Провадження № 22-ц/801/41/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Копаничук С. Г.
УХВАЛА

12 січня 2023 рокуСправа № 127/29655/13-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Медвецького С.К., Денишенко Т.О.

за участю секретаря Литвина С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Чернілевської Руслани Віталіївни про закриття апеляційного провадження, відкритого за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2021 року, постановлену в приміщенні того ж суду під головуванням судді Жмудя О.О., за матеріалами заяви ОСОБА_2 про поворот виконання рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та відшкодування витрат на утримання майна, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.12.2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та відшкодування витрат на утримання майна задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 передані за борговою розпискою грошові кошти у розмірі 78 350 грн. та понесені витрати з поліпшення умов проживання житлового будинку з господарськими будівлями і прибудовою в розмірі 156298,01 грн. Вирішено питання судових витрат. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 11.03.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на вищевказане рішення суду залишено без розгляду. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.09.2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 11.03.2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 25.01.2017 року, що залишене без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.08.2019 року, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.12.2014 року скасоване, та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено. В період перебування справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій позивач звернула зазначене рішення суду до примусового виконання.

Протягом 2018-2020 років представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 неодноразово звертався до суду з заявами про поворот виконання вищевказаного рішення суду першої інстанції, які ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області 11.10.2019 року, 26.11.2019 року, 16.09.2021 року, 26.09.2022 року залишались без розгляду.

Останньою ухвалою Вінницького міського суду від 29.09.2022 року заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про поворот виконання рішення суду від від 06.04.2020 року залишено без розгляду в зв`язку з тим, що цю заяву подано ОСОБА_3 , який не має повноважень на ведення справи, оскільки надана ним довіреність на представництво інтересів в суді не зареєстрована у Єдиному реєстрі довіреностей.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 , просив ухвалу суду скасувати через порушення судом норм процесуального права, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказав, що суд не взяв до уваги статтю 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, відповідно до якої, документи на території однієї з договірних сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших договірних сторін без якого-небудь спеціального посвідчення, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про те, що ним не надано суду належних доказів на підтвердження повноважень представляти інтереси ОСОБА_2 в суді. Крім того, суд не врахував, що протягом дев`яти років з 2011 по 2019 на підставі трьох довіреностей ОСОБА_2 уповноважувала його представляти її інтереси в судах всіх інстанцій і цими судами він був допущений представляти її інтереси, не зважаючи на те що зазначені довіреності не були зареєстровані в Єдиному реєстрі довіреностей.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник громадянки РФ ОСОБА_4 , що подавав апеляційну скаргу - ОСОБА_3 у засідання апеляційного суду з`явився, проте не був допущений колегією в якості представника до участі в розгляді справи ,оскільки його довіреність на представлення ОСОБА_4 не може бути прийнята судом, як документ без спеціального посвідчення , оскільки Законом України №2783-IX, що набрав чинності 23.12.2022 року зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, що набрала чинності для України 14 липня 1995 року 22 ,ст.13 ,якої допускала прийняття таких документів на території України без спецального посвідчення (апостилю).

У засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Чернілевська Р.В. подала клопотання про закриття апеляційного провадження, відкритого за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на те, що рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 03.12.2002 року ОСОБА_2 визнана безвісно відсутньою, в зв`язку з чим на підставі п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво ОСОБА_3 її інтересів в суді припинилося. Крім того, послалась на те, що в зв`язку із введеням на території Україні воєнним станом, розділ ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» доповнено п. 10 ,яким заборонено зміну стягувачів у виконавчих діях, стягувачами за якими є російська федерація або її громадяни. Також, Постановою Кабінету Міністрів України №187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації», що набрала чинності 04.03.2022 року, до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, встановлено мораторій (заборону) на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або її громадяни, крім тих, що проживають на території України. Вирішення поданої представником ОСОБА_3 заяви про поворот рішення суду може привести до зміну статусу громадянки російської федерації ОСОБА_2 з боржника на стягувача щодо виконання судового рішення у даній цивільній справі, що суперечитиме вимогам вищевказаних нормативно-правових актів і не відповідатиме загальному напрямку держави в умовах воєнного конфлікту з російською федерацією.

Враховуючи вищевикладене, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, просила суд закрити апеляційне провадження, відкрите за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2021 року.

Заслухавши представника ОСОБА_1 ,дослідивши заявлене клопотання та його доводи , колегія суддів вважає, що останнє підлягає задоволенню, а апеляційне провадження, відкрите за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 закриттю.

Доводи клопотання про те, що рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 03.12.2002 року ОСОБА_2 визнана безвісно відсутньою, в зв`язку з чим на підставі п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво ОСОБА_3 її інтересів в суді припинилося, не заслуговують на увагу, оскільки аналогічні доводи вже були предметом обговорення та оцінки Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові по даній справі від 02.02.2022 року.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК при застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом із тим, доводи клопотання в іншій частині заслуговують на увагу.

З матеріалів справи вбачається, що ,звертаючись до суду апеляційною скаргою 18.10.2022 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , посилався на ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року і на те, що його повноваження представляти інтереси ОСОБА_2 в судах підтверджуються довіреністю 67 АА 1486851 від 26 листопада 2019 року, посвідченою нотаріусом Смоленського міського нотаріального округу російської федерації.

На той час ,відповідно до статті 34 Закону України «Про міжнародне приватне право», порядок видачі, строк дії, припинення та правові наслідки припинення довіреності визначаються правом держави, у якій видана довіреність.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні у разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Конституцією України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (стаття 9).

Відповідно до чинної на час подачі апеляційної скарги ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, яка була ратифікована Верховною Радою України 10 листопада 1994 року та 14 липня 1995 року вона набула чинності для України, документи, що на території однієї з договірних сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших договірних сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з договірних сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших договірних сторін доказовою силою офіційних документів.

Постановою Кабінету Міністрів України №187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації», що набрала чинності 04.03.2022 року, до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, було встановлено мораторій (заборону) на виконання, у тому числі, в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або її громадяни, крім тих, що проживають на території України; відчуження, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна Російською Федерацією або особами, пов`язаними з державою-агресором, або на користь Російської Федерації або осіб, пов`язаних з державою-агресором. Також встановлено, що правочини (у тому числі довіреності), укладені з порушенням мораторію, визначеного пунктом 1 цієї постанови, у тому числі якщо ними передбачається відповідне відчуження у майбутньому, є нікчемними, а державна реєстрація або інше визнання, зокрема, державними органами, правочинів,(у тому числі довіреностей )укладених з порушенням мораторію, визначеного пунктом 1 цієї постанови, забороняється.

За приписом ч .5 ст. 11 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання може виникати з рішення суду.

Як вбачається, довіреність від 26 листопада 2019 року, видана ОСОБА_5 на представництво інтересів громадянки РФ ОСОБА_2 в судах передбачає, окрім представництва її інтересів в судах та всіх державних установах ,також подання і відкликання виконавчих документів, отримання присудженого майна (в.т.ч. грошових коштів, цінних паперів та нерухомого майна ) (а.с.188 т.5)

На час звернення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 із апеляційною скаргою на оскаржувану ухвалу , діяли положення вищевказаної Конвенції, а тому апеляційний суд прийняв видане у РФ доручення представника як документ і відкрив апеляційне провадження за його скаргою.

Законом України «Про внесення змін до розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 15.03.2022 року, що набрав чинності 26.03.2022 року, постановлено Розділ XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" доповнити пунктом 10-2 такого змісту: « До набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, зупиняється вчинення виконавчих дій, забороняється заміна стягувачів у виконавчих діях, стягувачами за якими є Російська Федерація або такі особи: громадяни Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства, відмінного від законодавства України, серед кінцевих бенефіціарних власників, членів або учасників (акціонерів) яких є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації.

Крім того, Законом України від 01.12.2022 року «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі Закон України №2783-IX), що набрав чинності 23.12.2022 року, постановлено, зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22 січня 1993 року і Протоколу 1997 року до зазначеної Конвенції, вчиненого від імені України 28 березня 1997 року та вийти з Конвенції 1993 року та Протоколу 1997 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, зокрема, якщо після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати.

Після відкриття апеляційного провадження апеляційний суд виявив, що представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 втратив процесуальну дієздатність на підставі прийнятого 02.12.2022 року ЗУ №2783-IX « Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року що набрав чинності 23.12.2022 року ,яким зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, що набрала чинності для України 14 липня 1995 року 22 , зокрема,ст.13 ,яка допускала прийняття засвідчених у РФ документів (довіреностей) на території України без спеціального посвідчення (апостилю).

Оскільки розгляд справи за апеляційною скаргою представника за довіреністю , як подану особою ,яка втратила процесуальну дієздатність неможлива , колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.362 ЦПК України.

Керуючись ст. 362, ЦПК України ,-

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Чернілевської Руслани Віталіївни про закриття апеляційного провадження задовольнити.

Апеляційне провадження, відкрите за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2021 року, - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С.Г. Копаничук

Судді: С.К. Медвецький

Т.О. Денишенко