрчака Л.Б., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Управління в справах сім`ї, молоді, фізичної культури і спорту Калуської міської ради, Калуський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 на строк шість місяців з наступними заборонами: усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власність постраждалої особи ОСОБА_1 ; обмежити спілкування з постраждалою дружиною ОСОБА_1 ; заборонити наближатись ближче 100 метрів до місця проживання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою ОСОБА_1 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборони вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс - повідомлення) з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування вимог заяви вказала, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Калуського міськрайонного суду від 25 лютого 2022 року розірвано.

Тривалий час ОСОБА_2 неодноразово вчиняв щодо неї психологічне та фізичне насильство, у зв`язку із чим 01.11.2022 року та 04.11.2022 року вона зверталася до правоохоронних органів та відносно останнього винесено терміновий заборонний припис строком на 10 діб.

Заявниця вказала, що не зважаючи на те, ОСОБА_2 перебуває на профілактичному обліку в Калуському відділі поліції ГУ НП в Івано-Франківській області як особа, яка вчинила домашнє насильство, останній своєї поведінки не змінив, продовжує вчиняти скандали, вживає нецензурну лексику, погрожує фізичною розправою та заподіює тілесні ушкодження, а тому з метою подальшого уникнення вчинення домашнього насильства щодо неї з боку ОСОБА_3 , просила задовольнити вимоги заяви.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 14 грудня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Управління в справах сім`ї, молоді, фізичної культури і спорту Калуської міської ради, Калуський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молодіпро видачу обмежувального припису відмовлено.

Не погоджуючись із вказаними рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає висновки суду, викладені у рішенні суду такими, що не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що судом не досліджено та не надано оцінки діям ОСОБА_2 , які виражені в постійних образах щодо неї, приниженні честі та гідності та нецензурної лайки.

3 приводу безкінечних конфліктів вона неодноразово зверталася із заявами до Калуського відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області.

Так, 01 листопада 2022 року та 04 листопада 2022 року, ОСОБА_2 обзивав її образливими та нецензурними словами, кричав на неї, тобто вчинив відносно неї психологічне насильство, про що було працівниками поліції складено адміністративний протокол а також терміновий заборонний припис - заборона в будь-який спосіб контактувати строком на 10 діб.

Також, 01 листопада 2022 року та 04 листопада 2022 року заведена спеціальна картка обліку факту вчинення домашнього насильства. ОСОБА_2 перебуває на профілактичному обліку в Калуському відділі поліції ГУ НП в Івано - Франківській області як особа, яка вчинила домашнє насильство (категорія обліку «К», проф. справа Ne 166, дата 01.11.2022 та 04.11.2022).

Після цього ОСОБА_2 своєї поведінки не змінив, продовжує вчиняти скандали, вживаючи при цьому нецензурну лексику, погрожує фізичною розправою та заподіює тілесні ушкодження.

Отже дії ОСОБА_2 (приниження, переслідування, постійні образи, залякування, побої) викликають побоювання за свою безпеку, від чого вона не може особисто себе захистити, тому вважає, що до ОСОБА_3 необхідно застосувати обмежувальний припис, для забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від недопущення повторних випадків.

Судом не враховано, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 вона постійно хвилюється за свою безпеку. Також суд не надав оцінки численним зверненням з приводу неправомірних дій ОСОБА_2 до поліції, в яких вона порушувала питання про знущання останнім над нею шляхом застосування фізичної сили, погроз, морального й психологічного тиску, що підтверджується відповідними доказами.

Суд належним чином не оцінив докази, подані нею, дійшовши до помилкового висновку про те, що ОСОБА_2 не вчиняв відносно неї фізичне та психологічне насильство.

Зазначила, що вона потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Крім того, на думку апелянтки, твердження суду про те, що ОСОБА_2 не набув статус «кривдника» є хибним, оскільки є факт притягнення ОСОБА_3 до відповідальності, що підтверджується наданими нею доказами.

З огляду на зазначені обставини ОСОБА_1 вважає себе жертвою насильства та потребує захисту в порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Просить рішення суду скасувати та задовольнити заяву про видачу обмежувального припису.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянтка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Інші учасники процесу у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтки та її представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції вищезазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено наявність домашнього насильства щодо неї та не доведено наявність таких ризиків як продовження протиправної поведінки ОСОБА_3 та його вплив на заявника, що може призвести до тяжких або особливо тяжких наслідків, а тому обмеження, які просила ввести заявник, є непропорційними щодо обмеження права на свободу пересування.

Надані ОСОБА_1 докази не містять достатньої інформації, що ОСОБА_2 вчинив саме домашнє насильство та є беззаперечним кривдником, підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника у зв`язку з відмовою у видачі обмежувального припису відсутні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Калуського міськрайонного суду від 25 лютого 2022 року розірвано.

04 листопада 2022 року відносно ОСОБА_3 винесено терміновий заборонний припис, яким йому заборонено 10 діб контактувати із ОСОБА_1 .

Також, 01 листопада 2022 року та 04 листопада 2022 року на ОСОБА_3 заведено спеціальні картки факту вчинення домашнього насильства.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19 та від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, проаналізував відомості про наявність конфліктів між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приводу користування спільним нерухомим майном, що не пов`язане із домашнім насильством, а може лише свідчити про наявність особистих неприязних стосунків між ними.

Заявницею не подано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 у будь-який спосіб погрожує їй, вчиняє інші насильницькі дії стосовно неї, а отже, підстави для запровадження для нього заборони наближатися на визначену відстань до місця перебування заявниці, обмеження спілкування та листування, ведення телефонних переговорів та здійснення будь-яких контактів відсутні.

Щодо інших посилань заявниці про те, що психологічне насильство з боку ОСОБА_3 виражається в постійних словесних образах, нецензурній лайці, приниженні, погрозах фізичною розправою, залякуванні, то ні зі змісту заяви, ні з наданих позивачем доказів не вбачається даних про конкретні обставини та події, за яких останній, погрожував їй фізичною розправою чи вчиняв інші дії, які можливо було б кваліфікувати як домашнє насильство. Посилання у заяві на «постійні словесні образи, нецензурну лайку, приниження, погрози фізичною розправою, залякування» носять узагальнюючий характер та не містять даних про фактичні обставини, за яких відбулось зазначене психологічне насильство.

Звертаючись до суду зі згаданою заявою, ОСОБА_1 не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_5 систематичного домашнього насильства стосовно неї у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також не доведено продовження настання ризиків вчинення насильства у майбутньому, при розгляді цієї справи таких доказів не здобуто.

Сам факт звернення заявника до органів поліції та видача термінового заборонного припису від 04 листопада 2022 року свідчить про наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою та не підтверджує факт вчинення ОСОБА_5 домашнього насильства, оскільки зміст даного припису не містить як викладення обставин вчинення ОСОБА_5 домашнього насильства щодо заявника так і зазначення доказів такого насильства, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останнього обмежувального припису, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом № 2229-VIII.

А отже, сам факт звернення заявниці до правоохоронних органів не підтверджує факт вчинення ОСОБА_5 домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Отже, установивши, що усупереч вимогам статті 81 ЦПК України заявник не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства стосовно неї ОСОБА_5 а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням стосовно останнього обмежувального припису, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 14 грудня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2023 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин