Справа № 558/75/22
номер провадження 2/558/9/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 року смт. Демидівка Рівненської області

Демидівський районний суд Рівненської області в складі:

одноособово суддя Мельник Д.В.,

секретар судового засідання Березюк І.М.,

за участю:

представник позивача ОСОБА_1 адвокат Березович О.О.,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвокат Таргоній А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення з відповідачів солідарно завдану йому внаслідок дорожньо-транпсортної пригоди матеріальну шкоду в розмірі 162049 гривень 43 копійки, моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень, та витрати по наданню правової допомоги у розмірі 7 000 гривень.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що 27.02.2019 року приблизно о 06:00 він рухаючись автомобілем марки « Volkswagen», моделі « LT35», реєстраційний номер НОМЕР_1 по автодорозі сполученням «Бердичів-Хмільник-Літин» у напрямку смт. Літин, не маючи технічної можливості попередити, зіткнувся з задньою частиною напівпричепа марки « SCHWARZMULLER» моделі «SPA-3Е», який є також транспортним засобом і був під`єднаний до автомобіля марки «Scania» моделі «R420», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який перебував на проїзній частині смуги руху в напрямку смт. Літин, у нерухомому стані, без ввімкнених габаритних вогнів та світлової сигналізації.

В результаті даної дорожньо - транспортної пригоди, його дружина пасажир автомобіля отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток правої гомілки та закритих переломів п`ясних кісток правої кисті, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Таким чином ОСОБА_2 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України.

Вироком Літинського районного суду Вінницької області від 21.05.2021 року з послідуючим апеляційним провадженням у справі, ОСОБА_2 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля «Volkswagen», який в результаті вищезазначеної дорожньо - транспортної пригоди було пошкоджено. Згідно висновку товарознавчої експертизи автомобіль пошкоджено на суму 162 049 гривень 43 копійки.

У свою чергу, знищення автомобіля теж викликало приниження ділової репутації позивача, так як відсутність транспорту, унеможливило виконання умов договорів із його партнерами. Все це спричинило також емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення.

Таким чином, внаслідок вищезазначеної протиправної поведінки йому ОСОБА_2 заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 50 000 гривень.

Також, позивач вважає, що ОСОБА_2 під час пошкодження його автомобіля перебував у трудових відносинах із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

На думку позивача ОСОБА_1 , вважаючи на висновок Постанови Великої Палати Верховного суду від 14.12.2021 року, яка відступила від правового висновку Верховного суду України щодо абсолютності права потерпілого в дорожньо - транспортній пригоді на відшкодування шкоди заподіювачем, страховик ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» також зобов`язана солідарно відповідати за спричинену йому шкоду.

В позовній заяві позивач посилається на норми ст.23 ЦК України щодо права особи на відшкодування їй спричиненої моральної шкоди, ст.ст.543,1190 ЦК України про солідарну відповідальність осіб за спільно спричинену шкоду, на рішення Європейського суду з прав людини.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 позов не визнав. Відповідач вказав, що дійсно, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вироком суду його було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. По даній кримінальній справі позивач ОСОБА_1 проходив як свідок, а не потерпілий.

На думку ОСОБА_2 , з правом звернутися з позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням має лише потерпілий від кримінального правопорушення.

Також відповідач вказує, що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди від був у трудових правовідносинах із приватним підприємцем ОСОБА_3 , так як уклав з ним договір цивільного правового характеру про роботу водієм належного йому транспортного засобу. Тому, на думку ОСОБА_2 , згідно чинного законодавства, особа яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки не несе відповідальності за завдану шкоду потерпілим особам, якщо вона керувала транспортним засобом у зв`язку з виконанням трудових обов`язків.

Також, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільна правова відповідальність ОСОБА_2 за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, була застрахована відповідно до полісів виданих ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Таким чином, згідно чинного законодавства виплата страхового відшкодування (спричиненої позивачу ОСОБА_1 шкоди) проводиться страховиком.

Відповідач ОСОБА_2 також вважає, що у випадку підставності позову суду необхідно застосувати позовну давність, у відповідності до ст.256 ЦК України.

Згідно письмового відзиву, відповідач ПАТ ««Українська пожежно-страхова компанія» позовні вимоги не визнає повністю та вважає їх безпідставними. Так, на момент дорожньо-транспортної пригоди 27.02.2019 року, цивільна правова відповідальність водія транспортного засобу «Сканія» була застрахована у ПАТ «УПСК». Згідно п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо ДТП сталося за участю де-кількох транспортних засобів, що перебували у з`єднанні між собою, виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача.

Для отримання страхового відшкодування у встановлений законом річний строк позивач ОСОБА_1 не звертався до ПАТ «УПСК». Його заява надійшла тільки 05.01.2023 року і 21.03.2023 року йому було направлено лист про відмову у виплаті страхового відшкодування. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановено спеціальний строк (один рік), впродовж якого потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування страхового відшкодування, може реалізувати своє право на отримання страхового відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу та підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування.

У своїх додаткових поясненнях по суті справи від 14.06.2023 року позивач ОСОБА_1 та у своїх додаткових поясненнях по суті справи від 26.07.2023 року представник позивача адвокат Березович О.О. свої позовні вимоги підтримали. Додатково було пояснено що, незвернення позивача ОСОБА_1 в річний термін до страхової компанії про отримання страхового відшкодування було мотивовано поважними причинами. Згідно висновків Верховного суду, якщо річний строк порушено через незалежні від потерпілого причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страхової компанії в судовому порядку протягом строку позовної давності. Крім того, сторона позивача вважає, що відповідач ОСОБА_2 та співвідповідач ОСОБА_3 перебували у трудових правовідносинах. Дані обставини підтверджуються як письмовим договором укладеним між ними так і іншими доказами.

03.05.2022 року по даній справі була прийнята ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження по справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 58 т.№1).

15.02.2023 року було винесено ухвало про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду (а.с.204 т.№1).

14.04.2023 року було винесено ухвалу про відмову у забезпеченні позову (а.с.238 т.№1).

20.04.2023 року винесена ухвала про часткове забезпечення позову у виді накладення арешту на транспортний засіб (а.с.265 т.№1).

16.05.2023 року винесено ухвало про залучення співвідповідачем ПАТ «У країнська пожежно- страхова компанія) (а.с.71 т. № 2).

У своєму вступному слові під час розгляду справи по суті представник позивача ОСОБА_1 адвокат Березович О.О. позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав. У вступному слові показав, що до дорожньо-транспортної пригоди працював водієм у співвідповідача по справі ОСОБА_3 . За виконану роботу йому готівкою виплачувалася заробітна плата. ОСОБА_2 вважає, що він перебував з ОСОБА_3 у трудових відносинах.

Представник відповідачів по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвокат Таргоній А.В. позов не визнав. Під час розгляду справи по суті пояснив, що на його думку, відповідач ОСОБА_2 не перебував у трудових правовідносинах із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Дослідивши докази по справі, встановивши фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовної заяви ОСОБА_1 ..

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом

У відповідності до вироку Літинського районного суду Вінницької області від 21.05.2021 року та вироку Вінницького апеляційного суду від 28.12.2021 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (а.с.8-22 том №1).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, судом встановлено, наявність вини водія ОСОБА_2 у завданні пошкоджень автомобілю « Volkswagen», моделі « LT35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить позивачу ОСОБА_5 .

Згідно страхових полісів № АМ8644406 від 27.02.2019 року та № АМ 8640034 від 27.02.2019 року цивільно - правова відповідальність ОСОБА_2 за майнову шкоду заподіяну майну третіх осіб була застрахована у ПАТ «Українська пожежно- страхова компанія» на суму 200 000 гривень (а.с.78-79 т. №1).

Судом досліджено як доказ, у відповідності до ст.ст.76,102 ЦПК України, висновок експерта №191Е-10/19 від 05.11.2019 року щодо автотоварознавчого дослідження вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Volkswagen», моделі « LT35», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Сума збитків становить 162 049,43 гривень (а.с.22-46 том №1).

Згідно письмового договору №1 цивільно правового характеру від 31.01.2023 року, водій транспортного засобу «Scania» ОСОБА_2 зобов`язується виконувати роботу (замовлення) приватного підприємця ОСОБА_3 в період з 31.01. 2019 року по 28.02 2019 рік (а.с.86 том №1, а.с.168 т. №2).

Таким чином, в межах правовідносин, які були між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , останній був позбавлений самостійності, а уся робота виконувалася за вказівками та розпорядженням власника транспортного засобу ОСОБА_3 . ОСОБА_2 , як працівник, виконував трудові функції за посадою водія.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1172 Цивільного кодексу України , юридична або фізична особа відшкодовує шкоду , завдану їхнім працівником під час виконання своїх трудових обов`язків.

У відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у прийнятій Постанові від 08.05.2018 (справа № 127/21595/16-ц) Верховний Суд вказав, що основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності; за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик. Верховний Суд дійшов висновку, що зміст договору підряду від 20.12. 2015 року, укладеного між сторонами вказує на те, що предметом цього договору є процес праці, а не її кінцевий результат. Жодним пунктом договору не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні були бути відображенні в акті їх приймання. Не містяться у ньому і відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинен передати виконавець замовникові, не визначено переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик.

Дослідженні судом інші електронні та письмові докази, надані стороною позивача, непрямо також підтверджують наявність між позивачем ОСОБА_2 та співвідповідачем ОСОБА_3 трудових правовідносин(а.с.126-168 том №2)

Відповідно до досліджених судом письмових доказів, а саме письмової відповіді посадовими особами ПАТ «УПСК» адвокату Ільніцькому І.І.( який представляв інтереси позивача ОСОБА_1 ), встановлено, що станом на 12.05.2021 року рішення страховиком по дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 27.02.2019 року, не прийнято. Неприйняття рішення мотивується відсутністю інформації щодо винної особи в ДТП та необхідністю закінчення розгляду ДТП в кримінальній справі. При цьому, адвоката проінформовано про те, що страхова подія про вказане ДТП внесена у відповідну базу за повідомленням водія автомобіля марки «Scania» моделі «R420», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Інші учасники ДТП від 27.02.2019 року із заявами до ПАТ «УПСК» не зверталися (а.с. 44, том №2).

Також, судом дослідженні письмові докази про те, що 25.01.2022 року та 02.01.2023 року позивач ОСОБА_1 звертався до ПАТ «УПСК» із заявами про страхове відшкодування, інформуючи про набрання законної сили вироками Літинського районного суду Вінницької області від 21.05.2021 року та Вінницького апеляційного суду від 28.12.2021 року за фактом ДТП від 27.02.2019 року. У здійсненні страхового відшкодування йому було відмовлено (а.с.44-53,100 том №2).

Частиною першої статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

У відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновків Постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст. 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У вказаній постанові Великої Палати Верховного суду, також, зроблено наступні висновки.

Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи).

Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності, в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій нормі.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві ( стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді ( стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причин, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який укладав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (п.134 вищевказаної Постанови).

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності(135 вищевказаної Постанови).

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та срок пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодувавння шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку( п.136 вищевказаної Постанови).

Таким чином, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 з поважних причин (лікування дружини, досудове розслідування та судовий розгляд кримінального провадження за фактом ДТП ) пропустив річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування, здійснив розумні та добросовісні заходи для отримання страхового відшкодування за рахунок страховика та набув право на страхове відшкодування.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При розгляді справи по суті, на підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 , вчинивши ДТП 27.02.2019 року, перебував у трудових відносинах з громадянином ОСОБА_3 .

У відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У своїх постановах по справах № 479/392/20 від 24.11.2021 року; № 131/709/18 від 11.11.2021 року; № 920/343/20 від 01.11.2021 року; № 177/472/16 від 27.10.2021 року; № 641/7683/19 від 08.10.2021 року; № 127/27732/19 від 14.07.2021 року; № 646/989/18 від 07.07.2021 року; № 229/4838/17 від 09.06.2021 року; № 303/5874/18 від 09.06.2021 року; № 640/14435/17 від 14.04.2021 року Верховний Суд дійшов до сталих правових висновків про те, що якщо водій, який завдав автомобілем шкоди під час пригоди перебував у трудових відносинах з іншою особою та у момент ДТП виконував роботу передбачену його посадовими обов`язками, то вимагати відшкодування потрібно з роботодавця, а той вже може потім заявити вимогу до водія.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення із співвідповідача ОСОБА_3 , як роботодавця ОСОБА_6 спричиненої позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди.

Зважаючи на її сутність, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд враховує, що позивачу в результаті ДТП був пошкоджений автомобіль, він зазнав душевних хвилювань , що порушило його нормальний життєвий ритм.

Таким чином, з урахуванням принципу співмірності, справедливості та виваженості, суд вважає за можливе визначити розмір морального відшкодування в сумі 10 000 гривень

Керуючись нормами ст.256-261 ЦК України, вважаючи на час вчинення відповідачем ОСОБА_2 дорожньо транспортної пригоди(27.02.2019 року), набрання законної сили вироками Літинського районного суду Вінницької області та Вінницького апеляційного суду ( 28.12.2021 року), час звернення позивача ОСОБА_1 до суду з позовом (09.02.2022 року) суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП.

Відповідно до норм ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно норм ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 23, 256-261, 1166, 1167, 1194 Цивільного кодексу України, ст.ст.4,5,12,13,133,141, 258-273 Цивільного процесуального кодексу України,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_3 ), Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (, 04080 місто Київ вулиця Кирилівська будинок № 40) про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача ОСОБА_1 спричинену йому матеріальну шкоду в розмірі 162049 (сто шістдесят дві тисячі сорок дев`ять) гривень 43 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 спричинену йому моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у виді сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1 613 (одна тисяча шістсот тринадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у виді сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог

в розмірі 103(сто три) гривні.

Повернути позивачу ОСОБА_1 надлишково сплачену суму судового збору в розмірі 20 (двадцять) гривень 51 копійка.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 5 330(п`ять тисяч триста тридцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 340 (триста сорок) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити в задоволенні.

Учасники справи, а також особи які не брали участі у справі, але суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити рішення безпосередньо до апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не була вручене в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне провадження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 04.08.2023 року.

Суддя Дмитро МЕЛЬНИК