Провадження № 22-ц/811/2142/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарки: Гай О.О., Назар Х.Б.,

за участі в судовому засіданні в залі суду представниці відповідача ГУ Держпраці у Львівській області Бойко Г.В., в режимі відео конференції представників відповідача ДС України з питань праці Сапсай С.В., Проня Д.С., в залі суду представниці позивача ОСОБА_1 Василик Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в режимі відео-конференції цивільну справу за апеляційними скаргами Головного управління Держпраці у Львівській області та Державної служби України з питань праці на рішення Личаківського районного суду м. Львова в складі судді Рудакова Д.І. від 02 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області, Державної служби України з питань праці про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02 серпня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 середнього заробітку без урахування обов`язкових платежів та податків, за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 354 295 (триста п`ятдесят чотири тисячі двісті дев`яносто п`ять ) гривень 89 коп.

Стягнуто з Головного управління Держпраці у Львівській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку без урахування обов`язкових платежів та податків за час вимушеного прогулу в розмірі 130 250 ( сто тридцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень 84 коп.

Стягнуто з Головного управління Держпраці у Львівській області, Державної служби України з питань праці в рівних частках на користь ОСОБА_1 понесенні судові витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, в розмірі 5 000 тисяч (п`ять тисяч) гривень.

Стягнуто з Головного управління Держпраці у Львівській області, Державної служби України з питань праці в рівних частках на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, в розмірі 11 350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) гривень сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржило Головне управління Держпраці у Львівській області.

В апеляційній скарзі просять скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 серпня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вважають рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертають увагу на те, строк звернення до суду з пред`явленням позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу починає відраховуватися 07.08.2019, оскільки Позивач ознайомився з наказом Державної служби України з питань праці від 06.08.2019 №76- кт "Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2 " - 06.08.2019. Водночас, Позивач звернувся до суду з вимого про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу лише у листопаді 2021 року. З урахуванням вищенаведеного, позивач звернувся до суду поза межами встановленого законом строку, що повинно тягнути за собою залишення позовної заяви без розгляду. Вказують, що коефіцієнт підвищення посадового окладу Позивача за період з 01.01.2020 по 12.03.2020 складає 1,1 (10600 / 9690). З урахуванням вищенаведеного, обрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.01.2020 по 12.03.2020 (50 робочих днів) становить: 782,17 * 1,1 * 50 = 43 019 грн. 35 коп., а не 50 469 грн. 50 коп., як пораховано судом першої інстанції. Відтак, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.08.2019 по 12.03.2020 становить 79 781 грн. 34 коп. + 43 019 грн. 35 коп. = 122 800 грн. 69 коп., а не 130 250 грн. 84 коп., як пораховано судом першої інстанції. Щодо стягнення з Головного управління Держпраці у Львівській області та Державної служби України з питань праці в рівних частках судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову в розмірі 11 350 грн, звертають увагу на те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.08.2019 по 12.03.2020 становить фактично становить 122 800 грн. 69 коп., при задоволені позовної вимоги до Головного управління Держпраці у Львівській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції міг стягнути з Управління судовий збір у розмірі не більше 1228 грн. Щодо стягнення з Головного управління Держпраці у Львівській області та Державної служби України з питань праці в рівних частках судових витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 5000 грн., зазначають, що розмір гонорару за надані (вказані) послуги, згідно акта здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 03.11.2021 по договору про надання правничої допомоги від 13.10.2021 року є явно завищеним, не відповідає принципам розумності, обґрунтованості та є неспівмірним із складністю справи, затраченим часом, ціною позову та обсягом виконаних робіт.

Рішення суду також оскаржила Державна служба України з питань праці.

В апеляційній скарзі просять скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 серпня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вважають рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначають, що строк звернення до суду з пред`явленням позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу починає відраховуватися 07.08.2019, оскільки позивач ознайомився з наказом Державної служби України з питань праці від 06.08.2019 №76-кт "Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2 "-06.08.2019. Водночас, позивач звернувся до суду з вимого про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу лише у листопаді 2021 року. З урахуванням вищенаведеного, позивач звернувся до суду поза межами встановленого законом строку, що повинно тягнути за собою залишення позовної заяви без розгляду. Щодо розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.08.2019 по 12.03.2020, вказують на те, що як встановлено судом першої інстанції, відповідно до довідки Головного управління Держпраці у Львівській області про розрахунок середньої заробітної плати, яка розрахована виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню, середньоденна заробітна плата позивача становить - 782 грн., 17 коп. З урахуванням вищенаведеного, обрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.08.2019 по 31.12.2019 (102 робочі дні) становить: 782,17 * 102 = 79 781 грн. 34 коп. Також, як встановлено судом з листа Головного управління Держпраці у Львівській області від 27.10.2021 №14988/1/07-10, на час звільнення позивача схема посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів була затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 №15 «Питання оплати праці працівників державних органів» (зі змінами). Посадовий оклад за посадою заступника начальника Головного управління Держпраці у Львівській області становив: станом на 06.08.2019 - 9 690 грн. (в редакції постанови КМУ №102 від 06.02.2019); станом на 01.01.2020 - 10 600 грн. (в редакції постанови КМУ №16 від 15.01.2020). Таким чином, коефіцієнт підвищення посадового окладу позивача за період з 01.01.2020 по 12.03.2020 складає 1,1 (10600 / 9690). З урахуванням вищенаведеного, обрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.01.2020 по 12.03.2020 (50 робочих днів) становить: 782,17 * 1,1 * 50 = 43 019 грн. 35 коп., а не 50 469 грн. 50 коп., як пораховано судом першої інстанції. Відтак, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.08.2019 по 12.03.2020 становить 79 781 грн. 34 коп. + 43 019 грн. 35 коп. = 122 800 грн. 69 коп., а не 130 250 грн. 84 коп. Зазначають, що доказів того, що позивач звертався до органів виконавчої служби для примусового виконання судового рішення ним надано не було. Відсутні будь-які рішення уповноважених органів щодо визнання факту невчасного виконання Держпраці судового рішення про поновлення позивача на посаді. Вказують, що Держпраці виконало судове рішення добровільно. Також, вказують на те, що суду слід було з`ясувати обставини про доходи ОСОБА_1 у період з 13.03.2020 по 10.08.2021 року для встановлення інформації щодо заробітку за цей період, оскільки у разі отримання позивачем заробітку, має виплачуватись відповідна різниця. Щодо стягнення з Головного управління Держпраці у Львівській області та Державної служби України з питань праці в рівних частках судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову в розмірі 11 350 грн, звертють увагу на те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.08.2019 по 12.03.2020 становить фактично становить 122 800 грн. 69 коп., при задоволені позовної вимоги до Головного управління Держпраці у Львівській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції міг стягнути з Управління судовий збір у розмірі не більше 1228 грн. Щодо стягнення з Головного управління Держпраці у Львівській області та Державної служби України з питань праці в рівних частках судових витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 5000 грн., зазначають, що розмір гонорару за надані (вказані) послуги, згідно з актом здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 03.11.2021 по договору про надання правничої допомоги від 13.10.2021 є явно завищеним, не відповідає принципам розумності, обґрунтованості та є неспівмірним із складністю справи, затраченим часом, ціною позову та обсягом виконаних робіт. Наголошують, що звернення позивача до суду мало на меті вирішення правових питань, що виникли у зв`язку з виконанням судового рішення та захисту його прав як позивача, підтверджених таким судовим рішенням. З огляду на це, розгляд заяви повинен був відбуватись в межах публічно-правового спору про поновлення позивача на публічній службі, що був вирішений судом, та в порядку судового контролю за виконанням судового рішення, що набрало законної сили. Отже, розгляд спірного питання позивачем обрано не у спосіб, визначений законодавством, оскільки вказане питання не могло розглядатися як новий правовий спір.

13.06.2023 року до суду надійшли письмові пояснення від Державної служби України з питань праці в яких зазначають, що позивачем порушені правила підсудності та спір підлягав розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки виник з публічних відносин (відносин перебування позивача наддержавній службі), відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, судова справа підлягає закриттю.

10.07.2023 року до суду, також, надійшли письмові пояснення від Головного управління Держпраці у Львівській області. В поясненнях вказали на те, що вважають, що Позивачем порушено правила підсудності, оскільки дана справа №463/12584/21 підлягала розгляду в порядку правил адміністративного судочинства, тому рішення суду першої інстанції слід скасувати, а судову справу №463/12584/21 закрити. У справі, що розглядається, Позивач у позовній заяві просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. Отже, предметом спору є стягнення збитків у вигляді неотриманої частини заробітної плати за час вимушеного прогулу з 06.08.2019 по 12.03.2020 та затримки виконання рішення суду з 13.03.2020 по 11.08.2021. Вказують, що спір, який виник між сторонами у справі, стосується проходження позивачем публічної служби, до чого включається і виплата заробітної плати. Спори, пов`язані з проходженням публічної служби, розглядаються за правилами адміністративного судочинства.

В судові засідання у яких відбувся розгляд справи позивач не з`явився, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що такий повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та зважаючи на те що в судовому засіданні брала участь його представниця.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідачів на підтримання апеляційних скарг та щодо закриття провадження у справі, представниці позивача в заперечення апеляційних скарг та не заперечення щодо закриття провадження у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзивів на позовну заяву, заяви про збільшення позовних вимог, апеляційних скарг, відзиву на неї, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи в судах першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 147-149, 151, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 23, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, 27 Закону України «Про оплату праці» задовольняючи позов виходив з того, що ОСОБА_1 16.08.2019 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Державної служби України з питань праці, із залученням третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Головного управління Держпраці у Льівівській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 06.08.2019 №76-кт «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 »; поновити його на посаді заступника начальника Головного управління Держпраці у Львівській області, а також стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.08.2019 та 40000 грн. витрат на правову допомогу. Рішенням Львівського окружного суду від 05.11.2019 в задоволенні позову відмовлено. Вказане рішення суду ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку і постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2020 суду рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань праці від 06.08.2019 №76-кт «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » й поновлено на посаді заступника начальника Головного управління Держпраці у Львівській області з 06.08.2019. При цьому йому було відмовлено в позові щодо стягнення заробітку за час вимушеного прогулу через звернення з позовом в цій частині до неналежного відповідача, а не до Головного управління Держпраці у Львівській області, де він працював на відповідній посаді та перебував у штаті, а також отримував заробітну зарплату, котре у справі мало статус третьої особи без самостійних вимог. Дане рішенням суду, відповідач оскаржив його в касаційному порядку. Постановою Верховного Суду від 29.12.2020 касаційну скаргу Державної служби України з питань праці залишено без задоволення, а постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2020 - без зміни. Враховуючи наведене судами апеляційної та касаційної інстанції встановлено факт його незаконного звільнення з посади заступника начальника Головного управління Держпраці у Львівській області. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду в частині поновлення на посаді підлягала негайному виконанню, Державною службою України з питань праці лише та незважаючи на це лише 11.08.2021 видано наказ № 96-кт «Про виконання рішення суду», що в подальшому стало підставою до винесення Головним управлінням Держпраці у Львівській області наказу №356-к від 11.08.2021 «Про скасування наказу Головного управління Держпраці у Львівській збласті від 06.08.2019 №454-к «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці від 06.08.2019 №76-кт «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » та про допуск до роботи ОСОБА_1 .. За пунктом 2 вищеописаного наказу його поновлено на посаді заступника начальника Головного управління Держпраці у Львівській області з 07.08.2019 та в цей же час наказом Головного управління Держпраці у Львівській області №357-к 12.08.2021 «Про скасування наказу Головного управління Держпраці у Львівській області від 06.08.2019 №454-к «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці від 06 08.2019 №76-кт «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » та про допуск до роботи ОСОБА_1 » внесено зміни до нього та замінено «07.08.2019» на «06.08.2019». КЗпП України у цьому випадку передбачено компенсацію за вимушений прогул через незаконне звільнення ( 06.08.2019 - 12.03.2020) та за час затримки конання рішення про поновлення на роботі (12.03.2020 - 11.08.2021). Так постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2020 та Верховного суду від 29.12.2020, встановлено, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу має бути покладено на Головне управління Держпраці у Львівської області, де ОСОБА_1 працював на відповідній посаді та перебував у штаті, й отримував заробітну плату. Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.08.2019 по 12.03.2020 є періодом вимушеного прогулу та становить 152 робочі дні та є обґрунтованими, доведеними, відтак підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

10.11.2021 ОСОБА_1 звернувся в Личаківський районний суд міста Львова з позовною заявою до Головного управління Держпраці у Львівській області, Державної служби України з питань праці, у якому, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- стягнути з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 354295,89 грн. середнього заробітку без урахування обов`язкових платежів та податків, за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

- стягнути з Головного управління Держпраці у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 130250,84 грн., без урахування обов`язкових платежів та податків.

- стягнути з Державної служби України з питань праці та Головного управління Держпраці у Львівській області на користь ОСОБА_1 , понесені судові витрати у розмірі 16 350,00 грн., а саме: 5000 грн., пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, та 11350 грн. сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовної заяви вказував на те, що 16.08.2019 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Державної служби України з питань праці, із залученням третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Головного управління Держпраці у Львівській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 06.08.2019 №76-кт «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 »; поновлення його на посаді заступника начальника Головного управління Держпраці у Львівській області, а також стягнення середнього заробітоку за час вимушеного прогулу з 07.08.2019 та 40000 грн. витрат на правову допомогу. Рішенням Львівського окружного суду від 05.11.2019 в задоволенні позову відмовлено. Вказане рішення суду він оскаржив в апеляційному порядку і постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2020 суду рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань праці від 06.08.2019 №76-кт «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » й поновлено на посаді заступника начальника Головного управління Держпраці у Львівській області з 06.08.2019. При цьому йому було відмовлено в позові щодо стягнення заробітку за час вимушеного прогулу через звернення з позовом в цій частині до неналежного відповідача, а не до Головного управління Держпраці у Львівській області, де він працював на відповідній посаді та перебував у штаті, а також отримував заробітну зарплату, котре у справі мало статус третьої особи без самостійних вимог. Дане рішенням суду, відповідач оскаржив його в касаційному порядку. Постановою Верховного Суду від 29.12.2020 касаційну скаргу Державної служби України з питань праці залишено без задоволення, а постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2020 - без зміни. Враховуючи наведене судами апеляційної та касаційної інстанції встановлено факт його незаконного звільнення з посади заступника начальника Головного управління Держпраці у Львівській області. Так постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду в частині поновлення на посаді підлягала негайному виконанню, Державною службою України з питань праці лише 11.08.2021 видано наказ № 96-кт «Про виконання рішення суду», що в подальшому стало підставою до винесення Головним управлінням Держпраці у Львівській області наказу №356-к від 11.08.2021 «Про скасування наказу Головного управління Держпраці у Львівській області від 06.08.2019 №454-к «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці від 06.08.2019 №76-кт «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » та про допуск до роботи ОСОБА_1 » За пунктом 2 вищеописаного наказу його поновлено на посаді заступника начальника Головного управління Держпраці у Львівській області з 07.08.2019 та в цей же час наказом Головного управління Держпраці у Львівській області №357-к 12.08.2021 «Про скасування наказу Головного управління Держпраці у Львівській області від 06.08.2019 №454-к «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці від 06 08.2019 №76-кт «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » та про допуск до роботи ОСОБА_1 » внесено зміни до нього та замінено «07.08.2019» на «06.08.2019». КЗпП України у цьому випадку передбачено компенсацію за вимушений прогул через незаконне звільнення ( 06.08.2019 - 12.03.2020) та за час затримки конання рішення про поновлення на роботі (12.03.2020 - 11.08.2021).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 16.08.2019 звернувся в Львівський окружний адміністративний суд із позовом до Державної служби України з питань праці, із залученням третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Головного управління Держпраці у Льівівській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 06.08.2019 №76-кт «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 »;

- поновити його на посаді заступника начальника Головного управління Держпраці у Львівській області;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.08.2019 та 40000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Львівського окружного суду від 05.11.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2020 суду рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань праці від 06.08.2019 №76-кт «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » й поновлено на посаді заступника начальника Головного управління Держпраці у Львівській області з 06.08.2019. При цьому йому було відмовлено в позові щодо стягнення заробітку за час вимушеного прогулу через звернення з позовом в цій частині до неналежного відповідача, а не до Головного управління Держпраці у Львівській області, де він працював на відповідній посаді та перебував у штаті, а також отримував заробітну зарплату, котре у справі мало статус третьої особи без самостійних вимог.

Постановою Верховного Суду від 29.12.2020 касаційну скаргу Державної служби України з питань праці залишено без задоволення, а постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2020 без зміни.

Враховуючи наведене судами апеляційної та касаційної інстанції встановлено факт його незаконного звільнення з посади заступника начальника Головного управління Держпраці у Львівській області.

Наказом Головного Управління Держпраці у Львівській області №365-к від 11 серпня 2021 року «Про скасування наказу Головного управління Держпраці у Львівській області від 06.08.2019 №454-к «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці від 06 08.2019 №76-кт «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » та про допуск до роботи ОСОБА_1 » ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Головного управління Держпраці у Львівській області з 07 серпня 2019 року.

Наказом Головного Управління Держпраці у Львівській області №365-к від 11 серпня 2021 року «Про внесення змін до наказу Головного Управління Держпраці у Львівській області від 11 серпня 2021 року №365-к «Про скасування наказу Головного управління Держпраці у Львівській області від 06.08.2019 №454-к «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці від 06 08.2019 №76-кт «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » та про допуск до роботи ОСОБА_1 » внесено до п. 2 наказу «07.08.2019» замінено на «06.08.2019».

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до приписів частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

За змістом статті 19 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 4, 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункти 1 і 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у чинній редакції).

Адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно п.17 ч.1 ст. 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Для визначення юрисдикції суду у спорі з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення суд має встановити, чи проходила особа публічну службу, а також, у зв`язку з чим прийняттям, проходженням або звільненням виник спір (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 (пункт 47)).

Відповідно до ч.1 статті 1 Закону України «Про державну службу», Державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:

1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів;

2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;

3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;

4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;

5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;

6) управління персоналом державних органів;

7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Відповідно до п.4 ч.1 статті 2 Закону України «Про державну службу», посада державної служби визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач обіймав посаду державного службовця в органі державної влади, тобто проходив публічну службу.

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Управлінські дії суб`єкта владних повноважень можуть бути спрямовані на виникнення, зміну чи припинення цивільних прав фізичної особи. Проте не кожен спір, який виникає у зв`язку з такими управлінськими діями, може розглядатися за правилами цивільного судочинства. Для розгляду деяких з таких спорів, зокрема щодо проходження публічної служби та звільнення з неї, КАС України встановлює юрисдикцію адміністративних судів.

Згідно з частиною п`ятою статті 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Втім, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, не є вимогами про відшкодування шкоди у розумінні зазначеної статті КАС України.

Оскільки зазначені вимоги позивача є пов`язаними з проходженням ним публічної служби та звільненням з цієї служби, такі вимоги мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства, зокрема і тоді, коли вони заявлені окремо від вимоги про поновлення на публічній службі.

Вказане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року, викладеній у справі № 661/3699/16-ц.

За таких обставин, враховуючи суб`єктний склад сторін спору та характер спірних правовідносин, спір слід вважати належить до юрисдикції адміністративних судів.

Зважаючи на вказане відкриття провадження, розгляд даної справи в порядку цивільного судочинства та відповідно постановлене за наслідками такого розгляду оскаржуване рішення слід вважати такими що здійснені та ухвалене без дотримання вимог закону, а тому таке рішення суду залишатись в силі не може та підлягає скасуванню із закриттям провадження у даній справі (п.1 ч.1 ст. 255, ст. 377 ЦПК України).

Крім цього, відповідно до ч.1 ст. 256 ЦПК України, слід роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Також, відповідно до ч.1 ст. 256 та ч.4 ст. 377 ЦПК України слід роз`яснити позивачу його право протягом десяти днів з дня отримання даної постанови звернутися до Львівського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією із зазначенням одного суду до підсудності якого відноситься вирішення даного спору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п. 4, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційні скарги Головного управління Держпраці у Львівській області та Державної служби України з питань праці задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 серпня 2022 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області, Державної служби України з питань праці про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити ОСОБА_1 його право протягом десяти днів з дня отримання даної постанови звернутися до Львівського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією із зазначенням одного суду до підсудності якого відноситься вирішення даного спору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2023 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра