Провадження № 2/537/72/2023
Справа № 537/1367/22
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.01.2023 Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Дядечко І.І., за участі секретаря Поколоти О.В., представників позивача Головньової Л.М., Бородіної О.В., відповідача ОСОБА_1 , представника третьої особи Коноваленко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Будсервіс» про стягнення боргу,

установив:

Представник КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Рудницька А. звернулася до суду з позовом, згідно вимог якого просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь КП «Теплоенерго» борг за спожиту теплову енергію та гарячу воду у сумі 3 339 грн 43 коп., та нараховані на суму заборгованості 3% річних в сумі 300 грн 82 коп., інфляційні витрати в сумі 738 грн 35 коп. та судовий збір у сумі 2 481 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області відповідно до положень ст. 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води. позивач, КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, надає комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , згідно особового рахунку № НОМЕР_1 . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності, власником зазначеної квартири є відповідач ОСОБА_1 . В результаті невиконання відповідачем зобов`язань по оплаті наданих послуг станом на 16 червня 2022 року утворилась заборгованість (за період 01.11.2018 по 30.04.2022) в розмірі 3 339 грн 43 коп. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржнику на суму заборгованості нараховано 3% річних в сумі 300 грн 82 коп. та інфляційні в сумі 738 грн 35 коп. Оскільки, в добровільному порядку відповідач не сплачує заборгованість за надані послуги, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.07.2022 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

10.08.2022 відповідачем подано до суду відзив, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що з даними позовними вимогами не погоджується та вважає вимоги КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області необґрунтованим виходячи з такого. По перше: позивачем не враховано строку позовної давності. Зазначає, що згідно долученого розрахунку до позовної заяви вбачається, що в таблиці на думку позивача борговий період зазначений - початок 01.11.2018 по 23.02.2022, однак 3% річних розраховано в період - початок 23.02.2019 по 23.02.2022, інфляційні витрати також нараховані з березня 2019 року. Таким чином, на думку відповідача, позивач невірно наводить розрахунок, а відтак свідомо завищує суму боргу, збільшує грошове навантаження, свідомо беручи для розрахунку 3% річних і інфляційних втрат невірно розрахований борг, та неправомірно покладає на нього завищені «боргові» зобов`язання. По друге: також не відповідає дійсності та документально не підтверджена сума, що підлягає сплаті за надані послуги. Так, у період з 01.10.2015 по теперішній час його частка від загально будинкової площі будинку постійно та безпідставно змінювалася у платіжних документах позивача, саме: з 01.10.2015 по 01.04.2017 - 1,053%; з 01.04.2017 - 1,044%, 1,043%, 1,042%; у платіжці за 2022 рік зазначено - 1,040%, що в свою чергу призводило до постійних коливань сум до спати за послуги надані КП «Теплоенерго», хоча зі сформованих квитанцій видно, що надання йому комунальних послуг - фактична кількість послуги за «опалення» розраховується на 30.7 м.кв. і залишається незмінною. Зазначає, що будь-яких змін зі своїм помешканням він не проводив. У зв`язку з викладеним та з метою чіткого визначення його частки від загальної опалювальної площі будинку він неодноразово звертався до керівництва КП «Теплоенерго» та виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, але по теперішній час остаточної відповіді з конкретною площею будинку та його часткою в ньому він так і не отримав. Окрім того, згідно відповіді ТОВ «Місто для людей» загальна площа житлового будинку по АДРЕСА_2 , складає 4551,98 м*, а опалювальна площа по абонентам 2909,31 м.кв. Згідно наявних в нього документів, його частка від загальнобудинкової площі будинку становить - 0,8543%, тобто майже удвічі менше, ніж виставляє КП «Теплоенерго». Окрім того, відповідачем проводилися платежі за спожиту теплову енергію з розрахунку частки від загальної опалювальної площі будинку, а саме в розмірі - 0,854%, що прийнято і не заперечується позивачем. У розрахунках до виплат (квитанціях) щодо опалення чітко зазначено, що вони проводяться у частці від загально будинкової площі, але чомусь постійно змінюються, тобто здійснюються постійно не ту частку, яка знаходиться у його власності. Позивач не надає договору згідно якого вбачалося б, що відповідач зареєстрований в КП «Теплоенерго», як споживач послуг із теплопостачання у вигляді централізованого опалення і саме на ту частку за яку намагається стягнути борг. Позивач не наводить доказів того, що ним взагалі спожита теплова енергія у вказаному розмірі та відсутні будь-які документальні докази, які підтверджують його частку від загальнобудинкової площі будинку, від якої і нараховується розмір спожитих послуг. Позивачем не наводяться та не обґрунтовуються заявлені до суду суми, за твердженням останнього, так званого боргу, а згідно змісту листа КП «Теплоенерго» №07-1068 від 10.06.2017 - формування рахунків та всі нарахування в місті здійснює КП НВФ «ВАС», а КП «Теплоенерго» не є розпорядником даної інформації. Тобто, КП «Теплоенерго» не має ніякого відношення до формування рахунків і до інформації по нібито наявну в нього заборгованість. Позивачем не доведено того, за яку фактичну кількість послуг, він, як споживач, зобов`язаний сплачувати, оскільки лише за наявності такою умови - фактичне споживання, у нього виникає обов`язок зі сплати за послуги. Також, позивач не надає належні розрахунки та первинні документи обліку надання послуги, не обґрунтовує площу приміщень взятих для нарахування оплати за послугу, не наводить формулу за якою відбувається обчислення, тобто позивачем не наведено жодних правових підстав для підтвердження суми заявленої в позовній заяві щодо стягнення з відповідача. Відтак вважає, що позов не підлягає задоволенню. Вважає за необхідне заявити про застосування спливу строку позовної давності та врахувати, що період, за умови наявності підстав для сплати боргу, на який проведено нарахування, а саме з листопада 2018 року - є спірним, оскільки лише в липні 2022 року до суду надійшла позовна заява від КП «Теплоенерго», яка датована 23.06.2022 №12-08/1161-4. Щодо вимоги позивача стягнути судові витрати зі слати судового збору за позовну заяву та за заяву про видачу судового наказу, який було скасовано, зазначає, що позивач хибно трактує ст. 164 ЦПК України, оскільки сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви, а не додається, як стверджує позивач, тому дана вимога не підлягає задоволенню.

08.09.2022 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому вказано, що ознайомившись з аргументами відповідача, вважають їх необґрунтованими та такими, що не можуть братися судом до уваги при вирішенні даної справи. Доводи викладені у відзиві, спрямовані лише на те, щоб уникнути сплати заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Зазначив, що відносини, що в никли у процесі надання послуг КП «Теплоенерго» з відповідачем щодо надання послуг з теплопостачання у виді централізованого опалення та постачання гарячої води у період з листопада 2018 по травень 2019 року регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004, а з травня 2019 року по квітень 2022 регулювалися Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017; ЗУ «Про теплопостачання» Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005(надалі - Правила №630), яка діяла на момент правовідносин. Згідно із нормами зазначених Законів споживач зобов`язаний оплатити житлово комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Позивачем КП «Теплоенерго» надавалися послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води відповідачу ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . В результаті не виконання відповідачем зобов`язань, щодо оплати наданих послуг станом на 16 червня 2022 року (за період з 01 листопада 2018 року по 30 квітня 2022 року) виникла заборгованість на загальну суму 3 339 грн 43 коп., яка складається з суми заборгованості з постачання теплової енергії, з постачання гарячої води, що підтверджується роздруківкою про заборгованість. Плата за теплопостачання нараховувалася із розрахунку загальної площі квартири. Також відповідно до ст. 625 ЦК України відповідачу нараховано на суму заборгованості 3% річних в сумі 300 грн 82 коп. та інфляційні втрати в сумі 738 грн 35 коп. Вищевказані нарахування штрафних санкцій, нараховані, з дотриманням вимог відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 за №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» а саме до 23.02.2022, а тому підлягають стягненню з відповідача. Щодо заяви позивача про застосування строків позовної давності, зазначає, що вона задоволенню не підлягає, оскільки відповідач ОСОБА_1 у період нарахування боргу в межах строку позовної давності, вчиняв дії, які вказують на визнання боргу, а саме здійснював частково оплату за надання комунальні послуги, тобто вказаними діями відповідача строк позовної давності переривався, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути в повному обсязі визначену в позові суму боргу за період з 01.11.2018 по 30.04.2022 за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Щодо частки від опалюваної площі вказує, що будинок в якому розташована квартира відповідача обладнаний загально будинковим лічильником обліку теплової енергії з 14.12.2016, що підтверджується Актом прийняття вузла обліку теплової енергії на комерційний облік КП «Теплоенерго» і цей лічильник знаходиться в експлуатації на даний момент, з наступною датою перевірки 11.09.2024. Згідно з положеннями Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімально: частки питомого споживання теплової енергії. У разі недотримання цієї вимоги опалюваному приміщенню донараховується обсяг теплової енергії. Відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення (Постанова КМУ №630 від 21.07.2005) яка діяла на момент виникнення правовідносин передбачено, що в разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. Усім споживачам, в квартирах яких відсутні засоби обліку (квартирні теплолічильники) на виконання п.12 Правил №630, при визначенні розміру плати за послуги теплопостачання, в будинках з будинковим лічильником, витрати на опалення розподіляються пропорційно площі їх квартир з урахуванням витрат на опалення місць загального користування та утрат розподільчим трубопроводами. Для цього, показання будинкового лічильника ділиться на опалювальну площу всіх квартир у будинку та отримане значення множиться на площу квартир без лічильників, з`ясовується кількість теплової енергії витраченої на опалення вказаних квартир з урахуванням витрат на опалення МЗК та утрат розподільчими трубопроводами. Таким чином, вважають, що доводи відповідача щодо неправомірності дій підприємства при нарахуванні за спожиту теплової енергії є помилковими та не повинні братися до уваги, оскільки позивач здійснював нарахування у відповідності до вимог чинного законодавства. Щодо зарахування суми судових витрат зі сплати судового збору, вказано, що при подачі заяви про видачу судового наказу КП «Теплоенерго» про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію та гарячу воду було сплачено судовий збір, який наказом Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.07.2021 було стягнуто з ОСОБА_1 , який ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.07.2022 було скасовано. В подальшому на виконання приписів ст. 164 ЦПК України КП «Теплоенерго» при подачі позовної заяви про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію та гарячу воду до суми сплати судового збору, який було сплачено при подачі заяви про видачу судового наказу та який було скасовано зарахована різниця суми при подачі позовної заяви, яка склала 2 250 грн. За викладених обставин сума сплаченого судового збору склала 2 481 грн, яка підлягає стягненню з відповідача.

04.10.2022 відповідачем подано до суду заяву, в якій останній вказав, що вважає за необхідне обґрунтувати свої доводи з приводу незгоди щодо виставленої суми за послугу централізованого опалення з таким розрахунком, який просить долучити до матеріалів справи. КГЖЕП «Автозаводське» у відповіді від 18.12.2017 №01-07/1133/1 на його запит від 07.11.2017 повідомляє, що житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_2 , відноситься до комунального житлового фонду м. Кременчука та перебуває на балансі КГ ЖЕП «Автозаводське», яке визначено балансоутримовачем житлових будинків комунальної власності територіальної громади міста. Відповідно до інвентарної справи на вказаний житловий будинок АДРЕСА_2 , загальна площа останнього складає - 4551,98 кв.м (в тому числі підвальне приміщення площею 860,98 кв.м). Зазначає, що на нежитлове приміщення площею 98,5 кв.м, яке розташоване в зазначеному будинку оформлене право власності Кременчуцькою міською радою і на балансі КГЖЕП «Автозаводське» - не перебуває. Таким чином, на думку відповідача, загальна опалювальна площа будинку розраховується таким чином: 4551,98 кв.м. загальна площа будинку АДРЕСА_2 ; 860,98 кв.м. підвальне приміщення (акт-припис №660/16-06 від 12.01.2016 року), окрім того опалювальні труби демонтовані; 98,5 кв.м. нежитлове приміщення. Згідно листа КП «Теплоенерго» від 21.12.2017 №07-2379 - витрати покладаються на збиток підприємства.Отже, за мінусуванням від загальної площі будинку площ підвального приміщення та нежитлового приміщення, отримаємо 3593.41 кв.м - що становитиме загальну опалювальну площу будинку АДРЕСА_2 . КГЖЕП «Автозаводське» у своєму листі від 07.03.2018 №01-11/252 на депутатське звернення депутата Кременчуцької міської ради ОСОБА_2 щодо актуалізації даних опалювальної площі нежитлових приміщень першого поверху будинку АДРЕСА_2 повідомило таке. 27.02.2018 представниками КГЖЕП «Автозаводське» було проведено обстеження нежитлових приміщень вказаного будинку. За результатами обстеження встановлено, що загальна площа вільних нежитлових приміщень , які знаходяться на балансі КГЖЕП «Автозаводське» складає 179,18 кв.м. і на час надання відповіді зазначено, що між КГЖЕП «Автозаводське» та КП «Теплоенерго» укладено договір на відшкодування витрат з опалення по вільним нежитловим приміщенням в житловому будинку АДРЕСА_2 . Одночасно вкотре зазначено про не перебування на балансі КГЖЕП «Автозаводське» нежитлового приміщення площею 98,5 кв.м. Отже висновком є те, що всі інші кімнати є житловими і опалюються. У листі від 23.10.2015 №10-04/2204 ТОВ «Добробит» йому повідомив, що з жовтня 2015 року загальна площа, якою він користується і на яку нараховується плата за утримання будинку та прибудинкової території складає 30,97 кв.м. Також, було надано розрахунок. У квитанцій, що доведені до оплати зазначається, що площа на яку нараховується опалення становить - 30,7 кв.м. Тобто, якщо визначати його частку від загальнобудинкової площі, то така складає: 30,7 кв.м/ 4551,98 кв.м = 0,006744, у відсотковому розрахунку - 0,674%. Однак, у разі розрахунку для визначення частки для опалювальної площі, враховуючи і місця загального користування, то його частка визначається: 30,7 кв.м/3593,41 кв.м = 0,00854, у відсотковому розрахунку - 0,854% Однак, в своїх розрахунках КП «Теплоенерго» використовує частку від загальнобудинкової площі на рівні 1,043% не надаючи жодних пояснень та обґрунтувань навіть у позовній заяві до суду, а опалювальну площу будинку, згідно доведених до виплат квитанцій, вираховує на рівні 2 940,9 кв.м., тобто не керуючись жодними даними які наведені ним та не наводячи доказів. Щодо сплати за спожиту послугу, керується таким розрахунком (приклад грудень 2018 року): спожито 79,0832 Гкал на будинок (доказів, що саме стільки позивач жодних не наводить). Його частка від загальноопалювальної площі = 0,854%. Відтак його частка від споживання = 0,675, а не 1,043 як наводиться в квитанції. Тариф: 1 Гкал = 1689.46 грн. Ціну за послугу ставлять на рівні 45,4121 грн/кв.м. Якщо врахувати вартість 1 кв.м без коефіцієнта 1, 043, то така складає - 43,5393 грн/кв.м. Вартість за весь об`єм обігріву = 2940,9 х 43,5393 = 128 046,20 грн. Вартість від загальної площі 128 046,20 грн/3593,41 кв.м - 35,634 грн/кв.м; Сума до сплати: 30,7 кв.м х 35,634 грн/кв.м = 1093,96 грн. Сплачено 1110,20 грн. Наголошує, що Верховний Суд у своїх висновках неодноразово наголошував на тому, що питання фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмету доказування у справіта має істотне значення для її правильного вирішення. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №311/3489/18 дійшов висновку, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку, відповідно до своєї частки у майні будинку. Щодо вимоги позивача стягнути судові витрати зі слати судового збору за позовну заяву та за заяву про видачу судового наказу, який було скасовано зазначає, що згідно ч. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. Отже, на думку відповідача, позивач хибно трактує вказану норму, оскільки зараховується, тобто включається в суму судового збору, а не додається, як стверджує позивач, тому дана вимога не підлягає задоволенню. Окрім того, вважає за необхідне заявити про застосування спливу строку позовної давності та врахувати, що період, за умови наявності підстав для сплати боргу, на який проведено нарахування, а саме з листопада 2018 року - є спірним, оскільки лише в липні 2022 року до суду надійшла позовна заява від КП «Теплоенерго», яка датована 23.06.2022 №12-08/1161-4.

20.10.2022 представником позивача подано до суду додаткові письмові пояснення в яких наведено повний розрахунок заборгованості за спожиту теплову енергію та гарячу воду, що утворилась за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 01.11.2018 по 30.04.2022 включно.

30.11.2022 відповідачем подано до суду письмові заперечення на додаткові пояснення позивача від 03.10.2022, вказуючи на те, що в додаткових поясненнях позивач в розрахунках використовує площу близько 2 940,9 кв,м. не надаючи ніяких пояснень, звідки ця цифра взялася та не маючи ніяких документальних доказів на її підтвердження, тоді як загальна площа дому 4 551,98 кв.м. відповідно його частка зросла до 1,045%, що в 1,5 рази більше його розрахунків. Постійно змінює загальну опалювальну площу в розрахунку не надаючи ніяких пояснень та документальних доказів на підтвердження цих даних та на якій підставі це відбувається (акти введення в експлуатацію, будівельні роботи і т.д.). При цьому загальна опалювальна площа в розрахунках систематично збільшується, а відповідно його частка зменшується, у зв`язку з чим і розмір оплати за спожиту теплову енергію зменшується. Тобто з розрахунку позивача вбачається, що у нього взагалі відсутнє розуміння як здійснюється нарахування і кожен раз використовуються різні методики і площі. Повністю підтримує пояснення позивача стосовно частки оплати за послугу постачання теплової енергії, а саме що частка абонента визначається співвідношенням опалювальної площі квартири до загальнобуднкової площі та є базовим показником для розрахунку вартості послуги. Проте, при цьому у розрахунках позивача використовується загальна опалювальна площа житлових квартир, що є грубим порушенням методики розрахунку.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.12.2022 залучено до участі у цивільній справі за позовом КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення боргу в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «Керуюча компанія «Будсервіс».

Представник позивача КП «Теплоенерго» Головньова Л.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав у ньому зазначених.

Представник позивача КП «Теплоенерго» Бородіна О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав у ньому зазначених, суду пояснила, що кожного місяця їх представники КП «Теплоенерго» знімають показники використаної теплової енергії будинку АДРЕСА_2 та передають Науково Виробничій Фірмі "Впровадження Автоматизованих Систем", які в подальшому проводять нарахування по кожному особовому рахунку за використану теплову енергію. КП «Теплоенерго» жодного відношення до внесення змін в загальну площу будинку немає. Загальна опалювальна площа будинку може змінюватися кожного місця, зокрема коли людина іде оформляти документи на кімнату (продаж, прийняття спадщини, зміна власника), виготовляє технічну документацію. При обрахунку загальної опалювальної площі, площа підвалу та площа покрівлі не використовується, тому не співпадає з загальною площею будинку за вирахуванням площі кімнат. Влітку 2022 року в будинку АДРЕСА_2 було зроблено реконструкцію, в зв`язку з чим збільшилась опалювальна площа. Нежитлові приміщення були переведені в житлові.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні в задоволені позовних вимог просив відмовити в зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю, суду пояснив, що загальна опалювальна площа, яку вказує позивач в розрахунках, не відповідає дійсності. Розмір опалювальної площі завищений майже в 1,5 рази. За послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води він сплачує частково. Вважає, що неправильно нарахована загальна площа та застосовано коефіцієнт 1,043 %, тоді коли відповідно до загальної опалювальної площі він складає 0,854%. Загальна опалювальна площа складає 3593,41 кв.м., а позивач розраховує 2940,9 кв.м., тобто на 15% збільшена плата. При цьому позивачем постійно змінюється розмір загальної опалювальної площі в розрахунках та весь час змінюється сума, яку він повинен платити. Жодних доказів загальної опалювальної площі позивач не надає.

Представник третьої особи ТОВ «Керуюча компанія «Будсервіс» Коноваленко О.Г. в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, суду пояснила, що їх підприємство забезпечує ведення відомостей по особовим рахункам, які в свою чергу використовує позивач в якості відомостей, які використовуються для нарахування вартості за надані послуги. Особовий рахунок споживача ОСОБА_1 містить відомості про площу, а саме житлову та допоміжну (площа загального користування, яка включає в себе коридор, вбиральню та інші приміщення). Такі відомості в особовий рахунок вносилися на підставі свідоцтва про право власності, яке отримане відповідачем під час здійснення права на приватизацію житла і вони незмінні. Щодо загальної площі будинку, то така інформація міститься на підставі тих відомостей, які надає балансоутримувач багатоквартирного будинку, в даному випадку КЖЕП «Автозаводське», який є єдиним розпорядником даної інформації. Будь які суперечності щодо особового рахунку та відомостей з державного реєстру прав власності, які позивач брав готуючись до судового процесу, відсутні. Всі відомості по особовому рахунку вносяться виключно на підставі відомостей, які надають власники споживачі послуг, а саме на підставі правовстановлюючих документів та технічних паспортів. Вони не є розпорядниками інформації щодо зміни площі. При нарахуванні оплати за спожиту теплову енергію сумується вся житлова площа по особовим рахункам, також площа загального користування та теплотрас. Ці відомості беруться на підставі правовстановлюючих документів. Ще у 2015 році відбулась передача будинку АДРЕСА_2 з балансу ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» на КЖЕП «Автозаводське», вони надали для ведення цього будинку по кожному особовому рахунку відомості, згідно ордерів. Вказані відомості пізніше, зі спливом часу, під час переоформлення права власності, успадкування, при зміні власника уточувалися на підставі оригіналів документів, які надають споживачі. Щодо особового рахунку ОСОБА_1 , то він відповідає відомостям вказаним у свідоцтві про право власності.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно обґрунтовуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №301243422, сформованої 06.05.2022, відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належить кімната АДРЕСА_3 .

Відповідно до положень ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, положення ст. 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні та зокрема підтверджується відкритим особовим рахунком № НОМЕР_1 , позивач КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надає відповідачу ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , послуги з постачання теплової енергії та гарячої води.

Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Спірні відносини, що виникли у процесі надання споживачам послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення у період з листопада 2018 року по квітень 2019 року регулювалися Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004.

Спірні відносини, що виникли у процесі надання споживачам послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення за травня 2019 року по 30 квітня 2022 року регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІ від 09.11.2017.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІ від 09.11.2017 до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІ від 09.11.2018 індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

У відповідності до ч. 1,3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІ від 09.11.2017 споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Отже згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вищевказане повністю узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

З огляду на зазначене вище, між позивачем КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області» та відповідачем ОСОБА_1 існують договірні відносини щодо послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води, які врегульовані Житловим кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005, яка була чинною на момент виникнення заборгованості у відповідача ОСОБА_1 , оскільки підприємство надавало послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач такі послуги прийняв та від їх отримання не відмовлявся. Про дану обставину зазначає в позовній заяві представник позивача та не оспорюється відповідачем, який будь-яких доказів на спростування даних обставин до суду не подав, у зв`язку з чим посилання відповідача на ті обставини, що між сторонами не укладений договір не заслуговують на увагу.

Відповідачем до суду не надано доказів та будь-яких претензій щодо неналежної якості наданих послуг, факти невиконання позивачем обов`язку з надання вищевказаних послуг відсутні.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Надання послуг з централізованого опалення у спірні періоди регулювалося «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630. Згідно цих Правил за наявності будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку (п. 12 Правил).

Для звільнення від оплати за комунальні послуги особа повинна у встановленому порядку відмовитись від таких послуг та не здійснювати фактичного користування ними.

Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Із наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що за період з 01 листопада 2018 року по 30 квітня 2022 року, станом на 16 червня 2022 року, заборгованість відповідача перед КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води складає 3 339 грн 43 коп.

Як встановлено судом, розрахунки заборгованості проведено у відповідності до п. 12 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630.

Посилання відповідача на те, що позивачем проведено розрахунок заборгованості зі значно завищеним коефіцієнтом частки відповідача від загальнобудинкової площі суд до уваги не приймає, оскільки відповідних доказів відповідачем суду не надано, клопотання про витребування таких доказів не заявлялося, та клопотання про допит свідків, які б могли підтвердити вказані обставини до суду не подавалось.

Надані відповідачем на обґрунтування своїх заперечень лист КП «Теплоенерго» від 14.06.2017 за вих.№07-1068; лист КПР «Теплоенерго» від 03.07.2017 за вих. №07-1166; заява ОСОБА_1 від 19.07.2017 щодо невідповідності опалювальної площі будинку АДРЕСА_2 та відповідно завищення опадати за послуги з центрального теплопостачання; лист ТОВ «Місто для людей Кременчук» від 07.09.2017 за вих.№10-05/2013, щодо перерахунку вартості послуг з централізованого теплопостачання за минулий опалювальний період; лист КГЖЕП «Автозаводське» від 18.12.2017 за вих.№01-07/1133/1; лист КГЖЕП «Автозаводське» від 02.03.2018 за вих.№01-11/252; лист ТОВ «Добробит» від 23.10.2015 за вих.№10-04/2204; Акт припис №660/16 від 12.12.2016; лист Управління міського майна Кременчуцької міської ради Полтавської області від 15.12.2017 за вих.№03-22/22 п, суд до уваги не приймає, оскільки в них наявна інформація, яка була актуальна станом на 2017 початок 2018 років, та доказів того, що інформація яка міститься у вказаних листах мала свою актуальність в період з 01.11.2018 30.04.2022 суду не надано. Окрім того, суд звертає увагу, що підставами звернення відповідача до відповідних органів з заявами та отримання від них листів, було підставою незгоди нарахування оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в період з 2015 по 2017 рік включно, які не відноситься до періодів, за які позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, гарячу воду.

Також суд не приймає до уваги рахунки квитанції про сплату комунальних послуг за січень 2017 року, листопад 2017 року, січень 2018 року, серпень 2018 року, вересень 2018 року, надані відповідачем в обґрунтування своїх заперечень, оскільки вони не відноситься до періоду, за який позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, гарячу воду.

Як вбачається з рахунків квитанцій про сплату комунальних послуг за грудень 2018 року, березень 2022 року, плату за опалення відповідачу нараховано виходячи із загальної опалювальної площі кімнати та допоміжних приміщень, якою користується відповідач, а саме з розміру 30,7 кв.м.

Відповідачем до суду не надано доказів та будь-яких претензій щодо невідповідності розміру загальної опалювальної площі кімнати та допоміжних приміщень, якими користується останній, розмірам проведеним в розрахунках про сплату комунальних послуг.

Відповідач заперечує, щодо наявної в нього заборгованості за гарячу воду, при цьому жодних відповідних доказів відсутності такої заборгованості суду не надає.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки судом встановлено, що послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води позивачем фактично надаються але їх оплата відповідачем проводиться не в повному обсязі, сума боргу підтверджена даними по особовому рахунку та відповідними розрахунками сум заборгованості, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиту теплову енергію та гарячу воду.

Відповідачем заявлено щодо застосування строку позовної давності до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до позовних вимог щодо застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, встановлений загальний строк позовної давності.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання

Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. 253-255 цього Кодексу.

Між тим, у постанові від 07 липня 2020 року при розгляді справи №712/8916/17, провадження №14-448цс19, Великою Палатою Верховного Суду наведено такий правовий висновок, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. 1,2 ст. 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з ч. 2 ст. 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису ч. 2 ст. 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20, ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, у первинній редакції, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року №633, чинної з 30 серпня 2017 року, якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.

КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області звернулось до суду з даним позовом 24 червня 2022 року.

Як вбачається з поданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, відповідач щомісячно частково вносив плату за спожиту теплову енергію, гарячу воду.

Суд звертає увагу, що відповідачем в суді не спростований наданий позивачем розрахунок заборгованості.

Такі обставини, суд розцінює як доказ переривання строку позовної давності, оскільки відповідачем щомісячно вчинялись дії з погашення боргу, тобто з його фактичного визнання.

Частиною 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідачем у період нарахування боргу, в межах строку позовної давності, вчинялись дії, які вказують на визнання боргу, а саме щомісячно проводились часткові оплати за надані комунальні послуги, суд дійшов висновку, що вказаними діями відповідача строк позовної давності переривався, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути в повному обсязі визначену в позові суму боргу за спожиту теплову енергію, гарячу воду у розмірі 3 339 грн 43 коп. за період з 01 листопада 2018 року по 30 квітня 2022 року включно, оскільки такий розмір є належним чином обґрунтованим та доведеним.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції Полтавського апеляційного суду, викладеного в постанові від 31.08.2021 у справі №554/2476/21, провадження №22-ц/814/2035/21.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Верховний Суд України у постановах від 01.10.2014 у справі №6-113цс14 та від 30.03.2016 у справі №6-2168цс15 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №14-446цс18 сформував правові позиції, в яких вказав на те, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні плати від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафі, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Дана постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022.

Позивачем на суму заборгованості за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року нараховано встановлений індекс інфляції у розмірі 738 грн 35 коп. та 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 300 грн 82 коп., що відображено у відповідному розрахунку 3% річних та інфляційних по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки відповідачем частково не вносилася плата за надані комунальні послуги, а саме за спожиту теплову енергію та гарячу воду, що призвело до порушення права КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на своєчасне та повне отримання плати за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, то суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми заборгованості є законними, обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, а також те, що відповідач належним чином не сплачує послуги, надані позивачем, що підтверджується розрахунком заборгованості, не надав суду жодного доказу на спростування вказаної заборгованості та її розміру, не надав суду доказів, що заборгованість виникла не з його вини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору складає 1,5 відсоток ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто на час звернення КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з даним позовом до суду, розмір судового збору становив не менше 2 481,00 грн.

Як встановлено судом та зокрема підтверджується платіжним дорученням №8600 від 24.06.2021, КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області за подання до суду заяви про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту теплову енергію та гарячу воду, було сплачено судовий збір в розмірі 227,10 грн.

14.07.2021 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області було видано судовий наказ за заявою КП «Теплоенерго», яким стягнуто з ОСОБА_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь КП «Теплоенерго» заборгованість за спожиту теплову енергію та гарячу воду за період з 01.11.2018 по 31.12.2019 у розмірі 1971 грн 64 коп., нараховані на суму заборгованості 3 % річних в розмірі 122 грн 88 коп. та інфляційні втрати в сумі 257 грн 76 коп. та витрати на сплату судового збору 227,10 грн, який в подальшому ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.02.2022 скасовано.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Як вбачається з платіжного доручення №1726 від 21.06.2022, КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області при пред`явленні до суду позову ОСОБА_1 , здійснено доплату судового збору у розмірі 2 254 грн.

Тобто КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області за подання позовної заяви до ОСОБА_1 про стягнення боргу, фактично було сплачено судовий збір в розмірі 2 481,00 грн, що відповідало вимогам п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір».

Враховуючи викладене, а також те, що у матеріалах справи наявні докази, які підтверджують сплату позивачем судового збору за подання позову до суду у розмірі 2 481,00 грн, позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір.

Керуючись ст. 5, 10, 13, 19, 76-81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 610, 611, 625, 629 ЦК України, ст. 162 ЖК України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Будсервіс» про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, адреса місцезнаходження: 39600, Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Софіївська, будинок 68, (р/р НОМЕР_3 у АБ «Укргазбанк»), заборгованість за спожиту теплову енергію, гарячу воду та абонентську плату у розмірі 3 339 грн 43 коп. (три тисячі триста тридцять дев`ять грн 43 коп.) за період з 01 листопада 2018 року по 30 квітня 2022 року включно, встановлений індекс інфляції у розмірі 738 грн 35 коп. (сімсот тридцять вісім грн 35 коп.), 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 300 грн 82 коп. (триста грн вісімдесят дві коп.) за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року включно, та судовий збір сплачений позивачем при подачі позову в сумі 2 481 грн 00 коп. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20 січня 2023 року.

Суддя І.І.Дядечко