Справа № 308/1631/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Дергачової Н.В.,

при секретарі судового засідання - Федорнак О.В.,

за участі заявника - ОСОБА_1 ,

та її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , де заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, -

С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою, де заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису.

В обґрунтування заяви посилається на те, що 29 листопада 1986 року заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_3 офіційно одружилися, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

В шлюбі у них народилася донька ОСОБА_4 , 1988 року народження, яка є інвалідом 1 групи з дитинства, яка потребує сторонньої допомоги.

Після одруження з ОСОБА_3 , він переїхав проживати до заявниці та її батьків за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті батьків на першому поверсі проживала її рідна сестра, а вони з донькою та її чоловіком проживали на другому поверсі будинку. За весь час їхнього спільного проживання були, як хороші відносини так і були між нами непорозуміння.

Вказала, що декілька років назад їхнє життя стало нестерпним, оскільки її чоловік почав систематично проявляти стосовно заявниці, та її рідної сестри та їхньої спільної доньки інваліда безпідставну агресію, проявляти ненависть. Щодо ОСОБА_4 почав здійснювати цькування, погрози, психологічно тиснути, принижувати, виражатися на їхню адресу нецензурною лайкою, образливими словами, вживати алкогольні напої, внаслідок чого між ними почали виникати численні сварки, що породжували як психологічне, так і фізичне домашнє насильство, як стосовно заявниці, так і стосовно їхньої доньки інваліда, якій категорично заборонено нервувати, так як, за станом здоров`я їй необхідний спокій.

Зазначила, що під час спільного проживання з кривдником був випадок коли в стані алкогольного сп`яніння він з сокирою їй погрожував, після цього факту заявниця викликали поліцію, яка винесла терміновий заборонний припис щодо кривдника ОСОБА_3 . Вказує, що кривдник часто конфліктує з донькою та заявниці рідною сестрою, яка проживає в тому ж будинку.

Вказала, що був випадок коли її чоловік ОСОБА_3 намагався з сокирою вибити двері та погрожував їй та її сім`ї сокирою, у зв`язку з чим була викликана поліція та складено протокол про адміністративне правопорушення за вчинення сімейного насилля щодо ОСОБА_3 . Однак, згодом, того ж вечора її чоловік знову почав стукати в двері помешкання сестри і просив випити та погрожував вирубати двері до помешкання. У зв`язку з чим, знову була викликана поліція донькою і складено на кривдника терміновий заборонний припис.

Як зазначає заявниця, вона переживає за своє здоров`я та життя, за здоров`я її доньки інваліда 1 групи, також переживає за сестру, яка проживає разом з ними в одному будинку.

Брат ОСОБА_5 не може такий тривалий час проживати разом з ними, щоб нас захищати від кривдника, який зловживаючи спиртними напоями є небезпечний та непередбачуваний.

Посилається на те, що психологічне насильство в сім`ї проявляється в образах із використанням лайливих слів та криків, які принижують честь і гідність, образливих жестах, з метою приниження члена сім`ї або тримання його в атмосфері страху. Психологічне насильство проявляється також у брутальному ставленні до сім`ї. Кривдник навмисно спричиняє емоційний тиск на свою дружину, з метою витурити сім`ю з будинку, відтак заявниця вимушена проживати в помешканні сестри на першому поверсі. Атмосфера агресії та напруженості завдає їй та її донці інваліду та її рідній сестрі безпосередньої шкоди, їх психологічному здоров`ю.

Кривдник морально подавлює сім`ю, його відчуженість, все це може мати трагічне завершення, насамперед - це погіршення якості життя доньки-інваліда, зведення нанівець результатів вже пройденої реабілітації. Для свого захисту вони вимушені викликати поліцію.

Всі ці дії та захисти такі як розмови з кривдником поліції є неефективні. Він свідомо не реагує на всі вище перераховані заходи, продовжує вчиняти сварки, цькування, погрози, застосовує сімейне насилля щодо заявниця та її рідних.

Зазначила, що їхнє життя є нестерпним вона боїться перебувати вдома, наміть боїться розмовляти по телефону в іншій кімнаті, оскільки миттєво ці дії провокують кривдника, а саме її чоловіка на агресію щодо неї.

Таким чином, вважає, що заявниця є особою, що зазнала домашнього насильства, оскільки всі ці приниження, нецензурна лайка, психологічні цькування, погрози здійснюються щодо неї. Крім цього, дії кривдника негативно відображається на її психіці та стані здоров`я.

На підставі викладеного просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спілкуватися, вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

- заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждало» особою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в будинку за адресою: « АДРЕСА_1 та наближатися до вказаного будинку на відстань не менше 300 м.;

- заборонити наближатися на відстань ближче 10 метрів до постраждалої особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Заявниця ОСОБА_1 у судовому засідання зазначила, що ОСОБА_3 чинить на неї постійний психологічний тиск, виражається в її сторону ненормативною лексикою, що завдає шкоди її фізичному та психічному здоров`ю

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляд справи була належним чином повідомлений.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявниці та покази свідків, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, 29.11.1986 року згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 було укладено шлюб між заявницею ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , актовий запис №902.

Згідно довідки серії МСЕ №0160794 ОСОБА_4 , 1998 року народження, являється інвалідом з дитинства першої групи та згідно висновку потребує стороннього догляду.

Згідно довідки №43 від 20.01.2020 директора Д. Геворкян архітектурно-планувального бюро комунального підприємства Ужгородської міської ради будинок АДРЕСА_1 належить забудовникам: ОСОБА_6 , -1/4 час. буд., ОСОБА_7 част. буд. ОСОБА_8 част. буд. та ОСОБА_1 буд.

Згідно копії протоколу про адмністративне правопорушення серії ВАВ №171799 від 05.01.2023 року на ОСОБА_3 було складено адмін. протокол за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відносно ОСОБА_3 працівниками поліції складався терміновий заборонний припис стосовно кривдника, а саме: терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 115246 від 06.01.2023, згідно з яким ОСОБА_3 заборонено в будь-який спосіб контактувати з заявницею ОСОБА_1 , як постраждалою особою, строком на п`ять діб з 06.01.2023 року по 10.01.2023 року.

Згідно постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Данко В.Й. від 13.06.2022 у справі №308/6386/22 постановлено: « ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП суду невідомий), мешканця АДРЕСА_1 , визнати винним у скоєні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170/сто сімдесят/грн.» за те, що 18.05.2022 року близько 16 год. 20 хв. за місцем свого проживання гр. ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство відносно своєї доньки ОСОБА_4 , а саме вчинив психологічні дії, які виражались у виловлюванні в її сторону нецензурних слів та погроз фізичною розправою, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Разом з тим в судовому засіданні в якості свідка було допитано доньку заявниці ОСОБА_1 та заінтересованої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сестру заявниці ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які зазначили, що ОСОБА_3 вчиняє постійні сварки, підвищує голос на заявницю та вчиняє на неї психологічний тиск.

Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначений главою 13 розділу ІV «Окреме провадження» ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких особи, які мають спільну дитину (дітей).

Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Звертаючись до суду із даною заявою про видачу обмежувального припису заявниця посилається на те, що ОСОБА_1 знаходиться під постійними психологічним цькуванням, погрозами, дії кривдника негативно відображається на її психіці та стані здоров`я.

Відповідно до положень п. п. 3, 6, 7, 8, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі постраждала особа), особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Аналізуючи зазначені норми законодавства, а також викладені ОСОБА_1 у заяві обставини, дії ОСОБА_3 по відношенню до заявниці є проявом психологічного насильства.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

За приписами ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису.

При цьому «оцінка ризиків» та «наявність ризиків» є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису.

Частиною 1 ст. 270 ЦК України визначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» (GC), n. 55182, «Idalov v. Russia» (GC), 91183.

Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK» наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права (рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145).

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Враховуючи надані заявницею докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства психологічного характеру щодо заявниці, у зв`язку із цим заява про видачу обмежувального припису підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно з ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника (ч. 2 ст. 350-8 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 13, 76-81, 259, 263-265, 350-5, 350-6, 350-8, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , де заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 3 (три) місяці, яким визначити такі заходи тимчасового обмеження:

- заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спілкуватися, вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

- заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 та наближатися до вказаного будинку на відстань не менше 100 метрів.

В задоволенні решти вимог за заявою відмовити.

Про ухвалене рішення повідомити уповноважений підрозділ Ужгородського районного управління поліції Головного управління національної поліції у Закарпатській області (вул. Гагаріна, 10а, м. Ужгород, Закарпатська область), для взяття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно якого видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також виконавчий комітет Ужгородської міської ради (пл. Поштова, 3, Ужгород, Закарпатська область).

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області Н.В. Дергачова