ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3837/23 Справа № 213/2850/22 Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач- Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 , відповідача Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року, ухваленого суддею Мазуренком В.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 07 лютого 2023 року,

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків.

В обґрунтування позову зазначив, що він з 22 липня 1988 року по 02 червня 1989 року працював на ПАТ «Інгулецький ГЗК» машиністом екскаватора.

З 22 серпня 1991 року по 27 червня 1994 року помічником машиніста екскаватора.

З 02 червня 1995 року по 03 серпня 2021 року в кар`єрі машиністом екскаватора з повним робочим днем з правом пільгового пенсійного забезпечення за списком №1.

03 серпня 2021 року звільнився за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.

Працюючи на підприємстві відповідача підпадав під шкідливу дію умов праці, внаслідок чого отримав професійні захворювання: вібраційна хвороба, хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії.

Неодноразові курси лікування не покращили його стану здоров`я. Висновком МСЕК від 13 жовтня 2022 року йому встановлено 65% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності безстроково.

У зв`язку з професійними захворюваннями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки в нього наявне почуття неповноцінності, вважає себе додатковим тягарем для родини, потребує сторонньої допомоги.

Вказує, що діями відповідача, який не забезпечив безпечні умови праці, йому заподіяно моральну шкоду, на відшкодування якої просив стягнути з відповідача 380 000 грн. без утримання податків.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 260 000 (двісті шістдесят тисяч) гривень 00 копійок без утримання податку з доходу фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» в дохід держави судовий збір у сумі 2 600 (дві тисячі шістсот) гривень 00 копійок.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням в частині, визначеного судом розміру моральної шкоди подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача на його користь до заявлених у позові вимог.

Позивач вважає, що судом першої інстанції при визначені суми компенсації за спричинену моральну шкоду не було враховано, що йому було встановлено два професійні захворювання, що його вини у виникненні професійних захворювань немає, він просто сумлінно виконував свою роботу в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, яке не створило безпечних умов праці. Також позивач вважає, що судом недостатньо враховано тяжкість наслідків від отриманих професійних захворювань, які змінили рівень його життєвої діяльності.

В апеляційній скарзі відповідач Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, просить змінити рішення суду в частині зменшення розміру моральної шкоди з утриманням податків з суми відшкодування моральної шкоди, відповідно до норм податкового законодавства.

Відповідач не згоден з рішенням суду в частині суми стягнення відшкодування моральної шкоди, а також з висновком суду про виплату відшкодування без утримання податку на доходи фізичних осіб.

Вказує на те, що суд першої інстанції всупереч нормам ч.4 ст.263 ЦПК України не врахував висновків, викладених у постановах від 19.10.2022 в справі №619/1259/18, від 07.09.2022 у справі №185/10591/21, де в аналогічних ситуаціях розмір відшкодування був значно меншим.

Сторона відповідача вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано вдався у рішенні до визначення питання стягувати чи ні податки, а це не є повноваженням суду при вирішенні саме цивільних справ, вказує, що врегулювавши питання щодо оподаткування стягнутих сум, суд вийшов за межі предмету позову і врегулював питання сплати податків, яке не є предметом спору між сторонами.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач з 22 серпня 1991 року по 27 червня 1994 року працював на підприємстві відповідача помічником машиніста екскаватора; з 02 червня 1995 року по 03 серпня 2021 року в кар`єрі машиністом екскаватора та 03 серпня 2021 року його звільнено за ст. 38 КЗпП, за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджено трудовою книжкою та довідкою.

Згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 10 серпня 2022 року проведено розслідування випадку хронічних професійних захворювань позивача: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-переферичної ангіодистонії ускладненої дисциркулятрорною енцефалопатією з вестибулопатією, синдром полірадікулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, деформуючого артозу у поєднанні з періартрозом ліктьових, колінних суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). Діагноз встановлений Державною установою «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» 07 липня 2022 року.

Відповідно до Акту загальний стаж роботи ОСОБА_1 складає 34 роки 07 місяців, з яких за професією, в цеху, в умовах впливу шкідливих факторів - 29 років 10 місяців.

Як видно з п.п.17, 18 Акту, професійні захворювання позивача виникло через те, що під час роботи машиністом екскаватора підпадав під вплив загальної вібрації, виробничого пилу показники яких перевищували нормативні, через недосконалість технологічного устаткування та технологічного процесу та внаслідок тривалої їх дії.

При первинному огляді МСЕК від 13 жовтня 2022 року ОСОБА_1 встановлено 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково.

Як видно із висновку, умови праці позивача відносились до ступеня «Шкідливі».

У 2021 році позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Криворізька міська лікарня №17» КМР через ускладнення внаслідок отриманих професійних захворювань.

01 січня 2019 року між відповідачем та ТОВ «МЕДІКОМ КРИВБАС» було укладено договір №702-12 про послуги з медичного обслуговування.

Як видно із висновку про умови праці ТОВ «МЕДІКОМ КРИВБАС» стосовно ОСОБА_1 при медичних оглядах за 2017-2021 роки у останнього були виявлені хронічні захворювання.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 на підставі досліджених доказів наданих сторонами по справі виходив з того, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПРАТ «ІНГЗК», яким було допущено перевищення показників рівня вібрації, концентрації пилу в повітрі робочої зони, недосконалість технологічного устаткування, технологічного процесу та внаслідок тривалої їх дії, що підтверджено висновком МСЕК щодо втрати позивачем професійної працездатності та визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, а тому наявні правові підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійних захворювань.

Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції врахував конкретні обставини справи, зокрема тривалість праці позивача в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача протягом 29 років 07 місяців, взяв до уваги те, що позивачу з 13 жовтня 2022 року вперше і безстроково встановлено 65% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями та третю групу інвалідності, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідки, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості визначив до стягнення моральну шкоду в розмірі 260 000 грн.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, та не погоджується із доводами сторін викладеними в апеляційній скарзі, позивача щодо заниженого розміру моральної шкоди, відповідача щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступних підстав.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно достатті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20рп-08 по справі №1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.1167 ЦКУ- моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності.

У відповідності до ст.4 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 №1-рп/2004 визначено: «4.1.Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання..».

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Колегія суддів вважає, що, суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону, обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, поклавши обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди на ПрАТ «ІНГЗК».

Також суд апеляційної інстанції погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, які визначені ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У зв`язку з чим, колегія судів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача щодо занижено розміру моральної шкоди та відповідача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди є надто завищеним, таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, оскільки як зазначалось вище судом було враховано тривалість роботи позивача в шкідливих умовах праці 29 років 07 місяців, те, що позивачем отримано два професійних захворювання, а також той факт, що ОСОБА_1 вперше та безстроково з 13.10.2022 року встановлено 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, що свідчить про неможливість у майбутньому, незважаючи на курси лікування покращити стан здоров`я.

Доводи відповідача щодо оподаткування суми моральної шкоди колегія суддів відхиляє, оскільки вони були предметом розгляду судом першої інстанції, і як правильно зазначив суд, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. В даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, а, отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеню, у зв`язку з чим зазначені відповідачем зміни до Податкового кодексу України не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Оскільки судове рішення залишається без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.

За викладених вище обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги сторін підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , відповідача Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2023 року

Головуючий:

Судді: