Справа № 298/1574/22
Номер провадження 2/298/69/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі

Головуючого судді Тарасевич П.П.,

при секретарі судового засідання Келешовчак І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань, в смт. Великий Березний цивільну справу за позовом поданим представником позивача адвокатом Кульчицьким Ростиславом Романовичем, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 25.01.2015 року між сторонами було укладено шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що на даний час їх спільні діти перебувають на повному її утриманні. Відповідач, в свою чергу, належним чином не допомагає у вихованні та натуральному забезпеченні дітей. Впевненості в постійній грошовій, натуральній допомозі - немає. Відповідач ухиляється від своїх прямих обов`язків. Через те, що батько належним чином не дбає про дітей, ухиляється від свого обов`язку щодо утримання дітей, та не надає достатніх коштів на їх утримання, - є необхідність стягувати аліменти у примусовому порядку. В даний час відповідач офіційно не працює, працює на сезонних роботах і отримує нерегулярний та мінливий дохід, а тому позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення грамотного розвитку неповнолітніх дітей сторін по справі.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. Позов про стягнення аліментів підтримує.

Представник позивача - адвокат Кульчицький Р.Р., також в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без їх участі, зазначивши, що позовну вимогу про стягнення аліментів підтримують в повному обсязі.

Відповідач, в судове засідання не з`явився, будучи неодноразово повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи та зважаючи на те, що відповідач проти позову не заперечив, суд визнає, що позов та заява позивачки підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 25 січня 2015 року, виконавчим комітетом Малоберезнянської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 1. Дана обставина стверджується виданим свідоцтвом про шлюб від 27 січня 2015 року серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу у сторін народилися: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвами про народження від 14 серпня 2015 року серії НОМЕР_2 , від 20 червня 2018 року серії НОМЕР_3 , діти є неповнолітніми.

З виданої виконавчим комітетом Костринської сільської ради довідки № 3-234 від 07 листопада 2022 року, вбачається, що дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживають разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та перебувають на її утриманні.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Згідно з ч.1 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК України, та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини.

При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. ч. 1-3 зазначеної статті СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, нормою статті 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначена вимога покладається на суд лише в порядку наказного провадження (ч. 3 ст.184 СК України).

Відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17, який підлягає врахуванню судом першої інстанції відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить вимогам сімейного законодавства.

Отже, аналізуючи положення статті 182 та 184 СК України слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз.2 ч.2 ст.182 СК України. Разом з тим, нормою статті 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах місячного платежу.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп., підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст.12,13,76-83,141,258,259,264,265,268,430 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов про стягнення аліментів - задовольнити

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 (паспорт НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. таОСОБА_4 07 травня 2018 року, у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі) гривень, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову 10 листопада 2022 року і до досягнення дітьми повноліття, з відповідною індексацією згідно до діючого законодавства.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , судовий збір на користь держави у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів після його проголошення апеляційної скарги (сторонами, які не були при цьому присутні в той же строк, з дня отримання ними копії цього рішення) і набере законної сили після закінчення вищезазначеного строку, якщо не буде оскаржене, а в разі оскарження після апеляційного розгляду справи, якщо не буде скасоване.

Головуючий Тарасевич П.П.