Ухвала

Іменем України

22 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 1813/5166/2012

провадження № 61-2328ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Васюти Дмитра Костянтиновича на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 жовтня 2022 року та постанову Сумського апеляційного суду від 17 січня 2023 року в справі за заявою ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаною заявою, в якій просив поновити строк пред`явлення виконавчого документа, виданого на виконання рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 грудня 2012 року у справі № 1813/5166/2012, та видати дублікат виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на його користь заборгованості за договором позики в сумі 231 797 грн та судового збору в розмірі 2 317,97 грн, всього - 234 114,97 грн.

Заява мотивована тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області рішенням від 06 грудня 2012 року було стягнуто з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором позики в сумі 231 797 грн та судовий збір в розмірі 2 317,97 грн, всього - 234 114,97 грн. На підставі вказаного рішення названий суд видав виконавчий лист № 1813/5166/2012, який він пред`явив на примусове виконання до Відділу державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції (далі - Охтирський ВДВС). 27 грудня 2012 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 1813/5166/2012. З часу пред`явлення виконавчого документа на виконання і до 03 жовтня 2021 року він отримував від боржника грошові перекази на банківську картку в сумі по 400 грн щомісячно, а всього - 42 400 грн. У грудні 2021 року ОСОБА_1 надіслав йому смс-повідомлення з погрозами фізичної розправи та відмовою в подальшому сплачувати борг. 12 січня 2022 року він письмово повідомив Охтирський ВДВС про факт відмови боржника сплачувати грошові кошти, на що отримав відповідь, згідно з якою постановою державного виконавця від 26 лютого 2013 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV«Про виконавче провадження», чинного на час винесення постанови (далі - Закон № 606-XIV), і станом на 12 січня 2022 року виконавчий документ повторно не надходив до органу державної виконавчої служби. Однак він не отримував зазначену постанову та оригінал виконавчого листа, що свідчить про втрату останнього не з його вини.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 жовтня 2022 року, залишеною без змін постановою Сумського апеляційного суду від 17 січня 2023 року, заяву ОСОБА_2 задоволено. Видано дублікат виконавчого листа № 1813/5166/2012 про стягнення з ОСОБА_1 та користь ОСОБА_2 боргу за договором позики в сумі 234 114,97 грн.Поновлено строк пред`явлення виконавчого листа № 1813/5166/2012 про стягнення з ОСОБА_1 боргу за договором позики до виконання.

Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території. Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 грудня 2012 року підлягає примусовому виконанню, однак до цього часу залишається невиконаним. Наведені заявником обставини і досліджені докази дають підстави для висновку про поважність причин пропуску ОСОБА_2 строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та необхідність поновлення цього строку. Оскільки оригінал виконавчого листа був втрачений не з вини заявника, а при направленні засобами поштового зв`язку, то, враховуючи поважність причин пропуску строку на пред`явлення його до виконання, необхідно видати дублікат цього документа.

17 лютого 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Васюта Д. К. подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 жовтня 2022 року та постанову Сумського апеляційного суду від 17 січня 2023 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 .

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Васюти Д. К. мотивована тим, що стягувач не надав належних і достатніх доказів на підтвердження факту втрати оригіналу виконавчого документа. Заява ОСОБА_2 подана після закінчення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання без поважних на це причин. ОСОБА_2 як стягувач у виконавчому провадженні повинен був цікавитися станом виконання рішення. Суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06 (провадження № 61-11034св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц (провадження № 61-17590св20), від 19 квітня 2021 року у справі 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21), від 20 травня 2022 року у справі № 1005/7133/2012 (провадження № 61-21381св21), від 19 липня 2022 року у справі № 750/13088/14 (провадження № 61-2110св22).

Касаційне провадження в частині оскарження ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 жовтня 2022 року та постанови Сумського апеляційного суду від 17 січня 2023 рокущодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання не підлягає відкриттю з таких підстав.

Згідно з пунктом 24 частини першої статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Постанова апеляційного суду за результатами перегляду ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання не підлягає перегляду судом касаційної інстанції, оскільки ухвала суду першої інстанції про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання оскаржувалася в апеляційному порядку на підставі пункту 24 частини першої статті 353 ЦПК України, яка відсутня в переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку після їх апеляційного перегляду згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення в частині поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання не підлягають касаційному оскарженню в силу вимог закону, то у відкритті касаційного провадження в означеній частині необхідно відмовити на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Касаційне провадження в частині оскарження ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 жовтня 2022 року та постанови Сумського апеляційного суду від 17 січня 2023 року щодо видачі дубліката виконавчого документа також не підлягає відкриттю з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судами встановлено, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 грудня 2012 року в справі № 1813/5166/2012 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 231 797 грн та судовий збір у розмірі 2 317,97 грн, всього - 234 114,97 грн.

На підставі вказаного рішення Охтирський міськрайонний суд Сумської області видав виконавчий лист № 1813/5166/2012, який ОСОБА_2 пред`явив на примусове виконання до Охтирського ВДВС.

27 грудня 2012 року державний виконавець Охтирського ВДВС відкрив виконавче провадження за виконавчим листом № 1813/5166/2012.

Згідно з відповіддю Охтирського ВДВС від 12 січня 2022 року № 712, наданою на запит ОСОБА_2 , постановою державного виконавця від 26 лютого 2013 року виконавчий лист № 1813/5166/2012 було повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV і станом на 12 січня 2022 року виконавчий документ повторно не надходив до органу державної виконавчої служби.

Однак, як зазначає ОСОБА_2 , він не отримав від органів ДВС оригінал виконавчого листа, у зв`язку з чим пропустив строк для його повторного пред`явлення до виконання.

В матеріалах справи відсутні докази направлення та отримання стягувачем постанови про повернення виконавчого листа та оригіналу цього документа.

Надаючи оцінку наданим заявником доказам, суди попередніх інстанцій виходили з того, що пропуск строку для повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання був обумовлений відсутністю у стягувача оригіналу виконавчого листа, який втрачено не з його вини, а також - документів про рух виконавчого провадження.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 14 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час видачі стягувачу виконавчого листа (далі - ЦПК України 2004 року), частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

ЄСПЛ наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент видачі судом виконавчих листів № 2-1081-09 були врегульовані Законом № 606-XIV.

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 370 ЦПК України 2004 року замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та Єдиного державного реєстру виконавчих документів, Положення про який затверджується спільним нормативно-правовим актом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України, із запровадженням яких відповідно до частини першої статті 1 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України вводяться в дію вимоги частини четвертої статті 431 ЦПК України щодо внесення виконавчого документу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, функціонування якого виключає втрату виконавчого документа, порядок видачі дублікату виконавчого документу замість втраченого визначено розділом XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено.

Обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого документа є звернення до суду з такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), на яку послалися суди попередніх інстанцій, вказано, що у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа для виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дублікату втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

В постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06 (провадження № 61-11034св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц (провадження № 61-17590св20), від 19 квітня 2021 року у справі 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21), від 20 травня 2022 року у справі № 1005/7133/2012 (провадження № 61-21381св21), від 19 липня 2022 року у справі № 750/13088/14 (провадження № 61-2110св22), на які послався представник заявника у касаційній скарзі, зазначено, що дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. Від останнього його відрізняє спеціальна позначка «Дублікат». При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Враховуючи встановлений судами факт втрати виконавчого листа в цій справі, а також те, що строк для пред`явлення його до виконання поновлено, висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого листа є правильним.

Посилання представника заявника на вищенаведені постанови Верховного Суду є безпідставним, так як висновки судів попередніх інстанцій в цій справі не суперечать правовим висновкам, викладеним у вказаних постановах.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди представника заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, однак оскаржувані судові рішення в означеній частині не можуть бути переглянуті в касаційному порядку, а тому доводи щодо безпідставного поновлення цього строку не заслуговують на увагу.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального і процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Тому у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 жовтня 2022 року та постанови Сумського апеляційного суду від 17 січня 2023 року щодо видачі дубліката виконавчого документа необхідно відмовити на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України.

ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Васюти Дмитра Костянтиновича на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 жовтня 2022 року та постанову Сумського апеляційного суду від 17 січня 2023 року в справі за заявою ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко