Номер провадження: 22-ц/813/3058/23
Головуючий у першій інстанції Коваленко О.Б.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Дришлюка А.І., Громіка Р.Д.,

переглянув у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

27 жовтня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2018 року у справі №522/10071/18.

Від шлюбу народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 . Дитина проживає разом із матір`ю.

17 листопада 2020 року Приморським районним судом м. Одеси було видано судовий наказ №522/16536/20 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 23.09.2020 до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою про відкриття провадження ВП №63764127 від 08 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження Другим Київським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В обґрунтування додаткових витрат ОСОБА_2 також зазначила, що син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребував оздоровлення та відпочинку біля моря і тому перебував на відпочинку в Українському дитячому центрі «Молода гвардія» на зміні з 30 травня по 19 червня 2021 року за путівкою №000546.

За період з липня по вересень 2021 року дитина мала захворювання на алергічний риніт, рецидивуючий інфекційний мононуклеоз, тому потребувала оздоровлення у санітарно-курортних закладах та прийому ліків. За обстеження у лікаря та лікування захворювань сина ОСОБА_3 сплачено 5 040,20 грн за період з липня 2020 по вересень 2021 року. Зазначені ліки купувалися позивачкою за призначенням лікаря та у зв`язку з хворобою дитини, що підтверджується копією медичної картки дитини.

Також позивачкою понесено витрати - 4 заняття на курсі робототехніка у Мережі клубів робототехніки, оскільки син має схильність до роботехніки та потребує додаткових занять, а це вимагає додаткових матеріальних витрат. За цей курс сплачено 950 грн, що підтверджується квитанцією про оплату. Також понесено витрати 600 грн - внесок у ВП ТО «НАМКУ» за вересень 2021 року, витрати 600 грн за жовтень 2021 року, оскільки син є діючим спортсменом ВП ГО «Національна Асоціація Макотокай Карате», має схильність та здібності у цьому виді спорту і бере активну участь у змаганнях регіонального рівня, що підтверджується довідкою ВП ГО «НАМКУ». Такі додаткові витрати направлені на розвиток певних здібностей дитини.

Додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 складають у загальному розмірі 21 123,70 грн, тому з урахуванням ст. 141 СК України, яка визначає, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дітей, ОСОБА_2 просить суд стягнути з ОСОБА_1 додаткові витрати сумі 10 561,85 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнути одноразово з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10 561,85 гривень. Також з ОСОБА_1 на користь держави стягнуто суму судового збору в розмірі 908 гривень.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, посилаючи на порушення норм матеріального та процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. В такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

У статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно із частин першої та другої статті 27 Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У частині 8 статті 7 СК України зазначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За нормами частин 1 та 2 ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 50 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною першою статті 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №183/1679/17 (провадження №61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі №756/4947/17 (провадження №61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі №521/16268/18 (провадження №61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі №607/12170/20 (провадження №61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №183/1679/17 (провадження №61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі №756/4947/17-ц (провадження №61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі №521/16268/18 (провадження №61-20458св19).

Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15.05.2014, батьками ОСОБА_3 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 13).

Також встановлено та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 ..

В обґрунтування додаткових витрат позивач зазначила, що син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребував оздоровлення та відпочинку біля моря і тому перебував на відпочинку в Українському дитячому центрі «Молода гвардія» на зміні з 30 травня по 19 червня 2021 року за путівкою №000546. На підтвердження зазначеного надано путівку ОСОБА_5 №000546 від 30.05.2021, термін зміни 30.05.-19.06.2021 рік та квитанцію №8 від 20.05.2021 про оплату вищевказаної путівки на суму 13 933,50 грн (а.с. 23-24).

ОСОБА_2 також вказала, що за період з липня по вересень 2021 року син ОСОБА_3 05.05.2014 року, мав захворіння на алергічний риніт, рецидивуючий інфекційний мононуклеоз, тому потребував оздоровлення у санітарно-курортних закладах та прийому ліків. За обстеження у лікаря та лікування захворювань сина сплачено 5 040,20 грн, за період з липня 2020 по вересень 2021 року. Зазначені ліки купувалися позивачкою за призначенням лікаря та у зв`язку з хворобою дитини. На підтвердження зазначеного надано: висновок лікаря Міжнародного гуманітарного університету Клініка загальної медицини Левченко М.Е. від 09.07.2021, із зазначенням діагнозу та рекомендацій щодо лікарських препаратів; копію виписки з медичної картки дитини дитячої поліклініки №3; фіскальні чеки за придбання ліків на загальну суму 5 040,20 грн (а.с. 15-21, 35-41).

Крім того, ОСОБА_2 вказала, що нею було понесено витрати за чотири заняття на курсі робототехніка у мережі клубів робототехніки, в сумі 950 грн, оскільки син має схильність до роботехніки та потребує додаткових занять, а це вимагає додаткових матеріальних витрат. На підтвердження зазначеного, надано чек Kids ROBOTS про оплату №36645 від 06.02.2021 на суму 950 грн, учень ОСОБА_3 , курс робототехніка WeDo 6-7 років (а.с. 25).

ОСОБА_2 також зазначила, що нею було понесено витрати в сумі 600 грн за внесок у ВП ТО «НАМКУ» за вересень 2021 року, витрати 600 грн за жовтень 2021 року, оскільки син є діючим спортсменом ВП ГО «Національна Асоціація Макотокай Карате», має схильність та здібності у цьому виді спорту та бере активну участь у змаганнях регіонального рівня. На підтвердження зазначеного надано довідку громадської організації «Національна асоціація Макотокай карате України», згідно якої ОСОБА_3 починаючи з 10.09.2021 є діючим спортсменом вказаної організації в Одеській області, та який на протязі цього часу бере активну участь у змаганнях регіонального рівня. У довідці також вказано, що ОСОБА_2 постійно приводить сина на заняття та щомісячно вносить добровільний внесок в розмірі 600 грн (а.с. 26).

В загальному розмірі додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , які були понесенні позивачем ОСОБА_2 складають 21 123,70 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що понесені позивачем витрати в сумі 21 123,70 грн. підтверджені належними та допустимими доказами та дійсно в розумінні ст. 185 СК України належать до додаткових витрат на дитину.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновком суду першої інстанції, оскільки суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 7678, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.12.2019 у справі №320/383/19 (провадження №61-18284св19) та постанові від 14.01.2019 у справі №751/4312/16-ц (провадження №61-9737св18).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. ст. 12, 81 ЦПК України).

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що витрати щодо оплати путівки в Українському дитячому центрі «Молода гвардія» не підлягають стягненню з відповідача, оскільки позивач не надала належних доказів, що ОСОБА_3 потребував такого оздоровлення, та те, що відповідач взагалі не надав згоди на відправлення дитини до такого дитячого табору, з огляду на наступне.

Так, в позовній заяві вказано, що син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребував оздоровлення та відпочинку біля моря і тому перебував на відпочинку в Українському дитячому центрі «Молода гвардія» на зміні з 30 травня по 19 червня 2021 року за путівкою №000546.

На підтвердження зазначених витрат було надано путівку ОСОБА_5 №000546 від 30.05.2021, термін зміни 30.05.-19.06.2021 рік та квитанцію №8 від 20.05.2021 про оплату вищевказаної путівки на суму 13 933,50 грн (а.с. 23-24).

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що оздоровлення та відпочинок біля моря сина сторін ОСОБА_3 в Українському дитячому центрі «Молода гвардія» вчинялися з метою оздоровлення сина, а тому є додатковими витратами на дитину.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі стосовно того, що з ним не було погоджено питання щодо відправлення дитини до дитячого табору, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки із матеріалів справи вбачається, що вказані витрати були здійсненні саме з метою оздоровлення неповнолітнього ОСОБА_3 , а не лише з метою його відпочинку.

Відносно посилання відповідача, що перебування сина ОСОБА_3 в Українському дитячому центрі «Молода гвардія» не є оздоровленням, а здійснено з метою відпочинку, то слід вказати про те, що відповідач не був позбавлений права самостійно організувати належне повноцінне оздоровлення дитини сторін біля моря або у горах з врахуванням його стану здоров`я, можливостей відвідування певних закладів дитиною сторін, організації там харчування та лікування, а тому такі посилання відповідача слід вважати лише критикою вибору позивачки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що слід вважати загальновідомим той факт, що перебування біля моря в літній період добре впливає на організм дитини, сприяє його зміцненню, покращенню імунітету, збільшенню опірності організму до хвороб, що в подальшому лише позитивно може впливати на стан здоров`я дитини.

Відносно заперечень відповідача ОСОБА_1 щодо витрат за спортивні тренування сина в ВП ГО «Національна Асоціація Макотокай Карате», слід вказати, що згідно довідки президента ГО «Національна Асоціація Макотокай Карате» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є діючим спортсменом ВП ГО «НАМКУ» та має схильність та здібності у цьому виді спорту та бере активну участь у змаганнях регіонального рівня, а тому доводи що станом на 25.05.2022 син сторін жодного разу не приймав участі у жодних змаганнях є лише припущенням.

Таким чином, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи рівність та обов`язок обох батьків щодо забезпечення неповнолітнього сина, та оскільки позивачем в підтвердження позовних вимог надано належні докази, які підтверджують додаткові витрати на загальну суму 21 123,70 грн, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та справедливого висновку про те, що вказані позивачем витрати є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України.

За таких обставин доводи наведені в апеляційні скарзі суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, та фактично зводяться до незгоди із мотивами судових рішення, які встановлені по справі.

При цьому, в п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Оскільки ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384, 389 ЦПК України Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 02 лютого 2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік