Провадження № 22-ц/802/222/23 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар судового засідання Савчук Т. Ф.,

з участю представника позивача Майструка В. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Луцьку цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" до ОСОБА_1 про стягнення коштів за необліковану електричну енергію, за апеляційною скаргою позивача Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2022 року

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ПрАТ Волиньобленерго» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 квітня 2008 року між сторонами було укладено договір про постачання електричної енергії по об`єкту автомийка, за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку із реформою ринку електричної енергії 01 січня 2019 року шляхом приєднання відповідача до публічного договору, вступив в дію договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №529-1831000. За вказаним договором, споживачу надаються послуги з розподілу (передачі) електричної енергії, параметри якості якої відповідають показникам, визначеним Кодексом системи передачі та Кодексом систем розподілу, за об`єктом, споживача, який є додатком №2 до цього договору, та в особовому рахунку споживача, облікових базах даних оператора системи. При перевірці дотримання споживачем Правил роздрібного ринку електричної енергії по об`єкту автомийка за адресою: АДРЕСА_1 , 09 грудня 2020 року було виявлено порушення обліку електричної енергії порушено цілісність гвинта, на якому закріплено пломбувальний матеріал, що встановлений на верхньому кріпленні кожуха лічильника електроенергії), чим порушено п. 8.4.2 п.п.1, п.п.3 ПРРЕЕ. Вартість безобліково спожитої енергії становить 67 706,88 грн. Просив стягнути з відповідача вартість необлікованої електричної енергії в сумі 67 706,88 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2022 року провадження у цій справі закрито, повернуто позивачу з державного бюджету сплачений ним судовий збір у сумі 2330,30 грн.

Позивач ПрАТ «Волиньобленерго» подав апеляційну скаргу на вищевказану ухвалу суду, оскільки вважає її такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, неправильним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, наданням судом необ`єктивної оцінки доказам, що стосуються фактів, на які позивач послався. Вказує, що договір від 18 квітня 2008 року укладено між ВАТ «Волиньобленерго» та ОСОБА_1 як фізичною особою. Шляхом приєднання відповідача до Публічного договору 01 січня 2019 року вступив в дію Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №529-1831000 між ПрАТ «Волиньобленерго» та ОСОБА_1 . Враховуючи, що до моменту виявлення факту порушення відповідач не звертався до товариства та не надавав підтверджуючий документ на здійснення підприємницької діяльності, договір пролонговувався на наступний рік як з фізичною особою. Відповідач надав свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії В01 №471859 від 15 червня 2008 року лише в грудні 2022 року, чим порушив усі процесуальні строки, не звертався до суду першої інстанції з відповідними заявами для поновлення строків для подачі доказів. Суд першої інстанції прийняв такі докази, чим порушив норми ЦПК України. Просив скасувати ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2022 року у цій справі та продовжити розгляд справи в порядку цивільного судочинства, стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, з відповідача.

В судовому засіданні в апеляційному суді представник позивача ОСОБА_2 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити з підстав у ній викладених.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений апеляційним судом про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення з огляду на таке.

Закриття провадження у справі за позовом ПрАТ «Волиньобленерго» до ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд першої інстанції мотивував тим, що у даному випадку, спір має розглядатися як такий, що пов`язаний між юридичною та фізичною особою - підприємцем в порядку господарського судочинства, а отже ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до п. 1 та п. 10 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Отже, ознаками господарського спору, підвідомчого господарському суду, є, зокрема участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Згідно з ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до ст. 58 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Натомість згідно з ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (ч. 1 ст. 320 ЦК України).

Для встановлення факту користування відповідачем нежитловим приміщенням, яке належить йому на праві власності з метою здійснення господарської, зокрема підприємницької, діяльності потрібно встановити факт ведення діяльності ним як ФОП, спрямованої на виготовлення та реалізацію, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 686/19389/17).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Зі змісту позовної заяви судом встановлено, що позивач просив стягнути вартість необлікованої електричної енергії, спожитої ОСОБА_1 за місцем здійснення ним підприємницької діяльності.

ОСОБА_1 12 червня 2008 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, місце здійснення ним підприємницької діяльності - АДРЕСА_1 (автомийка), що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія В01 № 471859 від 12 червня 2008 року.

В судових засіданнях в суді першої інстанції було встановлено, що розрахунок кількості та вартості електроенергії здійснювався за тарифами для здійснення підприємницької діяльності.

Як стверджується матеріалами справи та не заперечувалось відповідачем під час судового розгляду в суді першої інстанції, ОСОБА_1 здійснює свою підприємницьку діяльність за місцем знаходженням нежитлового приміщення (автомийки) за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань основний КВЕД ФОП ОСОБА_1 - 45.20 «Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів».

Договір про постачання електричної енергії №529-1831000 від 18 квітня 2008 року не ідентифікує статусу відповідача як фізичної особи чи як фізичної особи підприємця (невід`ємними його частинами є додатки № 1, 2, 3, 3.1, 4, 7, 8; до позову приєднано лише додаток №1 про визначення обсягів постачання електричної енергії споживачу). В матеріалах справи відсутній як публічний договір, що за словами позивача вступив в дію 01 січня 2019 року, так і заява про приєднання позивача до такого договору.

ПрАТ «Волиньобленерго» склало протокол від 16 лютого 2020 року щодо ОСОБА_1 у зв`язку із порушенням ним п.8.4.2 пп.1 п.3 ПРРЕЕ та здійснило «Розрахунок кількості та вартості електроенергії для юридичних споживачів: автомийка» згідно п.8.4.10 п.п.3 ПРРЕЕ, у якому зазначено формулу для обрахунку величини розрахункового добового обсягу споживання електричної енергії протягом робочого часу у разі виявлення у непобутового споживача порушень, зазначених у підпунктах 1 - 5 пункту 8.4.2 цієї глави.

Відповідно до п. 47 ст.1 Закону України «Про ринок електричної енергії» непобутовий споживач - фізична особа - підприємець або юридична особа, яка купує електричну енергію, що не використовується нею для власного побутового споживання.

За п. 62 ст.1 цього Закону, побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність).

Та обставина, що автомийка за адресою: АДРЕСА_1 , використовувалась відповідачем ОСОБА_1 для ведення ним підприємницької діяльності та щодо обслуговування якої між сторонами було укладено договір №529-1831000, не спростована учасниками справи. Тому судом правильно встановлено, що ОСОБА_1 , отримуючи надані йому послуги з електропостачання для нежитлового приміщення автомийки, є непобутовим споживачем.

З огляду на це є безпідставними доводи скарги про те, що згаданий договір укладено між ПрАТ «Волиньобленерго» та ОСОБА_1 як фізичною особою, а висновки суду про його господарський характер відповідають матеріалам справи.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 214/4137/17, такі спори підлягають розгляду у порядку господарського судочинства.

Твердження представника позивача про те, що позивач надав суду відомості про себе, як про фізичну особу підприємця поза межами встановлених ЦПК України процесуальних строків для подання доказів, а суд прийняв та приєднав їх до матеріалів справи, не впливає на правильність висновків суду та не може бути самостійною та безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Спір виник про стягнення необлікованої електороенергії, використаної відповідачем при здійсненні ним саме господарської діяльності, як фізичною особою підприємцем, а не як побутовим споживачем. Така справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвала суду постановлена з правильним застосуванням норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні апеляційної скарги позивача Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" відмовити, апеляційну скаргу залишити без задоволення. Ухвалу Луцького міськрайонного Волинської області від 23 грудня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді