ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/262/23

Провадження № 22-ц/4820/1322/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 травня 2023 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Центр) про стягнення моральної шкоди.

ОСОБА_1 зазначив, що у період з 1 січня 2016 року до 1 липня 2019 року він проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час проходження служби Центр не виплатив йому індексацію грошового забезпечення та грошову компенсацію за неотримане речове майно. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року визнано протиправною відмову Центру виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 19 травня 2017 року та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 липня по 3 жовтня 2021 року, зобов`язано Центр нарахувати та виплатити йому ці кошти. Внаслідок несвоєчасного розрахунку при звільненні позивачу завдано моральної шкоди, яка проявилася у його душевних стражданнях і негативних переживаннях, втраті ним нормальних життєвих зв`язків, престижу та ділової репутації, приниженні його честі та гідності, докладанні ним додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір завданої позивачу моральної шкоди склав 150 000 грн.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд стягнути з Центру на свою користь 150 000 грн моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 травня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнено з Центру на користь ОСОБА_1 10 000 грн компенсації моральної шкоди.

Суд керувався тим, що внаслідок несвоєчасного розрахунку при звільненні з військової служби ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, розмір якої слід визначити з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань позивача, вимог розумності та справедливості.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Центр просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Центр не вчиняв неправомірних дій стосовно ОСОБА_1 під час нарахування та виплати розрахункових коштів, а позивач не довів склад цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності Центру за завдані збитки. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 не подав відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції не застосував норми статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XIІ) та не дотримався приписів статті 19 ЦПК України, статей 2, 4, 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 18 березня 2014 року по 9 липня 2021 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України. Наказом командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №225 від 9 липня 2021 року ОСОБА_1 був звільнений з військової служби в запас. З 12 липня 2021 року його виключено зі списків особового складу Центру. Розрахунок при звільненні ОСОБА_1 з військової служби був неповний.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року визнано протиправною відмову Центру виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 19 травня 2017 року та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 липня по 3 жовтня 2021 року, зобов`язано Центр нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ці кошти.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 2 Закону №2232-XIІ встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом пунктів 2, 7, 17 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2); суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7); публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17).

В силу частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1); спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункт 2).

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейська комісія з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Leo Zand v. Austria» вказала, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Військова служба є різновидом служби публічної. Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців, належать до юрисдикції адміністративних судів. Спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта власних повноважень у зв`язку з проходженням ними публічної служби належать до юрисдикції адміністративних судів.

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2022 року (справа №362/643/21) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року (справа №490/1021/19).

Із матеріалів справи слідує, що між сторонами виник спір щодо права ОСОБА_1 на належні йому виплати при звільненні з публічної (військової) служби.

Предметом позову у справі, яка переглядається апеляційним судом, є вимога ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні. ОСОБА_1 заявив цю вимогу до Центру (не до держави Україна) за наслідком вирішення публічно-правого спору, розглянутого судом у порядку адміністративного судочинства.

Оскільки основний спір між ОСОБА_1 і Центром є публічно-правовим, то позовна вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає розгляду в порядку того ж виду судочинства, в якому розглядався основний спір.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що спірні правовідносини є публічно-правовими, а відтак розгляд справи має здійснюватися в порядку адміністративного судочинства іншим компетентним судом, що є підставою для закриття провадження у справі.

Суд першої інстанції не врахував указані обставини та розглянув справу за правилами цивільного судочинства помилково.

3.Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

Справа, яка переглядається судом апеляційної інстанції, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати, а провадження у справі - закрити відповідно до пункту 1 частини першої статті 255, частини першої статті 377 ЦПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 367, частиною другою статті 377 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, оскільки під час розгляду справи встановлено недотримання судом першої інстанції правил предметної юрисдикції.

Керуючись ст.ст. 374, 377, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 травня 2023 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд такої справи віднесено до адміністративної юрисдикції.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що протягом п`яти днів з дня проголошення постанови він вправі звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про передачу справи до суду першої інстанції за предметною юрисдикцією.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Заворотна О.Л.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 30