Справа № 346/340/23
Номер провадження №2/351/493/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 липня 2023 року м.Снятин
Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого-судді Собка В.М.
за участі секретаря - Яворницької А.М.
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування - Виконавчий комітет Матеївецької сільської ради територіальної громади Коломийського району, про визначення місця проживання малолітніх дітей, -
Адвокат Атаманюк В.М. в інтересах позивачки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача та третьої особи про визначення місця проживання малолітніх дітей, посилаючись на те, що 18.01.2008 між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб. Під час їх спільного проживання в них згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , актовий запис №23, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 свідоцтво серії НОМЕР_2 , а/з №22.
На початку у сторін подружнє життя складалося добре, однак, через деякий час вони зрозуміли, що мають різні характери та погляди на життя, часто сварилися, тому вирішили шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу їхні спільні діти проживали разом із позивачкою та перебували на її утриманні.
У зв`язку із початком повномаштабного вторгнення російської федерації в Україну, позивачка та її малолітні діти змушені були виїхати за межі України для забезпечення власної безпеки. Позивачка постійно слідкує за станом здоров`я своїх дітей, їх розвитком, та піклується про них.
Згідно висновку №143 від 30.12.2022 року Матеївської сільської ради орган опіки та піклування виконавчого комітету Матеївської сільської ради вважає за доцільним визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 біля матері - ОСОБА_1 (позивачки по справі).
На підставі вищенаведеного представник позивачки просить визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_1 .
Представник позивачки надіслав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу у його відсутності.
Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин.
Представник третьої особи органу опіки та піклування Виконавчого комітету Матеївської сільської ради в судове засідання не з`явився.
Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд керуючись ст.280 ЦПК України, враховуючи, що відповідач не надав жодних заперечень ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився на підставі наявних у матеріалах справи даних та доказів та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
15.12.2022 року шлюб між сторонами - розірвано.
Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , актовий запис №23 є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис №22 є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Із висновку №143 від 30.12.2022 року Матеївської сільської ради орган опіки та піклування виконавчого комітету Матеївської сільської ради вбачається, що місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 визначено біля матері - ОСОБА_1 (позивачки по справі).
Відповідно до Рішення № 143 від 30.12.2022 року Матеївської сільської ради Виконавчий комітет вирішив затвердити висновок про визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно довідки з облікової картки об`єднаного погосподарського обліку від 29.12.2022 №132/02-07/42 діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані та проживають за адресою матері ОСОБА_1 , а саме : АДРЕСА_1 .
У зв`язку із початком повномаштабного вторгнення російської федерації в Україну позивачка та її малолітні задля забезпечення власної безпеки виїхали за межі України де і перебувають по цей час. Позивачка має змогу забезпечити дітей всім необхідним, слідкує за станом їх здоров`я, виховує та піклується про них.
Відповідно до довідки виданої директором Замулинецького ліуею ОСОБА_3 учениця 8 б класу) та ОСОБА_4 (учениця 4 а класу) відраховані із Замулинецького ліцею 02.06.2022 року на підставі заяви про виїзд за кордон на постійне місце проживання.
У зв`язку із тим, що сторони разом не проживають, між ними виник спір щодо визначення місця проживання дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно до ч. 4 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно.
Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.
Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю.
Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).
Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
Згідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Як вбачається з висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини, діючи в інтересах дитини, орган опіки і піклування виконавчого Матеївської сільської ради, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір`ю - ОСОБА_1 (позивачкою по справі).
Критеріями за яких орган опіки і піклування дійшов подібного висновку послугувало те, що з початком повномаштабного вторгнення російською федерацією в Україну, мати ОСОБА_1 та діти ОСОБА_4 , ОСОБА_3 виїхали за межі України на постійне місце проживання та з продовженням навчання в школі дітей за кордоном.
Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.
Враховуючи, що позивачка займається вихованням малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , піклується про них має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, із урахуванням віку дітей, суд вважає, що на даний час проживання малолітніх дітей з матір`ю, які фактично проживають з нею за кордоном, буде відповідати саме інтересам дітей, які потребують постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному.
Крім цього, визначення місця проживання дітей разом із матір`ю, не позбавляє батька права на особисте спілкування за дітьми та прийняття участі у їх вихованні.
Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір`ю відповідає інтересам дітей, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог.
На підставі ст.ст.104,0012,160,161 СК України, ст.263,265,280 ЦПК України, -
Визначити місце проживання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий: Василь СОБКО