Справа № 2-767/11
Провадження № 22-ц/4808/435/23
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Мальцева
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Мальцевої Є.Є.,

суддів: Девляшевського В.А., Луганської В.М.,

секретар Працун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Атаманюк Володимир Михайлович, на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Iвано-Франкiвської областi від 10 червня 2015 року у справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

Коломийський ВДВС, звернувшись в суд із даним поданням, посилався на те, що у них на виконанні перебувало виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Банк Золоті Ворота» заборгованості за кредитним договором.

Просив суд обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання нею зобов`язань по сплаті заборгованості на користь ПАТ «Банк Золоті Ворота».

ОСОБА_1 згідно з положеннями ст.377-1 ЦПК України в судове засідання не викликалася.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2015 року подання задоволено, встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення закордонного паспорту, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання рішення суду у справі № 2-767/2011.

В лютому 2023 року представник боржника ОСОБА_1 адвокат Атаманюк В.М. оскаржив ухвалу суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу від 10.06.2015 року скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В скарзі зазначає, що судом було постановлено ухвалу з порушенням ст. 377-1 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оскільки питання вирішено судом без повідомлення боржника і про ухвалення такого рішення ОСОБА_1 не було повідомлено також. Державною виконавчою службою не надано суду жодних підтверджень факту ухилення боржника від виконання рішення суду про стягнення заборгованості. Вважає, що суд при вирішенні подання не перевіряв ці обставини, не врахував, що саме задоволення подання і може утруднити виконання рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у відсутності боржника, представників Відділу державної виконавчої служби та заінтересованої особи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до положень ч.1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на час звернення до суду з даним поданням на виконанні у відділі ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції перебувало виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Банк Золоті Ворота» заборгованості за кредитним договором.

Дійсно, рішенням Коломийського міськрайонного суду від 24.06.2011 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку стягнуто на користь ПАТ «Банк Золоті Ворота» заборгованість за кредитом в розмірі 22262,95 грн. та судові витрати.

24.06.2011 року виданий виконавчий лист для виконання рішення суду відносно ОСОБА_1

09.04.2015 року відкрито виконавче провадження для примусового виконання рішення суду щодо боржника ОСОБА_1 накладений арешт на майно боржника.

Вирішуючи питання про обмеження виїзду, суд виходив з того, що боржник повідомлений про наявність виконавчого провадження, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення (а.с.79), однак ухиляється від виконання зобов`язання, може виїхати за кордон, що унеможливить виконання судового рішення, тому необхідно обмежити його у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань по сплаті вищевказаної заборгованості.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну», громадян України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору у передбачених законом випадках.

Згідно з п.5, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, в тому числі якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

З аналізу зазначеної норми матеріального закону витікає, що для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон необхідна не тільки наявність невиконаних зобов'язань, але і факт ухилення від їх виконання, а також наявність паспорту для виїзду за кордон.

Пунктом 18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно було вирішуватися при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та з урахуванням вимог ст. 377-1 ЦПК України в редакції, що діяв на час вирішення судом даного подання - зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього за рішенням суду.

Як роз`яснив Верховний Суд України у листі від 01.02.2013 «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням», яке варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Відповідно до вказаного листа Верховного Суду України, однією з підстав для відмови у задоволенні подання є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Отже, право приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Разом з тим у матеріалах справи відсутні, а державним виконавцем не надані докази того, що боржник вчиняє свідомі діяння, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, при цьому маючи реальну можливість його виконання.

За приписами ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів справи вбачається, що 09.04.2015 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржнику пропоновано добровільно виконати судове рішення. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження (ВП № 47191561).

Відповідно до ст.ст.28, 71 Закону України «Про виконавче провадження», боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Колегія суддів встановила, що постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена боржнику 10.04.2015 згідно рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ( а.с. 79).

Як вбачається із матеріалів справи, за період з 09.04.2015 року по 10.06.2015 року (день звернення до суду) державним виконавцем вчинялись виконавчі дії з примусового виконання рішення суду від 24.06.2011, зокрема, здійснювались заходи щодо розшуку майна боржника (надіслано запити до відповідних реєстраційних органів, отримано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) (а.с.75-78, 73); накладено арешт на все нерухоме майно боржника (а.с.72).

Вищевказане свідчить про те, державний виконавець не реалізував в повній мірі свої права для отримання усієї необхідної інформації про майновий стан та майно боржника.

Пунктом 18 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на час розгляду подання встановлено, що державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Приписами ст. 337-1 ЦПК України в редакції, що діяла на час вирішення подання, унормовано, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Отже, колегія суддів зазначає про те, що нормами діючого законодавства передбачена можливість тимчасового обмеження виїзду за кордон боржника (керівника боржника) лише у разі ухилення боржником від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Тобто, відсутність майна чи достатньої суми грошових коштів не свідчить про вчинення свідомих дій боржником, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення.

Відповідно до вищевказаних роз`яснень Верховного Суду України від 01.02.2013 року однією з підстав для відмови у задоволенні подання є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

Таким чином, невиконання рішення суду добровільно у визначений державним виконавцем строк і наявність самого лише зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон, якщо не доведений факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Втім, у матеріалах подання державного виконавця відсутні докази свідомого ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання судового рішення № 2-767/11 від 24.06.2015.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні подання відділу державної виконавчої служби про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Атаманюк Володимир Михайлович - задовольнити.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Iвано-Франкiвської областi від 10 червня 2015 року скасувати.

В задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа відмовити.

Постанова касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 04 квітня 2023 року.

Головуюча Є.Є. Мальцева

Судді: В.А. Девляшевський

В.М. Луганська