Справа № 237/3426/22
Провадження № 2/237/103/23
20.02.23 року м. Курахове
Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Ліпчанського С. М.,
при секретарі Бахтіяровій Н. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та визнання права власності, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою стягнення боргу та визнання права власності.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.03.2019 року позивач ОСОБА_1 , знаходячись у АДРЕСА_1 , в присутності свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , позичив відповідачу ОСОБА_2 гроші в розмірі 50 000 гривень на особисті потреби, також позивач відібрав від ОСОБА_2 боргову розписку, про те, що вона 07.03.2019 р. позичила у позивача ОСОБА_1 50 000 гривень строком до 07.03.2022 роки.
Відповідач добровільно підкріпила розписку заставним майном у разі не повернення нею взятого на себе боргу, а саме будинком АДРЕСА_2 , та земельною ділянкою під ним та навколо нього, площею 0,120 га по АДРЕСА_2 , відповідно до державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЧР №022652 від 15 січня 2002 року, 23-19-02-00-542 акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4865, з цільовим призначенням для ведення садівництва, що належать ОСОБА_2 .
Станом на листопад 2022 року відповідач ОСОБА_2 борг позивачу не повернула у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.
У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.
Електронною поштою 20.02.2023 року, за вх. № ЕП-391/23-вх на адресу суду надійшла заява від доньки відповідача ОСОБА_6 , про те, що вона знала про боргове зобов`язання своєї матері ОСОБА_2 , проти задоволення позовних вимог не заперечує. Також повідомила суд про смерть відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 .
Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне.
Відповідно до копії розписки від 07.03.2019 року позивач ОСОБА_1 позичив відповідачу ОСОБА_2 гроші в розмірі 50 000 гривень на особисті потреби в рахунок заставного майна у виді будинка АДРЕСА_2 , та земельної ділянки під ним та навколо нього, площею 0,120 га по АДРЕСА_2 , що належать ОСОБА_2 на праві приватної власності.
Відповідно до заяв ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вищевказані особи є свідками того що ОСОБА_1 позичив відповідачу ОСОБА_2 гроші в розмірі 50 000 гривень на особисті потреби в рахунок заставного майна, яке належить ОСОБА_2 .
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.
Вирішуючи справу суд враховує, що позивач на підтвердження своїх вимог надав розписку, складену відповідачем про те, що він отримав в борг грошові кошти та зобов`язався їх повернути у визначений строк та договір позики із заставним забезпеченням, укладений між сторонами, відповідно до якого відповідач отримав в борг грошові кошти та зобов`язався їх повернути у визначений строк.
Оскільки сторони дійшли спільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час і визначили строки повернення грошей про що склали відповідну розписку та договір, зазначене підтверджує факти укладення договорів позики між ними та їх умови.
Таким чином, відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кошти, які мають виконуватись належним чином у встановлений строк, відповідно до умов договорів та вимог ЦК України.
Як вбачається з пояснень позивача у визначений в розписці строк відповідач позику не повернула, свої зобов`язання не виконала.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись ст. 23, 202, 207, 526, 530, 533, 610, 1049, ЦК України, ст. ст. 4, 6, 10, 12, 19, 76-81, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та визнання права власності задовольнити.
В рамках відшкодування на предмет застави за борговим зобов`язанням визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право приватної власності на землю площею 0,120 гектарів по АДРЕСА_2 , відповідно до державного акту, виданого на підставі рішення Васютинської Сільської Ради народних депутатів від 29 серпня 1997 року № 13-XXII (Державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ЧР №022652 від 15 січня 2002 року, 23-19-02-00-542 акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4865) з цільовим призначенням для ведення садівництва.
В рамках відшкодування на предмет застави за борговим зобов`язанням визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на землю площею 0,120 гектарів по АДРЕСА_2 , відповідно до державного акту, виданого на підставі рішення Васютинської Сільської Ради народних депутатів від 29 серпня 1997 року № 13-XXII (Державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ЧР №022652 від 15 січня 2002 року, 23-19-02-00-542 акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4865) з цільовим призначенням для ведення садівництва.
В рамках відшкодування на предмет застави за борговим зобов`язанням визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право власності на будинок АДРЕСА_2 .
В рамках відшкодування на предмет застави за борговим зобов`язанням визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області.
Суддя С. М. Ліпчанський
Дата документу 20.02.23 року