Справа № 486/1039/21
Провадження № 2/467/4/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2023 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Кологривої Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Романенко Т.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Южноукраїнської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Арбузинська державна нотаріальна контора Миколаївської області, про визнання незаконними та скасування свідоцтв про право власності на житлові будинки, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок, визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_4 , Южноукраїнської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Арбузинська державна нотаріальна контора Миколаївської області, про визнання незаконними та скасування свідоцтв про право власності на житлові будинки, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок, визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що вона на підстав договору дарування від 23 грудня 2005 року є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_4 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 , виданого 12 січня 2001 року державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області, виданого з грубим порушенням чинного законодавства, поскільки останній не звертався до нотаріуса про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк, що вказує на те, що він не прийняв спадщину, у відкритій на підставі заяви спадкоємця спадковій справі відсутні документи, на які посилається нотаріус. Окрім цього, у тексті заповіту, правовстановлюючих документах на будинок, довідках, які були видані Костянтинівською селищною радою та виконкомом неправильно зазначено ім`я спадкодавця « ОСОБА_5 » замість вірного « ОСОБА_5 ». За таких обставин підлягає скасуванню і державна реєстрація права власності відповідача ОСОБА_4 на житловий будинок.

Крім цього, рішення Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області № 141 від 27 листопада 1997 року, яким земельну ділянку площею 0.15 га, розташовану по АДРЕСА_1 , було передано у власність ОСОБА_5 було прийнято без врахування сформованих 18 березня 1986 року планів земельних ділянок, зазначених в інвентарних справах на житлові будинки за №№ 9 і 11. ОСОБА_5 земельна ділянка по АДРЕСА_2 не передавалася у власність чи у користування. Відсутні також документи на підтвердження права власності ОСОБА_5 на житловий будинок АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а 10 серпня 2000 року , тобто після її смерті, виконкомом Костянтинівської селищної ради народних депутатів Арбузинського району Миколаївської області було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок на ім`я ОСОБА_5 , на підставі якого було оформлено свідоцтво на спадщину за заповітом на ім`я відповідача ОСОБА_4 . За таких обставин, вважає, що відповідач незаконно отримав у спадщину після смерті ОСОБА_5 житловий будинок та земельну ділянку загальною площею 0.1636 га, розташовані по АДРЕСА_1 .

Рішенням Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області від 17 січня 2007 року № 6 і 26 листопада 2007 року № 5 передано у власність ОСОБА_3 - земельну ділянку площею 0.10 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 - земельну ділянку площею 0.15 га, розташовану по АДРЕСА_2 . Рішеннями Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області від 17 вересня 2010 року № 7 і № 8 вказані рішення були змінені, сторонам надано дозвіл на виготовлення технічної документації зі складання Державних актів на право власності на земельні ділянки площею 0.10 га та 0.15 га відповідно. Незважаючи на те, що житлові будинки АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 мають різну нумерацію, однак земельна ділянка, на якій вони розташовувалась, ніколи відповідними органами не розмежовувалися і не розподілялись у натурі на дві окремі земельні ділянки, рішенням Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області № 20 від 19.12.2016 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок по АДРЕСА_2 , надано у власність ОСОБА_4 земельні ділянки загальною площею 0.1636 га, в т.ч.: 0.15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0.0136 га для ведення особистого селянського господарства. 11 січня 2017 року право власності ОСОБА_4 на зазначені земельні ділянки зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Посилаючись на те, що зазначене рішення створює позивачу перешкоди в реалізації права користування земельною ділянкою, позивач прохала визнати незаконними та скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 від 01 березня 1979 року, виданого виконкомом Костянтинівської селищної ради народних депутатів на ім`я ОСОБА_5 та свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , виданого 10 серпня 2000 року виконкомом Костянтинівської селищної ради Арбузинського району на ім`я ОСОБА_5 , визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 12 січня 2001 року ОСОБА_4 Арбузинською державною нотаріальною конторою, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 , визнати незаконним та скасувати рішення XIV сесії сьомого скликання Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області № 20 від 19.12.2016 року про затвердження технічної документації із землеустрою по АДРЕСА_1 про передачу у власність ОСОБА_4 земельних ділянок площами 0.15 га та 0.0136 га, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на земельні ділянки площами 0.15 га та 0.0136 га.

Розпорядженням голови Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Савіна О.І. від 02 липня 2021 року справу було передано на розгляд Арбузинського районного суду Миколаївської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 08 липня 2021 року справу передано на розгляд судді Догарєвій І.О.

Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області Догарєвої І.О. від 21 липня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області Кологривої Т.М. від 27 вересня 2021 року справу прийнято до свого провадження у зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Догарєвої І.О.

Представником відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_11 подано відзив на позовну заяву, в якій вона позовні вимоги не визнала, зазначила, що позивач неодноразово зверталася до судів різних інстанцій з аналогічними позовними вимогами, а також була представником у справах щодо даних предметів спору. 21 жовтня 2014 року Одеським адміністративним судом було винесено постанову по справі № 467/32/13-а, якою у задоволенні позову ОСОБА_3 до Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області про визнання рішень селищної ради незаконними та скасування їх відмовлено. Рішенням Костянтинівської селищної ради № 20 від 30 березня 1977 року закріплено окремо два житлові будинки по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 . Рішенням Костянтинівської селищної ради № 126 (114) від 24 травня 1992 року за ОСОБА_12 закріплено земельну ділянку 0.1027 га. У цьому ж рішенні зазначено, що відповідно до записів земельно-шнурової книги розмір земельної ділянки ОСОБА_12 становить 0.10 га. Будучи власником житлового будинку, ОСОБА_12 вказане рішення селищної ради не оспорював. Вважає, що з 1960 року відсутнє спільне використання земельної ділянки та наявні два окремих домоволодіння. Підтвердженням того, що спірна земельна ділянка не є спільною власністю підтверджується також рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 05 березня 2013 року по справі № 22ц/784/582/13. ОСОБА_5 на підставі рішення Костянтинівської селищної ради № 141 від 27 листопада 1997 року перейшло право користування земельною ділянкою у розмірі 0.15 га. ОСОБА_4 , який став власником житлового будинку АДРЕСА_3 12 січня 2001 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, отримав право на користування земельною ділянкою площею 0.15 га на підставі рішення селищної ради, встановленого для попереднього власника. На підставі заяви ОСОБА_3 від 22 грудня 2006 року рішенням Костянтинівської селищної ради Арбузинського району № 6 від 17 січня 2007 року було передано у власність земельна ділянка площею 0.10 га, розташована по АДРЕСА_1 . Аналогічні позовні вимоги вже було вирішено судом шляхом винесення рішення по справі № 1401/1611/12 05 березня 2013 року апеляційним судом Миколаївської області.

Позивачем ОСОБА_3 подано відповідь на відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_4 , в якій вона зазначила, що подані нею позови не є тотожними, поскільки мають різні підстави та не співпадає предмет позову.

Представником відповідача Южноукраїнської міської ради подано відзив на позовну заяву, в якій він прохав відмовити у задоволенні позовної заяви, зазначив про те, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства. Позивач у позовній заяві не вказала подальшу долю нерухомого майна, державну реєстрацію права власності на яке вона просить скасувати. Позовна заява не містить обґрунтування та доказів порушення законним прав позивача рішеннями Костянтинівської селищної ради, свідоцтвами про право власності на нерухоме майно та державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно. Подав заяву про застосування строків позовної давності.

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та прохала їх задовольнити, заперечувала щодо тверджень представника відповідача про застосування строків позовної даності.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_11 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала пояснення, які відповідають змісту відзиву, прохала застосувати строк позовної давності до заявлених позивачем вимог.

Представник відповідача Южноукраїнської міської ради у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність.

Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 23 грудня 2005 року, укладеного з ОСОБА_12 , є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням виконкому Костянтинівської селищної ради № 20 від 30 березня 1977 року було закріплено окремо два житлових будинки: АДРЕСА_2 - за ОСОБА_5 (бабусею відповідача), №11 - за ОСОБА_12 (батьком позивача).

01 березня 1979 року ОСОБА_5 виконавчим комітетом Костянтинівської селищної ради на підставі рішення Костянтинівської селищної ради народних депутатів № 18 від __ березня 1977 року видано свідоцтво № НОМЕР_1 про право особистої власності на будівлю, розташовану по АДРЕСА_1 .

Рішенням виконкому Костянтинівської селищної ради від 05 липня 2000 року № 44 було виправлено описку, допущену у рішенні від 30.03.1977 року у імені останньої та визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 .

На підставі вказаного останнім рішення селищної ради 10 серпня 2000 року Костянтинівською селищною радою було видано свідоцтво про право власності на жилий будинок, розташований по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 .

Згідно архівної довідки, виданої державним архівом Миколаївської області 18 вересня 2012 року, у метричній книзі Миколаївської церкви м. Костянтинівка Єлисаветградського повіту Херсонської губернії (нині - смт. Костянтиінвка Арбузинського району Миколаївської області ) є актовий запис № 126 від 24 червня 1910 року про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 (російською мовою - ОСОБА_5 ).

За змістом запису про шлюб № 14 за 1929 рік 12 лютого 1929 року уклали шлюб ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

26 вересня 1995 року ОСОБА_5 склала заповіт на неповнолітнього онука позивача - ОСОБА_4 , в якому заповіла останньому вищезазначений належний їй житловий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане 14 червня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області.

Відповідач ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що відкрилась після її смерті, виданого 12.01.2001 року державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області, є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Положенням статті 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Тобто, порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

За своєю юридичною природою позов - це матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем).

Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Аналіз статті 1301 ЦК України свідчить, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину.

Водночас, позивач ОСОБА_3 , заявляючи вимоги про визнання незаконними та скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_4 від 01 березня 1979 року, виданого виконкомом Костянтинівської селищної ради народних депутатів на ім`я ОСОБА_5 та свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , виданого 10 серпня 2000 року виконкомом Костянтинівської селищної ради Арбузинського району на ім`я ОСОБА_5 , скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 12 січня 2001 року ОСОБА_4 Арбузинською державною нотаріальною конторою, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 , у позовній заяві не зазначила та у відповідності до ст. 81 ЦПК України не довела наявності порушення її прав видачею вказаних вище свідоцтв на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Більш того, з доказів, наданих сторонами, які є в матеріалах справи, в т.ч. і з рішення апеляційного суду Миколаївської області від 05 березня 2013 року, ухваленого по цивільній справі за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Костянтинівська селищна рада Арбузинського району Миколаївської області, Арбузинська державна нотаріальна контора Миколаївської області, Арбузинське районне комунальне підприємство Бюро технічної інвентаризації, про встановлення факту володіння житловим будинком, визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя, визнання заповіту частково недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок та визнання права власності на 5/12 часток житлового будинку в порядку спадкування за законом, яким у задоволенні позову відмовлено, вбачається, що позивач ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_4 взагалі не має жодних прав.

У будь-якому випадку скасування оспорюваних свідоцтв про право власності в даному випадку не забезпечить відновлення прав позивача як сусіднього землекористувача.

За такого, вимоги позивача про скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 від 01 березня 1979 року, виданого виконкомом Костянтинівської селищної ради народних депутатів на ім`я ОСОБА_5 та свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , виданого 10 серпня 2000 року виконкомом Костянтинівської селищної ради Арбузинського району на ім`я ОСОБА_5 , скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 12 січня 2001 року ОСОБА_4 Арбузинською державною нотаріальною конторою, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають.

Щодо вимог по земельній ділянці.

За архівними даними господарської книги Костянтинівської селищної ради 1944-1946 років територія на якій розташовані житлові будинки та господарські споруди сторін, була територією одного домоволодіння та за головою сім`ї ОСОБА_13 була закріплена земельна ділянка площею 0,26 га.

В подальшому, 20 березня 1960 року на засіданні правління колгоспу ім. Жовтневої революції смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області було прийнято рішення про задоволення заяви ОСОБА_12 про виділення йому присадибної ділянки біля будинку його батька ОСОБА_13 .

Відповідно до рішення Костянтинівської селищної ради № 126 від 24 травня 1992 р. за ОСОБА_12 за даними земельно-шнурової книги закріплено земельна ділянка площею 0,10 га.

Згідно рішення № 141 Костянтинівської селищної ради від 27 листопада 1997 року земельну ділянку площею 0,15 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , передано ОСОБА_5 для обслуговування індивідуального житлового будинку.

Відповідно до п. «ґ» ч. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

Суд зазначає, що ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , якому було видано свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок по АДРЕСА_2 у 2001 році.

Таким чином, суд вважає, що на правовідносини стосовно переходу права власності або користування земельною ділянкою ОСОБА_4 розповсюджується дія ст. 30 Земельного кодексу України у редакції від 08.06.2000 року (чинний на момент переходу права власності за заповітом).

Відповідно до ст. 30 Земельного Кодексу у редакції 08.06.2000 року (чинний на момент переходу права власності за заповітом) перехід права на земельну ділянку при переході права на будівлю і споруду відбувається при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Таким чином, враховуючи, що розмір земельної ділянки ОСОБА_16 був визначений 27 листопада 1997 року, то до її спадкоємця ОСОБА_4 разом з будівлею перейшло і право власності або користування земельною ділянкою під цією будівлею.

Рішеннями Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області від 17.01.2007 року № 6 і від 26.11.2007 року № 5 передано у власність: ОСОБА_3 - земельну ділянку площею 0,10 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 - земельну ділянку площею 0,15 га, яка розташована в АДРЕСА_1 . Вказані рішення Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області були змінені за протестами прокурора Арбузинського району Миколаївської області та рішеннями сільради № 7 і № 8 від 17.09.2010 року сторонам було надано дозвіл на виготовлення технічної документації зі складання державних актів на право власності на земельні ділянки площею 0,10 га та 0,15 га відповідно.

Законність вказаних рішень селищної ради підтверджена постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2014 року по справі № 467/32/13-а за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про визнання рішень селищної ради незаконними та скасування їх.

У 2016 році на замовлення ОСОБА_4 була складена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, яка відводиться у власність заявника.

19 грудня 2016 року Костянтинівською селищною радою Арбузинського району Миколаївської області прийнято рішення № 20 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) у власність громадянину України ОСОБА_4 » та надано у власність земельну ділянку загальною площею 0,1636 га із якої 0,1500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:043:0019 та 0,0136 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:043:0020 по АДРЕСА_1 .

Право власності ОСОБА_4 на зазначені земельні ділянки зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11 січня 2017 року.

На час розгляду справи технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку ОСОБА_3 не складена.

Відповідно до ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Аналогічні обов`язки мають і землекористувачі земельних ділянок (ст. 96 ЗК України).

За положеннями ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, та застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано ст. 118 ЗК України.

За змістом вказаної статті (в редакції на час виникнення спірних правовідносин - прийняття Костянтинівською селищною радою Арбузинського району Миколаївської рішень від 2007 року) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Зі змісту наведених норм слідує висновок, що підставою для отримання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки є заява громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки, в якій зазначається бажані розміри та мета її використання.

В разі розроблення проекту відведення відповідною організацією він погоджується з органами, визначеними в ч. 9 ст. 118 ЗК України, що є підставою для розгляду такого проекту відповідною радою чи місцевою державною адміністрацією, наслідком чого є прийняття рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Доводи позивача про те, що рішення селищної ради від 27 листопада 1997 року № 141 про передачу земельної ділянки ОСОБА_5 площею 0.15 га було прийнято без урахування планів земельних ділянок, які містяться в інвентарних справах на житлові будинки АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 від 1986 року суд вважає необґрунтованими, зважаючи на те, що вказане рішення ніким не оскаржувалось і, окрім цього, розмір земельних ділянок, вказаних у інвентарних справах на житлові будинки, не має ніякого значення для визначення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) при передачі земельної ділянки у власність громадянину.

За таких обставин, суд вважає, що Костянтинівською селищною радою Арбузинського району Миколаївської області при прийнятті рішення № 20 19 грудня 2016 року, яким було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) у власність громадянину України ОСОБА_4 та надано у власність земельну ділянку загальною площею 0,1636 га із якої 0,1500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:043:0019 та 0,0136 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:043:0020 по АДРЕСА_1 , вимог закону не порушено.

То ж, доводи позивача про те, що зазначеним рішенням створюються її перешкоди в реалізації права користування належної їй на праві власності земельною ділянкою, є необґрунтованими, тому у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради від 19 грудня 2016 року за № 20 необхідно відмовити.

У зв`язку з відсутністю підстав для скасування рішення селищної ради відсутні і підстави для скасування державної реєстрації на належні відповідачу ОСОБА_4 земельні ділянки площами 0.15 га та 0.0136 га.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Южноукраїнської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Арбузинська державна нотаріальна контора Миколаївської області, про визнання незаконними та скасування свідоцтв про право власності на житлові будинки, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок, визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області на протязі 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.М.Кологрива