КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/5276/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м. Київ

Справа № 369/13327/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2022 року, ухвалене у складі судді Дубас Т.В.,

у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_1 , треті особи: Державне підприємство «Київське лісове господарство», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння,

встановив:

У жовтні 2018 року Перший заступник прокурора Київської області звернувся в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Державне підприємство «Київське лісове господарство», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2018 року у справі № 369/9036/17 задоволено позов Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_3 , треті особи: ДП «Київське лісове господарство», ОСОБА_4 про визнання недійсними рішень та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння.

Визнано недійсним рішення Віто-Поштової сільської ради від 23.03.2009 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд», яким передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 .

Витребувано на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,15 га з кадастровим номером :01:006:0175.

Вищезазначеним судовим рішенням встановлено, що спірна земельна ділянка відносилась до земель лісогосподарського призначення, передача якої у приватну власність заборонена законом, а тому оспорюване рішення щодо передачі ділянки у приватну власність ОСОБА_4 суперечить вимогам закону.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що вказана земельна ділянка передана у приватну власність за рахунок земель лісового фонду на підставі рішення Віто-Поштової сільської ради від 23.03.2009 з порушенням вимог діючого законодавства.

Таким чином, судовим рішенням у справі № 369/9036/17, яке набрало законної сили, встановлено обставини, що не підлягають доказуванню у даному позові про те, що із земель лісового фонду рішенням Віто-Поштової сільської ради від 23.03.2009 всупереч вимог ст. ст. 6, 14, 19 Конституції України, ст. ст. 20, 84, 116, 118, 122, 149 Земельного кодексу України незаконно передано у власність ОСОБА_4 , яка в подальшому відчужила на користь ОСОБА_3 , для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд земельну ділянку загальною площею 0,15 га, яка знаходиться в с. Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області.

Під час виконання вказаного вище судового рішення встановлено, що власником земельної ділянки площею 0,15 га з кадастровим номером :01:006:0175 є не ОСОБА_5 , а ОСОБА_1 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:0175 загальною площею 0,15 га за договором дарування від 23.11.2017 за № 1915 перейшло від ОСОБА_5 до ОСОБА_1 .

Оскільки ОСОБА_3 не мала права відчужувати вищезазначену земельну ділянку, позивач просив суд витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером :01:006:0175, яка знаходиться на АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на користь прокуратури Київської області судовий збір.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2022 року позов задоволено.

Витребувано на користь держави в особі Кабінету Міністрів України із незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером :01:006:0175, яка знаходиться на АДРЕСА_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись його незаконність та необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що наведені в оскаржуваному рішенні посилання щодо рішення Господарського суду Київської області від 27 травня 2008 року №9/257-08, рішення Віто-Поштової сільської ради «Про землі запасу» від 19 червня 2008 року, листа Віто-Поштової сільської ради від 12.03.2020 № 04-12/28 судом першої інстанції встановлено правомірно, проте в подальшому суд необґрунтовано дійшов висновку, що саме лише припинення права користування державного підприємства земельною ділянкою лісового фонду, не є підставою для автоматичної зміни цільового призначення такої земельної ділянки та припинення права власності на ліси. З огляду на викладені обставини суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні безпідставно зазначив про відсутність підстав вважати, що ДП «Київське лісове господарство» станом на час вирішення питання про вилучення спірної земельної ділянки не було законним користувачем останньої. Вважає безпідставними будь-які посилання на незаконність рішень Віто-Поштової сільської ради про віднесення спірної земельної ділянки до земель запасу та виділення її в натурі та наявність підстав для витребування спірної земельної ділянки.

Вказує, що вирішуючи питання про наявність підстав для витребування спірної земельної ділянки у ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що листом ВО «Укрдержліспроект» № 743 від 26 серпня 2016 року із фрагментом з Публічної кадастрової карти України з нанесеними межами кварталу 50 та його виділів Васильківського лісництва Виробничої частини ДЛГО «Київліс» і межами спірної земельної ділянки, з якого вбачається, що спірна земельна ділянка накладається на землі ДП «Київський лісгосп». Листом Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 19 вересня 2016 року №04-36/2003 повідомлено Прокуратуру Київської області, що Управлінням не надавалось погодження на вилучення земельних ділянок лісогосподарського призначення з постійного користування ДП «Київській лісгосп» та зімни їх цільового призначення.

Саме на підставі наведених документів судом першої інстанції визначається, що спірна земельна ділянка є земельною ділянкою лісового фонду і відноситься до земель лісогосподарського призначення, розташована в кварталі 10 виділ 50 Васильківського лісництва та перебуває в постійному користуванні ДП «Київський лісгосп». Станом на час прийняття оскаржуваного рішення земельна ділянка з постійного користування не вилучалась, жодних погоджень на її вилучення ДП «Київський лісгосп» не надавало, що підтверджується листом ДДГТ «Київське лісове господарство» від 15 вересня 2016 року №02-768.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції фактично визнав, що ДП «Київський лісгосп» в силу п. 5 розділу «Прикінцеві положення» ЛК України є постійним землекористувачем спірної земельної ділянки. Проте, рішенням Віто-Поштової сільської ради від 23.03.2009 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд» було розглянуто розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва житлового будинку і господарських споруд ОСОБА_4 , керуючись ст. ст. 12, 40, 81, 116, 118, 119, 121 ЗК України та ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», враховуючи позитивний висновок державної землевпорядної експертизи Київського обласного управління земельних ресурсів за № 13- 72е від 19.02.2009, було вирішено: затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,15 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 ; передати у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,15 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 .

Отже, наведені документи стали правовою підставою та є підґрунтям для прийняття рішення Віто-Поштової сільської ради від 23.03.2009, а отже містять відомості, які самі по собі спростовують необґрунтовані доводи відносно того, що спірна земельна ділянка накладається на землі ДП «Київський лісгосп» і що ДП «Київський лісгосп» в силу п. 5 розділу «Прикінцеві положення» ЛК України є постійним землекористувачем спірної земельної ділянки. Наведені документи та обставини були взагалі залишені поза увагою суду першої інстанції при вирішенні спору.

Наголошує, що рішенням Віто-Поштової сільської ради від 23.03.2009 передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,15 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 . Враховуючи наведене, спірна земельна ділянка розташована в межах с. Віта Поштова та має конкретно визначену поштову адресу ( АДРЕСА_1 ), а отже відповідна поштова адреса вже була присвоєна відповідній земельній ділянці та існувала до прийняття оскаржуваного рішення Віто-Поштової сільської ради від 23.03.2009.

Оскільки відповідна земельна ділянка була сформована із земель запасу на підставі рішення Віто-Поштової сільської ради від 19.06.2008 «Про землі запасу», то є всі підстави стверджувати, що спірна земельна ділянка розташована в межах с. Віта Поштова, а тому оскаржуване рішення ради прийнято в межах компетенції і підстави для визнання його незаконним відсутні. Наведене підтверджується і рішенням Господарського суду Київської області від 27.05.2008 року № 9/257-08.

Зазначає, що право користування ДП «Київське лісове господарство» спірною земельною ділянкою припинено, в тому числі і з огляду на рішенням Господарського суду Київської області від 27.05.2008 року у справі № 9/257-08, яке набрало законної сили, та рішення Віто-Поштової сільської ради від 19.06.2008 року в частині віднесення спірної земельної ділянки до земель запасу Віто-Поштової сільської ради. В свою чергу цільове призначення спірної земельної ділянки було визначено виходячи із того, що така земля була віднесена до земель запасу на підставі рішення Віто-Поштової сільської ради «Про землі запасу» від 19.06.2008 року і в подальшому була виділена за результатами опрацювання проекту землеустрою на користь фізичної особи ( ОСОБА_4 ) на підставі її заяви та поданих документів.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, визначеним в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.06.2019 № 369/9035/17-ц та від 24.03.2021 у справі № 369/9036/17. Верховний Суд у наведених вище постановах, за аналогічних правовідносин (справа № 369/9036/17 взагалі стосується тієї самої земельної ділянки), надав належну правомірну оцінку фактичним даним та обставинам стосовно відсутності правових підстав для визнання недійсним рішення ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки та про витребування такої земельної ділянки на користь держави. Однак, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні по іншому застосував положення ст. ст. 19, 84 ЗК України, статті 5 ЛК України та посилання на рішення Господарського суду Київської області від 27 травня 2008 року у справі № 9/257- 08.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов неправомірного і безпідставного висновку, що у справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні виходив з того, що стоїть питання про витребування спірної земельної ділянки, проте оскільки способом захисту обрано витребування в порядку приписів ст. ст. 387 і 388 ЦК України, то відсутні підстави для визнання рішення Віто-Поштової сільської ради від 13 травня 2009 року недійсним і його скасування, а належить лише витребувати спірну земельну ділянку від відповідача.

В той же час, позивачем та судом першої інстанції не наведено належних обставин стосовно того, а чи дійсно ОСОБА_1 незаконно, без відповідної правової підстави заволодів спірною земельної ділянкою та чи існують достатні правові підстави для її витребування в порядку приписів ст. 387 ЦК України.

Звертає увагу на те, що рішенням Віто-Поштової сільської ради від 23.03.2009 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд» передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,15 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 .

В свою чергу ОСОБА_3 придбала відповідну земельну ділянку на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16.10.2009 у ОСОБА_4

ОСОБА_1 набув у власність відповідну земельну ділянку у ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 23.11.2017.

На час укладення відповідних договорів, право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на відповідну земельну ділянку було чинним, як було чинним і відповідне рішення Віто-Поштової сільської ради від 23.03.2009, та рішенням Віто-Поштової сільської ради від 19.06.2008 «Про землі запасу», будь-які треті особи не заявляли свої права на таку земельну ділянку. Про обставини, які зазначені прокуратурою підставами для скасування рішення Віто-Поштової сільської ради від 23.03.2009 і витребування земельної ділянки ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не знали і знати не могли.

Відсутні будь-які правові підстави вважати, що у ОСОБА_1 повинні були виникнути будь-які обґрунтовані сумніви чи припущення або передбачення стосовно того, що відповідна земельна ділянка є державною власністю. Отже, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 правомірно, за наявності законодавчо визначеної правової підстави отримали у власність відповідну земельну ділянку, а тому відсутні правові підстави для витребування у ОСОБА_1 земельної ділянки в порядку ст. 387,388 ЦК України.

Отже, задоволення позовних вимог про витребування спірної земельної ділянки у ОСОБА_1 , який є добросовісним набувачем, є грубим порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, оскільки в такому випадку на ОСОБА_1 буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Також суд першої інстанції безпідставно визначив, що порушене право держави в особі Кабінету Міністрів України у правовідносинах, що склалися. На той час, всі питання які пов`язані із передачею у власність, наданням у постійне користування для не лісогосподарських потреб земель лісогосподарського призначення площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення та припинення права користування ними, згідно із п. 3 ст. 32 ЛК України належало до повноважень районних державних адміністрацій. В межах даної справи прокуратурою в інтересах держави поданий позов в особі Кабінету Міністрів України, який на момент виникнення спірних правовідносин не мав повноважень вирішувати питання у спірних правовідносинах. Тобто, оскільки на час прийняття Віто-Поштовою сільською радою оскаржуваного рішення від 26.03.2009 року вирішення питань у спірних правовідносинах відносились до повноважень місцевих державних адміністрацій, то інтереси держави в особі Кабінету Міністрів України не порушені. Наведена правова позиція є обґрунтованою, що підтверджується за результатами вирішення аналогічного спору у аналогічних правовідносинах постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.06.2019 у справі № 369/9035/17-ц.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Прокурор Батюк І.В. в судовому засіданні вважала доводи апеляційної скарги відповідача безпідставними та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача та прокурора, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з даним позовом у жовтні 2018 року, Перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2018 у справі № 369/9036/17 задоволено позов Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_3 , треті особи: ДП «Київське лісове господарство», ОСОБА_4 про визнання недійсними рішень та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння.

Визнано недійсним рішення Віто-Поштової сільської ради від 23.03.2009 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд», яким передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 .

Витребувано на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,15 га з кадастровим номером :01:006:0175.

Оскільки під час виконання вказаного судового рішення було встановлено, що власником земельної ділянки, площею 0,15 га з кадастровим номером :01:006:0175 є не ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 23 листопада 2017 року, то прокурор просив витребувати спірну земельну ділянку з володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2019 року позовні вимоги було задоволено та витребувано на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером :01:006:0175, яка знаходиться на АДРЕСА_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2021 року було задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 та скасоване заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2019 року, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Оскаржуваним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2022 року позовні вимоги задоволено та витребувано на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером :01:006:0175, яка знаходиться на АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини:

Рішенням Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 26.03.2009 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,15 га у власність ОСОБА_4 та передано їй у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд земельну ділянку площею 0,15 га, яка розташована в межах Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ 347828, виданим 13.05.2009 управлінням земельних ресурсів в Києво-Святошинському районі на підставі вищезазначеного рішення сільської ради, ОСОБА_7 була власником зазначеної земельної ділянки площею 0,15 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:006:0175, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 42.

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16.10.2009 року ОСОБА_4 відчужила спірну земельну ділянку на користь ОСОБА_3 .

Відповідно до проекту організації та розвитку лісового господарства Державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» 2003 року спірна земельна ділянка покрита лісовою рослинністю та має наступні таксаційні характеристики: виділ 2: площа 15 га, склад - 10 сосни звичайної, вік 53 років, висота - 22 м, діаметр - 26 см, запас на 1 га - 371 метрів кубічних.

Згідно з проектом організації та розвитку лісового господарства Державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» 2015 року спірна земельна ділянка покрита лісовою рослинністю та має наступні таксаційні характеристики: виділ 10: площа 1,6 га, склад - 10 сосни звичайної, вік 64 років, висота - 25 м, діаметр - 32 см, запас на 1 га - 330 метрів кубічних.

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.05.2008 у справі № 9/257-08 за позовом Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області до Києво-Святошинської районної державної адміністрації, ДП «Київське лісове господарство» про припинення права користування земельними ділянками позов задоволено. Припинено право користування ДП «Київське лісове господарство» земельними ділянками лісогосподарського призначення ДП «Київський лісгосп»: в кварталі 50 виділ 5 площею 0,99 га, кварталі 50 виділ 5 площею 0,99 га, кварталі 50 виділ 5 площею 0,99 га, кварталі 50 виділ площею 0,99 га, кварталі 50 виділ 5 площею 0,50 га, кварталі 50 виділ 4 площею 0,60 га, кварталі 50 виділ 4 площею 0,98 га, кварталі 50 виділ 1 площею 0,20 га, квартал 50 виділ 2 площею 0,98 га, квартал 50 виділ 2 площею 0,98 га, квартал 50 виділ 2 площею 0,98 га, квартал 50 виділ 23 площею 0,98 га, квартал 50 виділ 15 площею 0,98 га, які знаходяться в межах населеного пункту с. Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області.

Вказаним рішенням суд установив, що ДП «Київський лісгосп» своїми листами надав згоду Віто-Поштовій сільській раді на передачу та використання для потреб перспективного розвитку села до земель запасу Віто-Поштової сільської ради вищевказані земельні ділянки лісового фонду Васильківського лісництва. Дане рішення набрало законної сили та є чинним.

Рішенням Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 14 сесії 5 скликання від 19 червня 2008 року «Про землі запасу» вирішено: земельні ділянки в кварталі 50 виділ 5 площею 0,99 га, кварталі 50 виділ 5 площею 0,99 га, кварталі 50 виділ 5 площею 0,99 га, кварталі 50 виділ 5 площею 0,99 га, кварталі 50 виділ площею 0,99 га, кварталі 50 виділ 5 площею 0,50 га, кварталі 50 виділ 4 площею 0,60 га, кварталі 50 виділ 4 площею 0,98 га, кварталі 50 виділ 4 площею 0,98 га, кварталі 50 виділ 4 площею 0,98 га, кварталі 50 виділ 4 площею 0,98 га, квартал 50 виділ 1 площею 0,20 га, квартал 50 виділ 2 площею 0,98 га, квартал 50 виділ 2 площею 0,98 га, квартал 50 виділ 2 площею 0,98 га, квартал 50 виділ 23 площею 0,98 га, квартал 50 виділ 15 площею 0,98 га, що розташовані в межах населеного пункту с. Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області, вважати землями запасу; внести відповідні зміни до земельно-облікових даних Державного земельного кадастру; землі запасу, вказані в пункті 1 цього рішення, використовувати відповідно до генерального плану села.

Вказане рішення прийнято Віто-Поштовою сільською радою з посиланням на рішення Господарського суду Київської області від 27.05.2008 у справі № 9/257-08 за позовом Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області до Києво-Святошинської районної державної адміністрації, ДП «Київське лісове господарство» про припинення права користування земельними ділянками.

Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:0175 загальною площею 0,15 га за договором дарування від 23.11.2017 за № 1915 перейшло від ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Задовольняючи позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, суд першої інстанції виходив з наступного :

- Позовні вимоги Першого заступника прокурора Київської області обґрунтовані тим, що на підставі рішення Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 19.06.2008 у держави було вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення, зокрема, у кварталі 50 виділ 2, загальною площею 2,94 га. Отже вилучення земельних ділянок лісогосподарського призначення у кварталі 50 виділ 2, загальною площею 2,94 га, зміна їх цільового призначення відносилося до повноважень Кабінету Міністрів України.

- Вилучення у постійних користувачів лісових ділянок державної власності площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, зміна їх цільового призначення з метою використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, та передача таких земельних ділянок у власність або постійне користування у 2008-2009 роках належало до повноважень Кабінету Міністрів України.

- Враховуючи правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18.05.2022 у справах № 369/12148/16-ц, № 369/12149/16ц, від 28.09.2022 у справі № 369/6522/17, спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду та вибула з володіння держави без її волі, оскільки змінив цільове призначення та розпорядився земельною ділянкою не уповноважений орган, тому наявні підстави для витребування земельної ділянки, на якій зростають ліси, на користь держави в особі Кабінету Міністрів України.

- Саме лише припинення права користування державного підприємства земельною ділянкою лісового фонду, не є підставою для автоматичної зміни цільового призначення такої земельної ділянки та припинення права власності на ліси.

- Враховуючи викладене, суспільний інтерес у контролі за використанням земельної ділянки лісового фонду у цій справі переважає приватний інтерес відповідача - ОСОБА_1 у збереженні володіння земельною ділянкою. Земельна ділянка лісового фонду має використовуватися як власність Українського народу для суспільних потреб за цільовим призначенням, виконувати свої важливі функції.

- У силу характерних особливостей земельної ділянки лісового фонду ОСОБА_1 при отриманні в дар спірної земельної ділянки не міг не розуміти, що ця земельна ділянка не призначена для будівництва і обслуговування будинку житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а становить лісовий фонд України, який має використовуватися в цілях, пов`язаних з веденням лісового господарства.

Проте колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи, зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 13 ЗК України (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення правовідносин між сторонами) до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

За правилами частин першої, другої, п`ятої та дев`ятої статті 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання; ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті; будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті.

Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою-восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Стаття 57 ЛК України визначає вимоги щодо порядку та умов зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства.

Відповідно до частини першої цієї статті зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України.

Подібні положення містяться й у статті 20 ЗК України.

Частиною третьою статті 57 ЛК України було передбачено, що зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 27 ЛК України ( у редакції, чинній на час виникнення правовідносин між сторонами) Кабінет Міністрів України у сфері лісових відносин передає у власність, надає в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею більш як 1 гектар, що перебувають у державній власності.

Відповідно до частини першої статті 32 ЛК України районні державні адміністрації у сфері лісових відносин на їх території передають у власність, надають у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення та припиняють права користування ними.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України).

Згідно з статтями 330, 388, 658 ЦК України право власності на майно, яке було передане за договорами щодо його відчуження поза межами волі власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України, за умови, що таке володіння нерухомим майном останнім набувачем посвідчено державною реєстрацією. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц).

Звертаючись до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, на підтвердження заявлених позовних вимог прокурор посилався виключно на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2018 року у справі № 369/9036/17 та встановлені цим рішенням обставини, що стали підставою для витребування у попереднього власника - ОСОБА_3 земельної ділянки, загальною площею 0,15 га з кадастровим номером :01:006:0175, на користь держави в особі Кабінету Міністрів України.

На інші обставини, зокрема про те, що на підставі рішення Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 19.06.2008 у держави було вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення, зокрема, у кварталі 50 виділ 2, загальною площею 2,94 га - прокурор у позові від 10.10.2018 року не посилався.

На підтвердження заявлених позовних вимог прокурор надав копію рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2018 року та Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про набуття у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 23 листопада 2017 року ( а.с. 13-22, т. 1).

Будь-яких інших доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, як до позовної заяви, так і станом на день закриття підготовчого провадження у даній справі ухвалою суду від 07 вересня 2021 року, прокурором надано не було.

Лише у письмових поясненнях від 05.10.2022 року, прокурор, який приймав участь у судовому засіданні, пояснив, що питання належності спірного масиву кварталу 50 Васильківського лісництва ДП «Київський лісгосп» до земель лісового фонду вже неодноразово вирішувалось в судовому порядку, а оцінка рішенню господарського суду Київської області від 27.07.2008 року у справі № 9/527-08 надавалась під час вирішення аналогічних спорів по суміжних земельних ділянках ( справи № 369/6522/17, № 369/4163/17) Зокрема, встановлено , що Віто-Поштова сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, прийнявши рішення 14 сесії 5 скликання від 19 червня 2008 року «Про землі запасу», фактично розпорядилась землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву, площею 10,17 га, що свідчить про перевищення сільською радою передбачених законом повноважень.

Звертаючись із заявою про перегляд заочного рішення суду першої інстанції від 17 липня 20219 року у даній справі, представник відповідача ОСОБА_1 надав суду копію рішення Господарського суду Київської області від 27 травня 2008 року у справі № 9/257-08, копію рішення Віто-Поштової сільської ради від 19 червня 2008 року «Про землі запасу», лист Віто-Поштової сільської ради від 12.03.2020 року про місце розташування земельних ділянок, зокрема, щодо спірної земельної ділянки з кадастровим №:01:006:0175 - у виділі 2 кварталу 50; а також фрагмент з публічної кадастрової карти України за даними лісовпорядкування 2003 року та витяг з карти лісовпорядкування 2003 року ( а.с. 71-106, т. 2)

Відповідно до наявних у матеріалах справи копій судових рішень, встановлено наступне.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2018 року у справі № 369/9036/17 позов першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_3 , треті особи Державне підприємство «Київське лісове господарство», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , про визнання недійсним рішення та витребування із чужого незаконного володіння земельної ділянки, задоволено.

Визнано недійсним рішення Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 23 березня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд», яким передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, споруд, що розташована на АДРЕСА_1 .

Витребувано на користь держави, в особі Кабінету Міністрів України, з володіння ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер № :01:006:0175, вартістю 149 955 грн, що розташована на АДРЕСА_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2019 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення задоволено.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2018 року скасовано. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2020 року до участі у справі залучено власника спірної земельної ділянки - ОСОБА_1 в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2020 року у справі № 369/9036/17 у задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки на час прийняття Віто-Поштовою сільською радою оскаржуваного рішення від 26 березня 2009 року вирішення питань у спірних правовідносинах відносились до повноважень місцевих державних адміністрацій, тому інтереси держави в особі Кабінету Міністрів України не порушені.

Суд першої інстанції також зазначив, що на сьогодні виключні повноваження Кабінету Міністрів України не можуть розповсюджуватися на правовідносин, які склалися станом на 26 березня 2009 року щодо передачі Віто-Поштовою сільською радою у власність ОСОБА_4 спірної земельної ділянки лісового фонду площею 0,15 га, яка не перевищує 1 га та яка раніше перебувала у державній власності, оскільки цих повноважень Кабінет Міністрів України не мав. Такі повноваження відносились до районних державних адміністрацій, якими і повинен був здійснюватися захист права державної власності у суді на землі лісового фонду.

Крім того, право користування ДП «Київське лісове господарство» спірною земельною ділянкою припинено рішенням Господарського суду Київської області від 27 травня 2008 року у справі № 9/257-08, яке набрало законної сили та не скасовано на день розгляду справи, як і не скасовано рішення Віто-Поштової сільської ради від 19 червня 2008 року в частині віднесення спірної земельної ділянки до земель запасу Віто-Поштової сільської ради.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року апеляційну скаргу виконуючого обов`язки прокурора Київської області задоволено частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2020 року - скасовано. Позов першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України - задоволено частково.

Витребувано на користь держави, в особі Кабінету Міністрів України, з незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером № :01:006:0175, що розташована на АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 березня 2021 року у справі № 369/9036/17 касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Сєтова М.О. - задоволено.

Постанову Київського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року скасовано.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2020 року - залишено в силі.

Стягнуто з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_3 судові витрати за сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 4498 грн. 65 коп.

З викладеного вбачається, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2018 року у справі № 369/9036/17, яким було задоволено позовні вимоги прокурора та витребувано спірну земельну ділянку у ОСОБА_3 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України, та на підставі якого прокурор просив задовольнити позовні вимоги про витребування цієї земельної ділянки у ОСОБА_1 , - скасоване. Натомість у вказаній справі № 369/9036/17 прийнято інше судове рішення, залишене в силі постановою Верховного Суду від 24 березня 2021 року, про відмову у задоволенні позову прокурора.

Таким чином, єдиною підставою, якою прокурор обґрунтовував свої позовні вимоги про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, було рішення суду від 27 березня 2018 року, яким земельна ділянка була витребувана у попереднього власника - ОСОБА_8 , однак зазначене судове рішення є скасованим, а у справі прийнято інше рішення про відмову у задоволенні позовних вимог прокурора про витребування спірної земельної ділянки у ОСОБА_3 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги обставини, встановлені рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2020 року у справі № 369/9036/17 та висновки Верховного Суду у постанові від 24 березня 2021 року у цій справі, які були зроблені саме щодо виділення у власність першого набувача ОСОБА_4 спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0175.

Так, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2020 року у справі № 369/9036/17 встановлено наступні обставини.

Рішенням Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 26 березня 2009 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,15 га у власність ОСОБА_4 та передано їй у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд земельну ділянку площею 0,15 га, яка розташована в межах Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ 347828, виданого 13 травня 2009 року управлінням земельних ресурсів в Києво-Святошинському районі на підставі вищезазначеного рішення сільської ради, ОСОБА_7 була власником зазначеної земельної ділянки площею 0,15 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:006:0175, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 42.

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16 жовтня 2009 року ОСОБА_4 відчужила спірну земельну ділянку на користь ОСОБА_3 .

Відповідно до проекту організації та розвитку лісового господарства Державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» 2003 року спірна земельна ділянка покрита лісовою рослинністю та має наступні таксаційні характеристики: виділ 2: площа 15 га, склад - 10 сосни звичайної, вік 53 років, висота - 22 м, діаметр - 26 см, запас на 1 га - 371 метрів кубічних.

Згідно з проектом організації та розвитку лісового господарства Державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» 2015 року спірна земельна ділянка покрита лісовою рослинністю та має наступні таксаційні характеристики: виділ 10: площа 1,6 га, склад - 10 сосни звичайної, вік 64 років, висота - 25 м, діаметр - 32 см, запас на 1 га - 330 метрів кубічних.

Рішенням Господарського суду Київської області від 27 травня 2008 року № 9/257-08 припинено право користування ДП «Київське лісове господарство» земельними ділянками лісогосподарського призначення, у тому числі квартал 50 виділ 2 площею 0,98 га, квартал 50 виділ 2 площею 0,98 га, квартал 50 виділ 2 площею 0,98 га, які знаходяться в межах населеного пункту Віта Поштова Києво-Святошинського району Київської області.

Вказаним рішенням суд установив, що ДП «Київський лісгосп» своїми листами надав згоду Віто-Поштовій сільській раді на передачу та використання для потреб перспективного розвитку села до земель запасу Віто-Поштової сільської ради вищевказані земельні ділянки лісового фонду Васильківського лісництва. Дане рішення набрало законної сили та є чинним.

З огляду на рішення Віто-Поштової сільської ради від 19 червня 2008 року «Про землі запасу» до земель запасу Віто-Поштової сільської ради віднесені, в тому числі, землі кварталу 50 виділ 2 площею 0,98 га, квартал 50 виділ 2 площею 0,98 га, квартал 50 виділ 2 площею 0,98 га, які знаходяться в межах населеного пункту Віта Поштова Києво-Святошинського району Київської області.

Вказане рішення прийнято Віто-Поштовою сільською радою з посиланням на рішення Господарського суду Київської області від 27 травня 2008 року у справі № 9/257-08 за позовом Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області до Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Державного підприємства «Київське лісове господарство» про припинення права користування земельними ділянками.

Залишаючи в силі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2020 року, та скасовуючи постанову Київського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року, Верховний Суд у постанові від 24 березня 2021 року зазначив, що «суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позов був поданий прокурором в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, який на момент виникнення спірних правовідносин не мав повноважень вирішувати питання у спірних правовідносинах, оскільки на час прийняття Віто-Поштовою сільською радою оскаржуваного рішення від 26 березня 2009 року вирішення питань у спірних правовідносинах відносились до повноважень місцевих державних адміністрацій, тому інтереси держави в особі Кабінету Міністрів України не порушені.

Посилання суду апеляційної інстанції про те, що станом на час звернення прокурора до суду власником земель лісового фонду був Кабінет Міністрів України, тому прокурор правильно звернувся до суду в інтересах останнього, є помилковим, оскільки виключні повноваження Кабінету Міністрів України не можуть розповсюджуватися на правовідносини, які склалися станом на 26 березня 2009 року щодо передачі Віто-Поштовою сільською радою у власність ОСОБА_4 спірної земельної ділянки лісового фонду площею 0,15 га, яка не перевищує 1 га та яка раніше перебувала у державній власності, оскільки цих повноважень Кабінет Міністрів України на час виникнення спірних правовідносин не мав.

Суд першої інстанції правильно вказав, що такі повноваження відносились до районних державних адміністрацій, якими і повинен був здійснюватися захист права державної власності у суді на землі лісового фонду.»

Як зазначив Верховний Суд у вказаній постанові від 24 березня 2021 року у справі № 369/9036/17, «судом першої інстанції також правильно враховано, що рішенням Господарського суду Київської області від 27 травня 2008 року у справі № 9/257-08 за позовом Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області до Києво-Святошинської районної державної адміністрації, ДП «Київське лісове господарство» про припинення права користування земельними ділянками припинено право користування ДП «Київське лісове господарство» земельними ділянками лісогосподарського призначення, у тому числі квартал 50 виділ 2 площею 0,98 га, квартал 50 виділ 2 площею 0,98 га, квартал 50 виділ 2 площею 0,98 га, які знаходяться у межах населеного пункту Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області.

Цим рішенням суд установив, що ДП «Київське лісове господарство» надало згоду Віто-Поштовій сільській раді на передачу та використання для потреб перспективного розвитку села до земель запасу Віто-Поштової сільської ради вищевказані земельні ділянки лісового фонду Васильківського лісництва. Зазначене судове рішення набрало законної сили.

Згідно з рішенням Віто-Поштової сільської ради від 19 червня 2008 року «Про землі запасу» до земель запасу Віто-Поштової сільської ради віднесені, у тому числі, землі кварталу 50 виділ 2 площею 0,98 га, квартал 50 виділ 2 площею 0,98 га, квартал 50 виділ 2 площею 0,98 га, які знаходяться в межах населеного пункту Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області. Це рішення прийнято Віто-Поштовою сільською радою на підставі рішення Господарського суду Київської області від 27 травня 2008 року у справі № 9/257-08. Вказане рішення сільської ради є чинним та ніким не скасовано.

Отже, встановивши, що право користування ДП «Київське лісове господарство» спірною земельною ділянкою припинено рішенням Господарського суду Київської області від 27 травня 2008 року у справі № 9/257-08, яке набрало законної сили, рішення Віто-Поштової сільської ради від 19 червня 2008 року в частині віднесення спірної земельної ділянки до земель запасу Віто-Поштової сільської ради не скасовано і є чинним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції, вказуючи, що не доведено, що рішенням Господарського суду Київської області від 27 травня 2008 року вирішувалось питання про припинення права користування ДП «Київське лісове господарство» саме на спірну земельну ділянку, безпідставно не враховано встановлених судом першої інстанції обставин, а також того, що самим прокурором у позові вказувалося про те, що спірна земельна ділянка, яка була виділена ОСОБА_4 , а у подальшому відчужена ОСОБА_3 , загальною площею 0,15 га, знаходиться у 2 виділі 50 кварталу Васильківського лісництва ДП «Київське лісове господарство».

Таким чином, обставини щодо припинення права користування ДП «Київське лісове господарство» спірною земельною ділянкою рішенням Господарського суду Київської області від 27 травня 2008 року у справі № 9/257-08, яке набрало законної сили; віднесення спірної земельної ділянки до земель запасу Віто-Поштової сільської ради рішенням Віто-Поштової сільської ради від 19.06.2008 року; виділення спірної земельної ділянки ОСОБА_4 , відчуження її ОСОБА_3 , обставини щодо місця розташування спірної земельної ділянки та її площу, були встановлені рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2020 року, яке набуло законної сили.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 522/4958/16-ц, преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законої сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

При цьому на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, провадження № 14-20цс21).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про належність спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0175 до єдиного лісового масиву земельних ділянок лісогосподарського призначення, загальною площею 2,94 га, у складі якого спірна земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_4 , - не ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах та суперечить обставинам щодо виділення спірної земельної ділянки ОСОБА_4 , встановленим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 369/9036/17.

Враховуючи вищевикладені обставини, встановлені рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2020 року, що набуло законної сили, у справі № 369/9036/17, в якій брали участь ті самі особи, що і в даній справі, зазначені обставини мають преюдиційне значення для даної справи, оскільки вони безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення, апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову прокурора в інтересах держави, в особі Кабінету Міністрів України, до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги та встановлюючи обставини щодо віднесення спірної земельної ділянки до земель лісового фонду та вибуття цієї ділянки з володіння держави без її волі, оскільки змінив цільове призначення та розпорядився земельною ділянкою не уповноважений орган, та наявність підстав для витребування земельної ділянки, на якій зростають ліси, на користь держави в особі Кабінету Міністрів України, суд першої інстанції враховував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18.05.2022 у справах № 369/12148/16-ц, № 369/12149/16ц, від 28.09.2022 у справі № 369/6522/17.

Разом з тим, вивчивши зміст постанов Верховного Суду у зазначених справах, апеляційний суд вважає помилковими вказані висновки суду першої інстанції, оскільки фактичні обставини, встановлені судами у вказаних справах, відрізняються від обставин даної справи, зокрема, земельні ділянки, що були предметом спору у справах № 369/12148/16-ц, № 369/12149/16ц, № 369/6522/17, знаходились в інших виділах 50 кварталу Васильківського лісництва ДП «Київське лісове господарство», а саме - у виділах 5 та 8. Стосовно вказаних земельних ділянок було встановлено, що у держави було вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення у кварталі 50 виділ 5, загальною площею 6,44 га; інша земельна ділянка розташована у виділі 8 кварталу 50 Васильківського лісництва, знаходиться в кварталі лісництва, є лісовим масивом, покрита лісовою рослинністю.

Саме на цьому наголосив Верховний Суд у постанові від 31 травня 2023 року у справі № 369/12149/16-ц, відхиляючи доводи заявника щодо неврахування висновків про застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 24 червня 2019 року у справі № 369/9035/17-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 369/9036/17 (тобто у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_3 , треті особи Державне підприємство «Київське лісове господарство», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , про визнання недійсним рішення та витребування із чужого незаконного володіння земельної ділянки :01:006:0175, яка є предметом даного спору), зазначивши наступне.

«Залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, Верховний Суд у справах № 369/9035/17-ц та № 369/9036/17 виходив із того, що позови були подані прокурором в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, який на момент виникнення спірних правовідносин не мав повноважень вирішувати питання у спірних правовідносинах, оскільки на час прийняття Віта-Поштовою сільською радою оскаржуваного рішення від 26 березня 2009 року (від 18 грудня 2008 року відповідно) вирішення питань у спірних правовідносинах належало до повноважень місцевих державних адміністрацій, тому інтереси держави в особі Кабінету Міністрів України не порушені.

Зокрема, у зазначених справах йшлося про те, що відповідно до частини дев`ятої статті 149 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, зокрема, ліси площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою-восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу, а площа спірних земельних ділянок не перевищувала 1 га.

Водночас відповідно до змісту позовної заяви у цій справі та доданих до неї доказів, зокрема проєкту організації та розвитку лісового господарства Державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» 2004 року йшлося про те, що спірна земельна ділянка перебуває у кварталі 50, який розташований в межах населеного пункту с. Віта-Поштова, загальною площею 39,0 га. Тобто спірна земельна ділянка по суті є складовою земельної ділянки (масиву) площею, яка перевищує 1 га.

З урахуванням наведеного висновки у справах № 369/9035/17-ц та № 369/9036/17, на які посилається заявник у касаційній скарзі, не підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли у цій справі.»

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги відповідача та наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення про задоволення позовних вимог Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_1 , треті особи: Державне підприємство «Київське лісове господарство», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що при поданні апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_1 було сплачено судовий збір на суму 3375 грн., тому вказана сума коштів підлягає стягненню з Київської обласної прокуратури на користь відповідача, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2022 року - скасувати та прийняти постанову:

У задоволенні позовних вимог Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_1 , треті особи: Державне підприємство «Київське лісове господарство», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння - відмовити.

Стягнути з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 3375 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 29 січня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Ратнікова В.М.