ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» серпня 2023 року

м. Харків

справа № 754/19209/21

провадження № 22ц/818/1498/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Маміної О. В., Яцини В.Б.

за участю секретаря Волобуєва О.О.

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1 , представниця скаржника ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), представник заінтересованої особи Горбатовський І. А., Акціонерне товариство «Банк Фінанси і кредит», Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Кредит-Капітал»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 травня 2023 року в складі судді Баркової Н.В.

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Банк Фінанси і кредит», Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Кредит-Капітал», на бездіяльність виконавчої служби, яку в подальшому уточнив.

Скарга мотивована тим, що 13 липня 2012 року Деснянським районним відділом Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 33367344 на підставі виконавчого листа від 14 червня 2012 року, за яким він є боржником. Того ж дня винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 14 травня 2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, виконавче провадження завершено.

У подальшому 29 травня 2013 року виконавчий лист надійшов до виконавчої служби повторно. 31 травня 2013 року Деснянським районним відділом Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 38198410. Того ж дня винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 27 червня 2015 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу та завершення виконавчого провадження №38198410.

Вказав, що наразі виконавчі провадження №№ 33367344 та 38198410 завершено, а матеріали обох виконавчих проваджень знищено за терміном зберігання. Проте, арешти, накладені в рамках цих виконавчих проваджень, не скасовані.

Зазначив, що при закінченні виконавчого провадження виконавець зобов`язаний скасувати усі арешти та заборони, накладені в рамках такого виконавчого провадження. Однак, виконавцем цього здійснено не було.

Вказав, що враховуючи відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, наявність протягом тривалого час нескасованого арешту на його майно та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно, не зняття арешту з майна є невиправданим втручанням у його право на мирне володіння своїм майном.

Просив визнати протиправною бездіяльність начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубаса Артура Михайловича, що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного у виконавчих провадженнях №33367344 та №38198410; зобов`язати начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубаса Артура Михайловича зняти арешт із усього його майна, накладений у виконавчих провадженнях №33367344 та №38198410.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 травня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги його скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд не врахував, що при завершенні виконавчого провадження державний виконавець на підставі статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний був скасувати усі арешти та заборони, накладені в рамках виконавчого провадження. Судом неправильно застосовано правовий висновок Верховного Суду у справі № 2/0301/806/11, викладений у постанові від 13 липня 2022 року, у якому зазначено, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном. Подібний висновок викладено і в постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17. Він не має обов`язку щодо досудового врегулювання спору та звернення до виконавця з вимогою про зняття арештів. Заінтересовані особи не заперечували проти зняття арештів. Матеріали виконавчих проваджень знищені, а строки на повторне звернення виконавчого листа до виконання пропущено, тобто повторне відкриття виконавчого провадження неможливо. Суд позбавив його можливості в будь-який інший передбачений законодавством спосіб скасувати накладений на його майно арешт.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

18 липня 2023 року електронною поштою та 25 липня 2023 року до суду апеляційної інстанції від державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби надійшли письмові пояснення, в яких він просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду залишити без змін. При цьому акцентував увагу суду на тому, що станом на сьогоднішній день у відділі відсутня інформація про сплату заборгованості боржником. Боржник вселяко ухиляється від сплати боргу, виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження.

До суду апеляційної інстанції учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. 01 серпня 2023 року до суду апеляційної інстанції електронною поштою від представниці скаржника надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутністю та відсутністю скаржника. Зазначили, що доводи апеляційної скарги підтримують. Клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції під час її розгляду не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що боржник не виконав судове рішення, тому при поверненні виконавчого листа державний виконавець не мав підстав для зняття арешту, адже повернення виконавчого документа стягувачу без виконання не є підставою для закінчення виконавчого провадження та зняття арешту.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконанні Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебував виконавчий лист №2-4 від 14 червня 2012 року, виданий Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 суми заборгованості в розмірі 3 993,98 доларів США та 104 092,43 грн пені, судового збору за розгляд справи в суді в розмірі 1 360,04 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120,00 грн, що надійшов до відділу на виконання 11 липня 2012 року.

13 липня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №33367344.

15 серпня 2012 року державним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника та про розшук майна боржника, а саме: автомобілю марки «SUBARU LEGACY», тип кузова: легковий седан-в, № кузова: НОМЕР_1 , 2007 року випуску, державний номерний знак: НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 .

Того ж дня державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження.

14 травня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про поновлення виконавчих дій. Того ж дня державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 7 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки майно боржника не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку, копію якої разом з оригіналом виконавчого документа надіслано до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Слобожанського РУ Акціонерного товариства «Банк» Фінанси та Кредит».

29 травня 2013 року вищевказаний виконавчий документ повторно надійшов до відділу на виконання.

31 травня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 38198410 та постанову про арешт майна боржника.

27 червня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 7 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», копію якої разом з оригіналом виконавчого документу надіслано до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Слобожанського РУ Акціонерного товариства «Банк» Фінанси та Кредит».

Зазначені обставини підтверджуються даними інформаційних довідок по виконавчим провадженням ВП № 333677344 та ВП № 38198410 від 20 вересня 2022 року, а також листом Деснянського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві від 20 вересня 2022 року (а. с. 41-46).

Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві повідомив суд, що надати належним чином завірені копії матеріалів виконавчих проваджень № 33367344 та № 38198410 не має можливості, оскільки відповідно до розділу 11 Наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017 року «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих документів 3 роки. Строк зберігання реєстрів рекомендованої кореспонденції становить 1 рік (а. с. 41-42).

23 лютого 2023 року до суду надійшло повідомлення про відступлення права вимоги, з якого вбачається, що 13 лютого 2018 року право вимоги за кредитним договором № М-337-06-ФО від 15 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_3 , поручителем за яким є ОСОБА_1 , було відступлене Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Кредит-Капітал» у складі лоту F07GL1963 (а. с. 98-104).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Згідно зі статтею 11 Закону України № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій) державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 30 вказаного Закону передбачено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно зі статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно зі статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно зі статтею 48 цього Закону.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 47 вказаного Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-XIV).

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом (частина друга статті 24 Закону № 606-XIV).

Статтею 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Згідно з частинами першою і другою статті 50 Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних

заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або

витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій),

повернення виконавчого документа до суду або іншого органу

(посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно

боржника знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем

заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші

дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім

випадків, передбачених цим Законом.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до пункту 3.17 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Отже, з огляду на наведені норми закону, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21, від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18, від 26 квітня 2022 року у справі № 242/4601/20, від 04 листопада 2022 року у справі № 686/6010/14-ц.

Чинний Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII також передбачає право стягувача, у разі повернення йому виконавчого документу, повторно пред`явити виконавчий документ до виконання (частина п`ята статті 37 Закону № 1404-VIII).

Як встановлено судом виконавчий лист, боржником у якому є ОСОБА_1 , двічі пред`являвся стягувачем до виконання. Постановами державного виконавця від 14 травня 2013 року і 27 червня 2014 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 7 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що майно боржника, розшук якого здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку.

Арешти на майно боржника ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях № 33367344 та № 38198410 накладались державними виконавцями в інтересах стягувача на виконання рішення суду, яке дотепер не виконано.

Оскільки арешт майна боржника є заходом, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню, то у випадку невиконання виконавчого документа про стягнення з боржника коштів немає підстав для зняття арешту з майна боржника.

Сам лише факт повернення виконавчого листа стягувачу з підстав неможливості розшуку майна боржника, не є підставою для зняття арешту з майна та коштів боржника відповідно до вимог законодавства.

Враховуючи положення пункту 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, повернення виконавчого документа стягувачу, коли заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, а також не позбавляє стягувача права звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно врахував, що постановами державного виконавця від 14 травня 2013 року і 27 червня 2014 року виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV. Тобто, виконавчі провадження не є закінченими, а тому немає підстав для застосування правових наслідків, передбачених частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV у вигляді зняття арешту.

Установивши, що боржником не сплачено борг, виконавчий збір, судові витрати, та врахувавши, що повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення виконавчого провадження, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , оскільки його доводи щодо неправомірної бездіяльності державної виконавчої служби не знайшли свого підтвердження в ході розгляду скарги.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15; від 06 березня 2019 року у справі № 263/1468/17; від 01 серпня 2019 року у справі № 754/15469/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 127/2-1421/09, від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17, від 15 лютого 2023 року у справі № 202/1183/22, від 29 березня 2023 року у справі № 202/1182/22, ухвалах від 13 квітня 2023 року у справі № 2-5058/11 та 20 квітня 2023 року у справі № 2-681/2011.

Посилання ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано правові висновки Верховного Суду, викладені у справі № 2/0301/806/11 від 13 липня 2022 року, у справі № 817/928/17 від 27 березня 2020 року, згідно яких наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном, судова колегія не бере до уваги, оскільки у цих справах суди встановили, що боржники погасили борг у добровільному порядку. Водночас, у справі, що переглядається, відсутні докази погашення ОСОБА_1 заборгованості перед стягувачем. Спір у справі № 2/0301/806/11 виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності виконавця у вигляді не зняття арешту у виконавчих провадженнях під час повернення виконавчих документів стягувачу, а у зв`язку з тим, що державний виконавець відмовився зняти арешт з майна боржника на заяву особи про зняття арешту у зв`язку з виконанням виконавчого документу поза межами виконавчого провадження. Тож висновок суду щодо наявності підстав для зняття арешту у тій справі зроблений за інших фактичних обставин та не може бути застосований на користь скаржника у даній справі.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що він не має обов`язку з досудового врегулювання спору та звернення до виконавця з вимогою про зняття арештів, судова колегія відхиляє, оскільки суд першої інстанції вказав на ці обставини. Разом з тим основною підставою для відмови у задоволенні скарги є не вони, а невиконання рішення суду.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що заінтересовані особи не заперечували проти зняття арештів, матеріали виконавчих проваджень знищені, а строки на повторне звернення виконавчого листа до виконання пропущено, тобто повторне відкриття виконавчого провадження неможливо, також не можуть бути взяті до уваги, оскільки стягувач не позбавлений права звернутися до суду із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Посилання ОСОБА_1 на те, що суд позбавив його можливості в будь-який інший передбачений законодавством спосіб скасувати накладений на його майно арешт, є безпідставними, адже право ОСОБА_1 на розпорядження належним йому майном без будь-яких обтяжень у вигляді арешту може бути поновлено, зокрема, шляхом добровільного виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова про стягнення заборгованості, виконавчий лист на примусове виконання якого виданий 14 червня 2012 року, яке він тривалий час не виконує.

Наведене відповідає висновкам, що викладені у постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 127/2-1421/09.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Оскільки ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

У зв`язку з тим, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, підстави для розподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1. ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О. В. Маміна

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 01 серпня 2023 року.