ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4531/23Головуючий у 1-й інстанції Кунець Н.Р.
Провадження № 22-ц/817/707/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Бершадська Г. В., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 607/4531/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 травня 2023 року (ухвалене суддею Кунець Н.Р., повний текст якого складено 05 червня 2023 року) в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 07 червня 2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір б/н з метою отримання банківських послуг. Згідно умов договору банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого в подальшому збільшився до 200000.00 грн. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого станом на 20 грудня 2022 року утворилась заборгованість в розмірі 209041.47 грн, з яких 176386.43 грн - заборгованість за тілом кредита; 8819.50 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 23835.54 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0.00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 0.00 грн. нарахована пеня, 0.00 - нараховано комісії.

У зв`язку з наведеним позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 07 червня 2019 в розмірі 209041.47 грн та понесені судові витрати.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 травня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за кредитом, оскільки відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловила свою згоду по всім істотним умовам договору. Крім того, судом не прийнято до уваги погоджений та підписаний відповідачем Паспорт споживчого кредиту від 20 січня 2020 року про умови кредитування з використанням преміальної картки «World Black Edition».

У зв`язку з викладеним просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Позивач зазначає, що 07 червня 2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Для користування кредитним картковим рахунком ОСОБА_2 отримав кредитну картку.

Банком надано «Анкету-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» від 07 червня 2019 року, однак з неї не вбачається, що вона укладена сторонами з метою встановлення кредитного ліміту.

Вказаний документ поданий до суду іноземною мовою, однак позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не додано її засвідченого у встановленому порядку перекладу українською (державною) мовою.

Відповідно до ст.9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про судоустрій та статус судів» судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

За положеннями ст.10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова.

Отже, у разі, коли письмові докази подаються до суду іноземною мовою, додається їх засвідчений у встановленому порядку переклад українською мовою. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально посвідчена в порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат».

Також позивачем подано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт.

Як вбачається з Паспорту споживчого кредиту від 20 січня 2020 року про умови кредитування з використанням преміальної картки «World Black Edition», підписаного ОСОБА_2 , сторони погодили істотні умови щодо кредитного договору, проте не зазначено якого саме.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором (№ б/н від 07 червня 2019 року) станом на 20 грудня 2022 року становить 209041.47 грн., з яких:

- 176386.43 грн - заборгованість за тілом кредита;

- 8819.50 грн - заборгованість за нарахованими відсотками;

- 23835.54 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 23 грудня 2022 року слідує, що банк повідомив ОСОБА_2 про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором б/н від 07 червня 2019 року.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом встановлено, що у анкеті-заяві ОСОБА_2 від 07 червня 2019 року процентна ставка не зазначена, а також у ній не зазначено бажаний кредитний ліміт на картковий рахунок.

У цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема, заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами та пеню.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №б/н від 07 червня 2019 року, посилався на Паспорт споживчого кредиту від 20 січня 2020 року про умови кредитування з використанням преміальної картки «World Black Edition» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. При цьому вказав, що приєднаний до позовної заяви витяг стосується Умов та правил надання банківських послуг, які діяли на момент звернення позивача до суду.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку, та інші умови.

З поданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що процентна ставка, яка застосовувалась Банком до простроченої заборгованості за кредитом, становила 74.4 %, 37.2 %, 36.00 % річних.

Доводи в позовні заяві про те, що слід врахувати Паспорт споживчого кредиту від 20 січня 2020 року, який підписаний позичальником та який підтверджує погоджені при укладенні договору умови щодо розміру та порядку сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також пені, штрафу, порядку їх нарахування, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки інформація, що міститься у вказаному паспорті та у анкеті-заяві, є суперечливою.

Зокрема, Паспорт споживчого кредиту містить дату укладення 20 січня 2020 року, однак анкета заява підписана 07 червня 2019 року.

Отже, наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту не спростовує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом.

Більше того, анкета-заява б/н від 07 червня 2019 року, яка підписана ОСОБА_2 , не підтверджує факт укладення кредитного договору між сторонами або ж факт надання повної інформації про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», а також не підтверджує згоду, що заява позичальника про надання банківських послуг із запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складає між ОСОБА_2 та банком кредитний договір.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Крім того, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (07 червня 2019 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10 березня 2023 року). Тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про отримання кредитну та сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Паспорт споживчого кредиту від 20 січня 2020 року та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до підписаної із відповідачем по анкеті-заяві №б/н від 07 червня 2019 року, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Посилання АТ КБ «ПриватБанк» на встановлену базову відсоткову ставку за користуванням кредитом, колегія суддів відхиляє, оскільки з поданого розрахунку заборгованості слідує, що процентна ставка, яка застосовувалась Банком до простроченої заборгованості за кредитом, змінювалась.

В матеріалах справи відсутні належні докази, які підтверджують, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, оскільки Паспорт споживчого кредиту від 20 січня 2020 року та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів розміщених на сайті: https://privatbank.ua не можуть вважатися складовою частиною анкети-заявки №б/н від 07 червня 2019 року.

При цьому, судом першої інстанції вірно застосовано правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 щодо того, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливість використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Також, суд першої інстанції правильно встановив, що у виписці за договором №б/н за період 26.07.2018 22.12.2022 відсутня інформація про те, яка саме картка є кредитною карткою, за якою позивач нарахував заявлену до стягнення заборгованість, з виписки вбачається, що операції здійснювалися за кількома картками, при цьому сума на картках враховуючи зняття готівки та залишок після операції на початку користування карткою не відповідає, зазначеній у довідці про видачу відповідної кредитної картки.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у позовній заяві, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 02 серпня 2023 року.

Головуючий

Судді