Справа № 303/3541/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 березня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., СОБОСЛОЯ Г.Г.

за участю секретаря ГУСОНЬКИ З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 303/3541/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 11 жовтня 2021 року, повний текст якого складено 11 жовтня 2021 року, головуючий суддя Монич В.О., -

встановив:

ОСОБА_1 29.04.2021 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 мотивуючи таким.

Сторони з 20.10.2001 перебувають у шлюбі, зареєстрованому у Виконавчому комітеті Страбичівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області за актовим записом № 14. У шлюбі народилися сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження в поглядах на життя та сімейні відносини, відповідач не розуміє сутності проблем, які виникають у позивачки, не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, поваги та взаємодопомоги.

Спільне проживання сторін та ведення ними спільного господарства припинене. Сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Примирення між сторонами неможливе.

Посилаючись на ці обставини, на положення СК України щодо припинення шлюбу, позивачка ОСОБА_1 просила розірвати її шлюб із ОСОБА_1 , зареєстрований 20.10.2001 у Виконавчому комітеті Страбичівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області за актовим записом № 14, залишивши їй після розірвання шлюбу прізвище « ОСОБА_1 ». Судові витрати просила покласти на відповідача.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 11.10.2021 позов задоволено, шлюб, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 20.10.2001 у Виконавчому комітеті Страбичівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області за актовим записом № 14, розірвано; після розірвання шлюбу залишено позивачці прізвище « ОСОБА_1 »; стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_1 980,00 грн у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 18.11.2021 заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості, з недопустимості примушування до шлюбу, з наявності підстав для розірвання шлюбу, зберегти який неможливо.

Відповідач ОСОБА_1 оскаржив рішення суду як незаконне та необґрунтоване. Доводи скарги зводяться до таких.

Судом першої інстанції були порушені процесуальні права відповідача, оскільки він не отримував матеріали позову та не був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, внаслідок чого був позбавлений можливості захищатися від позову.

Суд не з`ясував дійсні обставини справи та відносини подружжя. Так, посилання позивачки на те, що сторони не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарства неправдиві, оскільки сторони проживають спільно та виховують двох дітей, що, крім іншого, підтверджено довідкою органу місцевого самоврядування.

Позов був поданий дружиною формально, для того, щоб провести деякі майнові процедури і щоб відповідач не претендував на певне майно.

Сторонам не був наданий строк на примирення, тоді як з метою уникнення формального підходу до вирішення позову про розірвання шлюбу такий за загальним правилом слід надавати.

Заява позивачки та рішення суду загалом не є обґрунтованими, позаяк не містять посилання на конкретні обставини, що мають значення в спорі, зокрема: наявність дітей, пропозиції про місце їх проживання після розірвання шлюбу, щодо їх утримання, про участь батька у вихованні дітей і т.ін. Думка відповідача з цього приводу взагалі не була врахована.

Відповідач просить скасувати рішення суду та відмовити в позові.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності сторін, які про час і місце розгляду справи були повідомлені, в тому числі, в порядку ст. 130 ч. 5 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, апеляційний суд приходить до такого.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 20.10.2001 і зареєстрували його у Виконавчому комітеті Страбичівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області за актовим записом № 14 (а.с. 5). Сторони мають синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6, 7).

З відміток у паспортах громадян України, з листа старости Страбичівського старостинського округу Горондівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 11.05.2021 № 157, довідки Виконкому Горондівської сільської ради Мукачівського району від 28.10.2021 № 377 та з інших матеріалів справи випливає, що позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в будинку АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_1 зареєстрований у будинку АДРЕСА_2 , проживає в будинку АДРЕСА_1 , діти сторін проживають у будинку АДРЕСА_1 (а.с. 3, 10, 17, 27, 31 та ін.).

Пред`являючи та підтримуючи позов, ОСОБА_1 посилалася на те, що у них з відповідачем спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження в поглядах на життя та сімейні відносини, відповідач не розуміє сутності проблем, які виникають у позивачки, не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, поваги та взаємодопомоги. Спільне проживання сторін та ведення ними спільного господарства припинене. Сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Примирення між сторонами неможливе, на стадії перегляду заочного рішення суду подала заяву, якою просила не надавати строк для примирення подружжя (а.с. 40).

Відповідач ОСОБА_1 у заяві про перегляд заочного рішення суду вказував на обставини, які в подальшому були покладені в основу апеляційної скарги на заочне рішення суду, а саме, що сторони фактично проживають разом, ведуть спільне господарство, виховують двох дітей, а позов був поданий дружиною формально, для того, щоб провести деякі майнові процедури і щоб відповідач не претендував на певне майно (а.с. 27-29). На підтвердження спільного проживання сторін відповідач надав вищезгадану довідку Виконкому Горондівської сільської ради від 28.10.2021 № 377. Поряд із цим, відповідач не навів жодних конкретних обставин і не подав доказів на підтвердження своїх доводів про те, що позов дружини лише формальний і пов`язаний тільки з конкретними майновими питаннями.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 20.04.2022 подружжю Шикурів було призначено строк для примирення, що становить шість місяців з дня набрання ухвалою законної сили, провадження у справі було зупинено до закінчення наданого сторонам строку для примирення (а.с. 83-84).

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 20.10.2022 провадження в справі було поновлено (а.с. 90).

06.02.2023 до апеляційного суду надійшла заява позивачки ОСОБА_1 від 26.01.2023, якою вона просить розглянути справу без її участі, а рішення суду залишити без змін, оскільки шлюб носить формальний характер, разом сторони не проживають з листопада 2020 року і наміру поновлювати сім`ю вона не має.

Відповідно до ст. 3 ч. 1 п.п. 1, 6, ст.ст. 12-14 ЦК України, ст.ст. 1, 7 СК України, у цивільних, у тому числі, в сімейних відносинах особа діє вільно; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Сім`я створюється на підставах, що не суперечать моральним засадам суспільства, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки, примушування до шлюбу не допускається, кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (ст. 51 Конституції України, ст. 3 ч. 4, ст. 4 ч. 4, ст. 24 ч. 1 СК України).

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання судом за позовом одного з подружжя, якщо судом з урахуванням обставин життя подружжя буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення (ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України).

Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя…; органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві … для захисту … моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підписаної в Римі 04.11.1950 і ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР).

З часу пред`явлення позову (29.04.2021) до відмови судом першої інстанції в перегляді заочного рішення (18.11.2021) пройшло сім місяців, до моменту розгляду справи судом апеляційної інстанції з урахуванням наданого строку на примирення подружжя (15.03.2023) пройшло ще шістнадцять місяців. Тобто, з моменту ініціювання процесу про розірвання шлюбу до розгляду справи апеляційним судом пройшло практично два роки, що поза сумнівом є достатнім строком для вчинення сторонами дій, спрямованих на примирення та на збереження сім`ї, якщо для цього є дійсна воля.

Апеляційним судом була забезпечена сторонам можливість реалізації їхніх прав у спорі, що виник. Позиція позивачки щодо припинення шлюбу увесь час залишалася послідовною і незмінною, позиція відповідача, який стверджував про порушення судом першої інстанції його прав у контексті можливого примирення, не ґрунтується на жодних його реальних діях і доказах щодо цього, тоді як за обставинами справи та суттю відносин, що виникли, саме йому належало доводити дійсну можливість і необхідність примирення. Таким чином, сторони мали можливість реалізації їхніх прав у спорі включно з досягненням примирення.

На час розгляду справи апеляційним судом примирення не досягнуте, спір за згодою сторін не врегульований, позиція позивачки в спорі щодо необхідності припинення шлюбу, підстав для збереження якого немає, не змінилася, як немає й доказів зміни позиції відповідача, зафіксованої на стадії розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Доводи апеляції щодо мотивів, якими начебто керувалася позивачка пред`являючи позов про розірвання шлюбу, щодо вирішення певних майнових питань, по-перше, є довільними міркуваннями відповідача та недопустимими в доказуванні припущеннями (ст. 81 ч. 6 ЦПК України), по-друге, майнові та подібні питання, що за тривалий час подружнього проживання сторін могли виникнути, лежать за межами позову власне про розірвання шлюбу. Питання щодо визначення місця проживання дітей, щодо їх утримання, участі батька у вихованні дітей тощо, спори з цього приводу, якщо такі мають чи матимуть місце, не можуть впливати на невід`ємне право одного з подружжя вимагати розірвання шлюбу як таке, предмет та вирішення спору в цих особистісних відносинах жінки і чоловіка не залежать від наявності чи відсутності між ними майнових та інших спорів, що можуть виникати з відносин подружжя і які сторони не позбавлені права та можливості розв`язувати за згодою між собою, а в разі її недосягнення - судовим порядком.

Враховуючи принцип свободи сторін у поданні доказів, у розпорядженні своїми цивільними та процесуальними правами, слід дійти висновку, що діючи в процесі на власний розсуд відповідач не спростував у належний процесуальний спосіб по суті доводів, якими обґрунтовувалася правова позиція позивачки, та не довів обґрунтованості своєї апеляції.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд не має підстав для сумніву в тому, що позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу є усвідомленим і обміркованим кроком, вчиненим через реальні обставини життя сім`ї, зберегти яку вона більше можливості не бачить, доводи апеляції не спростовують позиції позивачки та правильності по суті і законності рішення суду першої інстанції. У колегії суддів з урахуванням суті особистісних спірних правовідносин немає підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело б до необґрунтованого задоволення позову.

У частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права апеляційний суд виходить із такого.

Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду від 17.09.2021 було вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження, призначити судове засідання на 08-30 к.ч. 11.10.2021 без повідомлення сторін (а.с. 18).

У справі міститься лист суду від 20.09.2021 № 26665/21/303/3541/21, яким відповідачу ОСОБА_1 направлено копію ухвали про відкриття провадження в справі та матеріали позову (а.с. 19). Однак, доказів направлення та вручення цих документів відповідачу з додержанням вимог ст. 190 ч.ч. 1, 2, ст. 272 ч.ч. 5, 6, ст. 277 ч. 4, ст. 278 ч.ч. 1, 2 ЦПК України.

Водночас суд ухвалив у справі заочне рішення, де за відповідною процедурою передбачається призначення судового засідання, повідомлення сторін про нього в порядку, передбаченому ст. 128 ч.ч. 2, 4, 5, 6, ст. 130 ч.ч. 2, 3, 9 ЦПК України, і проведення заочного розгляду справи лише за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ст. 280 ч. 1 ЦПК України).

Отже, оскільки рішення у справі постановлене судом за правилами, передбаченими Главою 11 «Заочний розгляд справи» Розділу ІІІ «Позовне провадження» ЦПК України, суду належало виконати вимоги цивільного процесуального закону щодо належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, чого не було зроблено.

Одночасний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін про судове засідання та заочний розгляд справи процесуально взаємовиключні.

З матеріалів справи випливає, що на час відкриття провадження в справі та ухвалення судом заочного рішення відповідач ОСОБА_1 не отримав матеріали позову, а також не був повідомлений про судове засідання, призначене на 11.10.2021. Справу було розглянуто за відсутності відповідача (а.с. 21).

За цих умов відповідач, який не взяв участі в судовому засіданні, в якому було ухвалено заочне рішення, не може вважатися таким, що був належно повідомлений про час і місце розгляду справи.

Апеляційний суд зобов`язаний скасувати рішення з ухваленням нового рішення в разі розгляду справи судом за відсутності учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (ст. 376 ч. 3 п. 3 ЦПК України).

Відтак, на підставі ст. 376 ч. 3 п. 3 ЦПК України апеляцію відповідача ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення суду, яке є правильним по суті та ухвалене з додержанням норм матеріального права, скасувати через порушення судом норм процесуального права, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 3, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 11 жовтня 2021 року скасувати, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити, шлюб, укладений 20 жовтня 2001 року ОСОБА_2 із ОСОБА_1 , зареєстрований Виконавчим комітетом Страбичівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області за актовим записом № 14, розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « ОСОБА_1 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908,00 грн у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 5 квітня 2023 року.

Судді