Справа № 641/1564/21
Провадження № 2/761/2480/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», про визнання частково недійсним Договору про відступлення права вимоги,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (відповідач-2) про визнання частково недійсним Договору про відступлення права вимоги, в якому просила суд: визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги від 30 травня 2018 року за №000122-а, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в частині відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за Договором кредиту №282-04-И від 20.06.2008 року (пункт №5470 «Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами» Додатку №1 до Договору №000122-а про відступлення права вимоги від 30.05.2018 р.) та стягнути з відповідачів солідарно на користь позивачів судові витрати.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20 червня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит») і ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №282-04-И.

30.05.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір №000122-а про відступлення права вимоги.

В пункті №5470 витягу з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (Додатку №1 до Договору №000122-а про відступлення прав вимоги від 30.05.2018 року), міститься інформація про відступлення права вимоги до: ОСОБА_1 за кредитним договором за №282-04-И від 20.06.2008.

Позивач вважає, що Договір №000122-а про відступлення прав вимоги від 30.05.2018 укладено з порушеннями, у зв`язку з чим звернулася до суду.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.03.2021 справу передано за підсудністю на розгляд Шевченківського районного суду м. Києва.

18.03.2021 позивачкою подано апеляційну скаргу на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.03.2021 року.

У квітні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява.

08.04.2021 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О.

09.04.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. позовну заяву залишено без руху та наданий строк позивачу для усунення недоліків.

16.06.2021 на адресу суду від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Постановою Харківського апеляційного суду від 18.11.2021 апеляційну скаргу залишено без задоволення.

13.01.2022 ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

08.12.2022 на адресу суду від відповідача-2 ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» надійшов відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї.

У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач-1 не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач-1 у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України.

Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК).

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши матеріали справи доказами, суд встановив, що 20 червня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит») і ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №282-04-И, предметом якого було надання в тимчасове користування на умовах поворотності, строковості, платності грошові кошти в сумі 79 300,00 доларів США, зі сплатою процентів за фіксованою ставкою в розмірі 12,42 процентів річних та кінцевим поверненням отриманих за цим договором Кредитних ресурсів до 20.06.2028 року (п. 2.1 Розділу 2, п. 3.2 Розділу 3).

В пункті 3.2 даного Кредитного договору визначено, що повернення кредиту здійснюється щомісячно ануїтентними платежами в розмірі 897,00 доларів США, в термін до 10 числа кожного місяця і шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок; у складі ануїтентного платежу також сплачуються проценти за користування кредитом.

Окрім того, в пункті 4.1 Розділу 4 даного Кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом сплачуються у валюті кредиту по процентній ставці 12,42 процентів річних.

Зобов`язання щодо здійснення повернення кредиту у валюті кредиту в розмірі по 879,0 доларів США щомісячно відображається і в Додатку 1 до Кредитного договору №282-04-14 від 20.06.2008 року «Графік погашення заборгованості по кредиту», що є невід`ємною частиною Кредитного договору (п. 7.8 Розділу 7).

Тобто, умовами кредитного договору було встановлено як видача кредиту у іноземній валюті, так і здійснення повернення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом саме в іноземній валюті - доларах США (здійснення всіх платежів за Договором та їх зарахування на позичковий рахунок виключно в іноземній валюті).

30.05.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» () та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» () було укладено Договір №000122-а про відступлення права вимоги, за змістом пункту 1 якого Банком було відступлено Новому кредитору належні Банку права вимоги до позичальників, зазначених у Додатку №1 до даного Договору, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору та розширеного електронного реєстру. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, встановлених цим Договором.

В пункті 2 даного Договору про відступлення права вимоги №000122-а від 30.05.2018 року зазначено, що: «За цим Договором Новий кредитор в день укладання цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи: права вимоги належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, вказаних у Додатку №1 до цього Договору та сплати штрафних санкцій у розмірах, передбачених Основними договорами. Розмір прав вимоги, які переходять до Нового кредитора, вказаний у Додатку №1 до цього Договору, а в частині розміру штрафних санкцій - згідно з умовами Основних договорів. Права кредитора за Основними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів».

В пункті №5470 витягу з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (Додатку №1 до Договору №000122-а про відступлення прав вимоги від 30.05.2018 року), міститься інформація про відступлення права вимоги до: ОСОБА_1 за кредитним договором за №282-04-И від 20.06.2008 року; валюта договору «840»; заборгованість за основним боргом у валюті договору - 41 910,87 доларів США; заборгованість за процентами у валюті договору - 33 754,44 доларів США; заборгованість за нарахованою комісією - 0,00 грн.

Відповідно до підпункту 11 частини 1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», факторинг належить до фінансових послуг.

Позивач зазначає, що згідно із відповіддю Національного банку України від 01.02.2021 року №27-0006/7944, наданою на адвокатський запит представника ОСОБА_1 , - Національний банк України не видавав ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій. Відповідно, станом на 30.05.2018 року у ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій була відсутня.

Але суд зауважує, що відповідно до Постанови ВС у справі № 199/8059/16, укладення оспорюваного договору відступлення права вимоги не підпадає під ознаки здійснення валютної операції, оскільки за вказаним договором передавалась не заборгованість, предметом якої є валютні цінності, а право вимоги такої заборгованості з третьої особи, тобто, відбулось відступлення права вимоги, а не переведення валютного боргу.

Такого ж висновку щодо правової природи спірного договору дійшов Верховний Суд у постанові від 13.02.2019 року у справі №522/18180/15-ц, що відсутність ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями не може бути підставою для задоволення вимог, заявлених у позові, адже вказана ліцензія є необхідною при укладенні кредитного валютного договору, проте право вимоги за кредитним договором, яке перейшло за договором факторингу, не є валютною операцією, яка потребує наявності генеральної або індивідуальної ліцензії.

У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 512 ЦК України відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Відповідно до положень цивільного законодавства, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України). Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора (ст. 518 ЦК України).

Таким чином, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» не може виступати в даній цивільній справі як належний відповідач, оскільки всі права за Договором кредиту №282-04-И від 20.06.2008 року, укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_1 , належать новому кредитору - ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», яке на підставі фактичних даних і є належним відповідачем у даній справі.

Також згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Суди повинні враховувати, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

П. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає в тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, в якому виникло таке зобов`язання.

Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути сплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами (ст. 190 ЦК України).

Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України.

Отже, відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому.

Зміст зобов`язання, у якому відступається право вимоги (оплата за поставлений товар, надану послугу, повернення наданих коштів тощо), не впливає на оборотоздатність цього майнового права, тому не має вирішального значення для відмежування договору відступлення права вимоги від договору факторингу.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок про те, що недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У даному випадку позивач не довела факт порушення її прав оспорюваним правочином, тобто, яким чином порушуються її права шляхом передання від Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» права вимоги щодо позивача (боржника за кредитним договором).

Також, виходячи з правової позиції ВС у справі № 199/8059/16, укладення оспорюваного Договору відступлення прав вимоги не є валютною операцією, яка потребує наявності у ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» генеральної/індивідуальної ліцензії, тому слід відмовити в задоволенні позову.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись статтями 207, 639, 526, 527, 530, 612, 625, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», про визнання частково недійсним Договору про відступлення права вимоги.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: