Номер провадження: 22-ц/813/3131/23
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Кисельова В.К. 17 травня 2022 року у м. Одеса, -

встановила:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що 08.05.2017 року по вул. Ген. Бочарова, Суворовського р-ну у м. Одесі відбулось ДТП за участі автомобіля «OPEL CORSA» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , який скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який від отриманих травм помер на місці пригоди.

18.06.2020 року Суворовський районний суд м. Одеси виніс ухвалу щодо кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000499 по обвинуваченню ОСОБА_2 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до даного виду відповідальності, а кримінальне провадження №0000499 від 09 травня 2017 року було закрито.

Позивачка є дружиною загиблого, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , а тому останній спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилась у понесених витратах на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника та у втраті ОСОБА_4 годувальника ОСОБА_3

ОСОБА_4 вважала, що вона має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену їй шкоду. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 не була застрахована, то позивач, відповідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», має право звернутись до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) для отримання відшкодування заподіяної шкоди у розмірі 153 600 грн., яка складається з наступного:

-115 200,00 грн. - в рахунок відшкодування шкоди, пов`язане із втратою годувальника;

-38 500,00 грн. - в рахунок відшкодування витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_4 було задоволено.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену шкоду у зв`язку зі смертю потерпілого у розмірі 115 200 грн., витрати на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 38 400 грн., а всього стягнуто суму у розмірі 153 600 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник Моторного (транспортного) страхового бюро України просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована наступним: у матеріалах відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_4 перебувала на повному утриманні померлого ОСОБА_3 , одержувала від померлого допомогу, яка була для неї постійним та основним джерелом засобу до існування; судом першої інстанції не враховано, що для Одеської області гранична вартість пам`ятника становить 7 226 грн.; позивачем було пропущено строк на отримання відшкодування витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. п. 1-3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 в частині стягнення з відповідача шкоди, пов`язаної зі втратою годувальника, суд першої інстанції, врахувавши стан здоров`я позивачки, зважаючи на її непрацездатність, скрутне матеріальне становище, відсутність інших джерел доходу, окрім пенсії, дійшов висновку, що остання мала право на отримання матеріальної допомоги на утримання від померлого ОСОБА_3 .

Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.05.2017 року, близько 15 год. 15 хв., по вул. Ген. Бочарова у м. Одесі відбулось ДТП за участі автомобіля «OPEL CORSA» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , який скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок ДТП ОСОБА_3 від отриманих травм помер на місці пригоди.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.06.2020 року по справі №523/8355/20 ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, на підставі ст.49 КК України, ч.2 ст.284 КПК України було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до даного виду відповідальності, а кримінальне провадження №0000499 від 09.05.2017 року - закрито.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 станом на 08.05.2017 року застрахована не була.

Позивачка є дружиною загиблого, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , а також є особою пенсійного віку, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 .

Представником ОСОБА_1 26.06.2019 року було надано МТСБУ повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування не менше 115 200,00 грн. - в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної зі втратою годувальника

Листом за вих. № 20460 від 02.07.2019 року МТСБУ повідомив представника позивача про те, що МТСБУ приходить до висновку, що на момент ДТП ОСОБА_3 був пенсіонером та сам перебував на утриманні ПФ України, отже, потерпілий ОСОБА_3 не міг надавати матеріальну допомогу позивачу ОСОБА_4 , а вона не була на його утриманні. На підставі зазначеного відповідач повідомив, що МТСБУ не може здійснити ОСОБА_1 відшкодування шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_3 , на умовах ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Аналогічну відповідь МТСБУ було надано 04.05.2020 року на повторну заяву представника позивача про здійснення регламентної виплати по справі №59577 за наявними документами.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно п.3 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно з пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Відповідного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30.06.2021 року у справі № 752/4605/19 (провадження № 61-18995 св 20).

Згідно ч.1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи:

а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання;

б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

При цьому, факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Колегія суддів зазначає, що у процесі розгляду справи судом першої інстанції було витребувано з пенсійного фонду відомості щодо розміру пенсійного забезпечення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

З отриманої від Пенсійного фонду інформації колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 та її померлий чоловік ОСОБА_3 знаходилися на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримували пенсію за віком у розмірі 949 грн. ( ОСОБА_3 ), та 1 887,63 грн. ( ОСОБА_1 ), що підтверджується довідками Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (а.с. 27, 95-97).

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку про безпідставність заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про стягнення страхового відшкодування у порядку статті 1200 ЦК України та пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки позивач належними та допустимими доказами не довела, що перебувала на утриманні померлого ОСОБА_3 , який був пенсіонером та отримував пенсію в силу досягнення пенсійного віку.

При цьому, колегія враховує співвідношення розміру пенсії, яку отримувала ОСОБА_1 в сумі 1 887,63 грн., та розмір пенсії, яку отримував її чоловік ОСОБА_3 - 949 грн., що свідчить про те, що померлий не міг утримувати позивачку, та розмір його доходу не міг бути основним і постійним джерелом існування для ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, колегія суддів доходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування у вигляді грошової компенсації за спричинену шкоду у зв`язку зі смертю потерпілого у розмірі 115 200 грн.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 20.10.2020 року ОСОБА_1 витратила 38 500,00 грн. на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника загиблому у ДТП ОСОБА_3 , що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 51 від 20.10.2020 року, накладною № 51 від 20.10.2020 року.

17.02.2021 року представником позивача було надіслано МТСБУ заяву про здійснення регламентної виплати по справі, а саме витрат на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 38 500 грн.

15.03.2021 року МТСБУ, своїм листом повідомив, що для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди МТСБУ необхідно отримати завірений належним чином документ, складений відповідно повноважною установою (вирок суду постанова про відмову в порушенні кримінальної справи), що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП.

18.05.2021 року заявою про надання додаткових документів на виплату страхового відшкодування було додано витяг з ЄДРСР копію ухвали Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/8355/20 від 18.06.2020 року про звільнення обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до даного виду відповідальності.

27.05.2021 року представником позивача було отримано на електронну пошту повідомлення від МТСБУ про прийняте рішення про відмову у виплаті відшкодування.

Згідно пункту 27.4. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Заперечуючи проти заявлених вимог щодо відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника, МТСБУ у відзиві на позовну заяву та у апеляційній скарзі посилався на те, що згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 роз`яснено, що витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож у даній місцевості.

Вказані у позові витрати, пов`язані із спорудженням надгробного пам`ятника, є вищою, ніж гранична вартість таких витрат, визначених у постанові правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» № 45 від 03.10.2008 року.

Відповідно до вказаної Постанови, для Одеської області гранична вартість складає 7 226 грн. Така правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 31.01.2019 року у справі № 204/6539/16-ц.

Однак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що при вирішенні даних правовідносин необхідно виходити з принципу застосування спеціального Закону, який регулює відповідні правовідносини.

Таким Законом є саме «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV, яким встановлено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. При цьому, загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

При цьому, вказаний Закон лише обмежує розмір виплат, проте не містить посилання на будь-який на інший нормативний акт, який встановлює чітко визначені критерії оцінки вартості.

Суд дійшов вірного висновку, що постанова правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» № 45 від 03.10.2008 року не застосовується до правовідносин, які виникли між сторонами, оскільки стосується трудових правовідносин.

На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня - 3 200,00 грн.

Таким чином, граничний розмір страхового відшкодування на умовах п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становить 38 400,00 грн. (з розрахунку 12 х 3 200 = 38 400).

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що з відповідача на користь позивача підлягали стягненню витрати на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 38 400 грн.

У апеляційній скарзі представник МТСБУ також посилається на те, що заява про відшкодування витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 38400 гривен надійшла до МТСТУ несвоєчасно, а тому позивачем пропущені відповідні строки звернення.

Колегія суддів зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 зроблено правовий висновок про те, що підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

У даному випадку колегія суддів враховує, що позивач звернулась до відповідача із заявою про страхове відшкодування; відсутні обставини, що вказують на неможливість страховика встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; позивач надала докази понесених витрат на спорудження загробного пам`ятника, тобто поведінка позивача є добросовісною, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 38 400 гривен.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі визначився із характером спірних правовідносин, що мають значення для справи, що призвело до частково неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17.05.2022 року підлягає скасуванню в частині позовних вимог про стягнення з відповідача страхового відшкодування у вигляді грошової компенсації за спричинену шкоду у зв`язку зі смертю потерпілого у розмірі 115 200 грн., з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , через їх безпідставність.

Крім того, згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку про необхідність компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судові витрати, понесені Моторним (транспортним) страховим бюро України в сумі 1 152 грн. за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2022 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування у вигляді грошової компенсації за спричинену шкоду у зв`язку зі смертю потерпілого у розмірі 115 200 гривень.

Постановити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування у вигляді грошової компенсації за спричинену шкоду у зв`язку зі смертю потерпілого у розмірі 115 200 гривень - відмовити.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України () на користь держави судовий збір у розмірі 768 гривень.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Судові витрати, понесені Моторним (транспортним) страховим бюро України () в сумі 1 152 гривень за подання апеляційної скарги компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 січня 2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе