Справа № 131/668/22
Провадження № 2/131/73/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2023 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого судді Олексієнка О.Ю., за участю секретаря судових засідань Болотової Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Іллінці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренвіс» про розірвання договору емфітевзису та стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом в якому вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 .

За життя ОСОБА_2 належала земельна ділянка площею 1,0684 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Криштопівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, кадастровий номер :02:000:0286.

16 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Гренвіс» було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) строком на 10 років, предметом за яким є земельна ділянка. 12.03.2016 проведено державну реєстрацію емфітевтичного права на земельну ділянку згідно договору.

Таким чином, у покійного ОСОБА_2 , власника земельної ділянки, виникло право одержання плати за користування земельною ділянкою, якому кореспондує обов`язок відповідача, емфітевга за договором, своєчасного внесення плати за користування земельною ділянкою.

Після смерті ОСОБА_2 новим власником земельної ділянки згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серії НОР № 022382 від 11.08.2020 став позивач.

Таким чином до позивача, як до спадкоємця - нового власника земельної ділянки, перейшли всі права та обов`язки власника за договором.

14.08.2020 ОСОБА_1 надіслано відповідачу повідомлення про зміну власника земельної ділянки, яке отримано відповідачем 27.08.2020.

Отже, з моменту отримання зазначеного повідомлення, у відповідача перед позивачем, як новим власником земельної ділянки, виникло зобов`язання зі своєчасного внесення плати за користування земельною ділянкою у розмірі, визначеному договором.

Пунктами 2.2., 2.4. договору передбачено, що плата за користування емфітевтичним правом вноситься у грошовій формі в розмірі 4,0% від базової нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням її щорічної індексації, що становить 844,10 грн на рік ( в тому числі, податок з доходів фізичних осіб) щорічно до 25 грудня.

Таким чином, договором передбачений обов`язок відповідача щорічного внесення плати за користування земельною ділянкою у встановлений строк.

Проте, всупереч вимогам п.п. 2.2., 2.4. договору, відповідач неналежно виконує свої зобов`язання за договором, а саме: до цього часу не сплатив позивачеві плату за користування земельною ділянкою за 2020 - 2021 роки.

Відтак, невнесення відповідачем плати за користування земельною ділянкою протягом 2020-2021 років є істотним порушенням умов договору, що в значній мірі позбавило ОСОБА_1 того, на що він розраховував при набутті права власності на земельну ділянку та переході до нього прав і обов`язків за договором, що виразилося в недоотриманні ним плати за користування належною йому власністю та завдало майнової шкоди.

З огляду на викладене, систематичне порушення відповідачем вимог п.п.2.2., 2.4. договору є підставою для його розірвання в судовому порядку.

Сторони в судове засідання не викликались, так як справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. При цьому, відповідач у визначений судом строк заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження суду не надав. Крім того, відповідачем не надано відзиву на позовну заяву.

Так, згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного провадження у відсутність сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та враховуючи положення ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 серпня 2022 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Так, судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_1 , якому за життя належала земельна ділянка площею 1,0684 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Криштопівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, кадастровий номер :02:000:0286.

Відповідно договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 16 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Гренвіс» було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) строком на 10 років, предметом за яким є земельна ділянка (а.с. 10-12). 12.03.2016 проведено державну реєстрацію емфітевтичного права на земельну ділянку згідно договору.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 серпня 2020 року, спадкова справа № 27/2020, зареєстровано в реєстрі за № 174, після смерті батька позивач став новим власником земельної ділянки (а.с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст.148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Згідно ч. 3 ст. 148-1 ЗК України особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів. Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

Відповідно до повідомлення про зміну власника земельних ділянок від 14 серпня 2020 року позивач ОСОБА_1 повідомив відповідача, що він, новий власник земельної ділянки площею 1,0684 га, кадастровий номер :02:000:0286 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та просить плату за користування земельною ділянкою згідно вказаного вище договору сплачувати йому на поштову адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Дане повідомленя отримано відповідачем 27 серпня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 341 (а.с. 16).

Пунктами 2.2., 2.4. договору передбачено, що плата за користування емфітевтичним правом вноситься у грошовій формі в розмірі 4,0% від базової нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням її щорічної індексації, що становить 844,10 грн на рік ( в тому числі, податок з доходів фізичних осіб) щорічно до 25 грудня.

Проте, всупереч вимогам п.п.2.2., 2.4. договору, відповідач неналежно виконує свої зобов`язання за договором, а саме: до цього часу не сплатив мені плату за користування земельною ділянкою за 2020 - 2021 роки.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язкова.» для виконання сторонами.

Згідно ч. 2 ст. 412 ЦК України, право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом.

За ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 07.08.2018 у справі №910/22259/17; від 14.08.2018 у справі №910/22454/17; від 28.08.2018 у справі №910/20932/17; від 02.10.2018 у справі №910/21033/17; від 16.10.2018 у справі №910/3568/18; від 19.02.2019 у справі №910/4427/18 та ряді інших: в зазначеній нормі йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Відповідно до ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст.530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідач використовував належну позивачеві земельну ділянку, не сплативши плату за користування земельною ділянкою протягом 2020-2021 років, про що свідчить розрахунок заборгованості по сплаті плати за користування земельною ділянкою згідно договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб від 10 серпня 2022 року (а.с. 4).

Окрім права на вимогу до відповідача про розірвання договору, ОСОБА_1 має право на стягнення з відповідача плати за користування земельною ділянкою за період 2020 - 2022 роки в сумі 2 198,71 гри., 3% річних в сумі 56,95 грн. та інфляційні збитки - 378,48 грн.

17 січня 2023 року до Іллінецького районного суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_1 про відшкодування витрат, понесених на професійну правничу допомогу, в якій зазначено, що відповідно до укладеного договору про надання правової допомоги № 3-22 від 02.06.2022, на підтвердження витрат надано тарифи на адвокатські послуги та акт приймання-передачі наданих послуг, які виконані адвокатом на дату подання позовної зави по справі. Додатком №1 до договору №3-22 від 02.06.2022 визначено тарифи на послуги адвоката, натомість актами від 05.08.2022 та 10.01.2023 визначено детальний опис робіт, які було виконано адвокатом під час розгляду справи №131/668/22 та встановлено фіксований гонорар адвоката за участь в розгляді цієї справи в сумі 6 300,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Ураховуючи зазначені законодавчі приписи, у т.ч. керуючись вимогами дійсності, співмірності, необхідності, розумності розміру, складності справи, фінансового стану учасників справи, обсягу доказів у справі, з відповідача на користь позивача слід стягнути 6300,00 грн. витрат на правничу допомогу, пов`язаних з представництвом у справі, що підтверджуються актом приймання-передачі наданих послуг від 10 січня 2023 року.

На підставі ст. ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору, сплаченого ним при подачі позову до суду.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 141, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Розірвати договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 16 листопада 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «Гренвіс» () на оренду земельної ділянки призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,0684 га, розташованої на території Криштопівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, кадастровий номер :02:000:0286, емфітевтичне право за яким зареєстровано 12.03.2016 року, запис №13690056.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Гренвіс» (22742, Вінницька обл., Гайсинський р-н, с. Криштопівка, вул. Хутірська, 4, ,) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2 198,71 грн (дві тисячі сто дев`яносто вісім грн 71 коп.) плати за користування земельною ділянкою; 378,48 грн (триста сімдесят вісім гривень 48 коп.) збитків від інфляції; 56,95 (п`ятдесят шість грн 95 коп.) - 3 % річних.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Гренвіс» (22742, Вінницька обл., Гайсинський р-н, с. Криштопівка, вул. Хутірська, 4, ,) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1984,80 грн. судового збору, сплаченого ним при поданні позовної заяви до суду та 6300,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: