КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 759/25508/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3808/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Горбенко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

27 лютого 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Семенюк Т.А

Суддів: Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 липня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись вобґрунтування своїх вимог на те, що 14.04.2021 року у дворі будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «DAEWOO NEXIA» з д.н.з. НОМЕР_1 в`їхав у припаркований нерухомий автомобіль позивача «SUBARU FORESTER» з д.н.з. НОМЕР_2 .

14.04.2021 року складено протокол серії ААБ № 219924 та направлено до Святошинського районного суду м. Києва.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року у справі 759/10350/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП, що сталася 14.04.2021 року.

Цивільно - правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ «СГ «Оберіг» та позивачем отримано страхове відшкодування заподіяної шкоди у розмірі 62047,37 грн. від страхової, без виплати франшизи в сумі 2 500 грн., проте зазначена сума відшкодування не відповідає реально отриманої позивачем матеріальній шкоді, а тому вважає, що різницю між вартістю відновлюваного ремонту та розміром страхового відшкодування і невиплачену франшизу, слід стягнути з особи, яка винна у заподіянні шкоди. Вартість необхідного для повного відновлювання автомобілю ремонту, була визначена звітом спеціаліста-оцінювача та встановлена у розмірі 88 741,67 грн., страховою компанією сплачено суму 62 047,37 грн., різниця страхового відшкодування складає 24194,03 грн.

Також позивач посилається на те, що з настанням факту ДТП він зазнав моральних страждань, оскільки є людиною літнього віку, автомобіль був придбаний в 2018 році і був як новий, машина необхідна їм з дружиною була, щоб відвідувати стареньку матір дружини, тому позивач оцінив моральну шкоду в розмірі невідшкодованого заподіяного матеріального збитку, а саме 24 194,03 грн.

У зв`язку з викладеним, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду - 24 194,03 грн., суму франшизи - 2 500 грн. та моральну шкоду у розмірі 24 194,03 грн., разом 54 340,20 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 07 липня 2022 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 26 694 грн. 03 коп. з яких: 24 194,3 грн. вартість втрати товарної вартості; 2 500 грн. розмір франшизи.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 951, 60 грн.

В решті частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення в частині задоволених позовних вимог, а саме відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 24 194,03 грн., моральної шкоди 10 000 грн. та судовий збір скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи, оскільки не дослідив належним чином матеріали справи, зокрема матеріали страхової справи, які просив витребувати відповідач в клопотанні якому було відмовлено.

Також вважає, що відсутній письмовий доказ щодо придбання нової двері, а надані позивачем квитанції на оплату ремонту пошкодженого автомобіля складають в сумі 51 344,86 грн., тобто вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу не перевищує суму виплаченого страхового відшкодування.

На думку скаржника, судом першої інстанції не враховано, що тривалість моральних страждань є необґрунтованими та не відповідають дійсності, оскільки згідно акту виконаних робіт від 21.07.2021 року позивач відновив автомобіль через 3 місяці після ДТП, а не п`ять, а також у відповіді на відзив визнав, що наявні пошкодження автомобіля не позбавляли можливості його користуватися транспортним засобом.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що постановою Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року у справі 759/10350/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно звіту №95.42.06.21 від 07.06.2021 року спеціаліста-оцінювача з визначення вартості матеріального збитку заподіяної власнику автомобіля SUBARU Forester НОМЕР_2 , вартість відновлюваного ремонту автомобіля становить 64547,37 грн., а вартість матеріального збитку, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових, які підлягають заміні під час ремонту, становить 88741,67 грн..

Потерпілий від ДТП ОСОБА_3 звернувся до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування та отримав в якості страхового відшкодування 62047,37 грн., без суми франшизи в розмірі 2500 грн., що підтверджується листом ТДВ СГ «Оберіг» від 13.01.2022 року і не заперечується позивачем.

Для здійснення безпосереднього відновлюваного ремонту позивач звернувся до ТОВ «ВІДІ-СТАР», актами виконаних робіт ТОВ «ВІДІ-СТРАР» від 21.07.2021,07.09.2021, 07.09.2021 на суми 49780,86 грн., 14424,31 грн., 1564,18 грн. підтверджено розрахунок сум виконаних робіт. В підтвердження оплати за виконані роботи, позивачем надано 3 квитанції на суму 24890,43 грн, 24890,46 грн та 1564,18 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди. Щодо моральної шкоди суд першої інстанції зазначив, що позивачем доведено завдану моральну шкоду, проте визначаючи розмір відшкодування, суд врахував вимоги розумності та справедливості.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Визначаючи розмір матеріальної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача з відповідача, суд першої інстанції виходив з наданого позивачем Звіту про оцінку вартості матеріального збитку №95/42.06.21 від 07.06.2021 року, завданого власнику колісного транспортного засобу НОМЕР_2 , виконаного на замовлення ОСОБА_3 , відповідно до якого було визначено вартість відновлювального ремонту в сумі 64547,37 грн., втрату товарної вартості - 24194,03 грн., а всього розмір матеріального збитку - 88 741,67 грн.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах ліміту страхового відшкодування покладається на страховика.

У постанові від 01 липни 2020 року у справі № 420/998/18, проваджений № 61- 11714св19 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив: «Системний аналіз пункту32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

З аналізу вище наведених норм вбачається, що у даному конкретному випадку на страховика винної у ДТП особи - ТДВ СГ «Оберіг», відповідно до положень пункту

32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не покладається обов`язок з відшкодування втрати товарної вартості, оскільки такий обов`язок покладається на особу, яка є винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_2 .

Порядок визначення вартості колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості колісних транспортних засобів встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395 (у редакції наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1159).

В п.п. 1.6 розділу І Методики визначене поняття величини втрати товарної вартості: величина втрати товарної вартості (далі - ВТВ) - умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Згідно п.п. 8.6. розділу 8 Методики визначено, що величина ВТВ характеризує фізичний знос, який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду, а також унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

В п.п. 8.6.2. визначено, що величина ВТВ КТЗ не нараховується, якщо:

а) строк експлуатації легкових автомобілів перевищує 5 років для КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших КТЗ;

б) легкові автомобілі експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний (середньостатистичний) нормативний), а строк експлуатації перевищує:

3,5 року - для КТЗ виробництва країн СНД;

5 років - для інших КТЗ.

Отже з врахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування матеріальної шкоди заподіяного власнику вказаного транспортного засобу, рік випуску якого є 2018 рік.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Згідно з ст. 5 зазначеного Закону, суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання, зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Статтею 7 Закону передбачено, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Частиною 1 ст.12 Закону встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до п.п. д) п. 1.4 Наказу МЮУ фонду державного майна України «Про затвердження методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 встановлено, що методика застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.

Пунктом 4.3 Методики передбачено, що за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ.

Таким чином, аналіз даної норми права дає можливим дійти до висновку про те, що належним підтвердженням розміру оціненої шкоди є звіт або акт оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що звіт є неналежним доказом наданим на обґрунтування розміру втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля, адже в ньому допущені неточності в розрахунках, а також він не відповідає вимогам Методики, з огляду на наступне.

Пунктами 2, 3 частиною першою статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Проте, відповідач не скористався своїм правом під час розгляду справи в суді першої інстанції, розгляд якої проводився за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи, і клопотання про призначення судом відповідної судової експертизи заявлено не було.

Позивачем надано докази на підтвердження завданих йому збитків, при цьому відповідачем належних та допустимих доказів, які б спростовували визначений розмір збитків, як підстави для зменшення визначення розміру збитків, відповідачем не надано, хоче це згідно приписів ст. 81 ЦПК України, є його обов`язком.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц (провадження № 61-4463св18), від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц (провадження № 61-34581св18).

Посилання в апеляційній скарзі на незгоду відповідача з розрахунком шкоди, яка заподіяна його автомобілем автомобілю позивача, колегія суддів вважає такими, що не спростовують доводи позивача щодо визначення розміру понесених матеріальних витрат, враховуючи наявність актів виконаних робіт про проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, тобто доказ реально понесених витрат позивачем по справі.

Що стосується стягнення судом першої інстанції моральної шкоди, то колегія суддів вважає наступне.

Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України потерпіла особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Враховуючи, що у зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, позивачу заподіяно суттєві побутові незручності і необхідності додаткових зусиль, пов`язаних з неможливістю використовувати автомобіль за призначенням, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про стягнення моральної шкоди правильними.

Посилання в апеляційній скарзі на безпідставне стягнення такої шкоди колегія суддів вважає таким, що не спростовує висновків суду, враховуючи неправомірну поведінку відповідача по справі, внаслідок чого і сталася вищезгадана пригода.

Проте, колегія суддів виходячи з положень статті 23 ЦК України, з урахуванням характеру та обсягу заподіяних ОСОБА_3 моральних і фізичних страждань, ступеню вини відповідача, беручи до уваги сімейні обставини позивача та, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне зменшити розмір суми у відшкодування моральної шкоди до 5000 грн.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкодиз 10 000 грн. до 5 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 липня 2022 року в частиністягнення моральної шкоди змінити.

Зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди з 10 000 грн. до 5 000 грн.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді