Провадження 2/337/1/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.2023 року Суддя Хортицького районного суду м. Запоріжжя Салтан Л.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Салтан Л.Г.

В С Т А Н О В И В :

В провадженні судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя Салтан Л.Г. знаходиться цивільна справа №2/337/1/2023 (ЄУН 337/3413/17) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - АКІБ «УкрСиббанк» про розподіл спільно набутого майна подружжя, визнання права власності на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «РОЯЛГРУП», Державного реєстратора Пелих Віталія Віталійовича, Виконавчого комітету Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, третя особа - АКІБ «УкрСиббанк» про розподіл спільно набутого майна подружжя та визнання права власності на майно та за об`єднаним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.

09.01.2023 року через канцелярію суду від ОСОБА_1 надійшла письмова заява (вх. №314) про відвід судді Салтан Л.Г.

ОСОБА_1 вважає дії судді Салтан Л.Г. упередженими, незаконними, що виразилися в тому, що 2 серпня 2022 року суддя Салтан Л.Г. провела судове засідання у відсутність його та його адвоката, попередньо не узгодивши з адвокатом Ямою Д.М. дату судового засідання, яким було подано заяву про відкладення судового засідання, посилюючись на зайнятість у іншій справі, чим порушила його право на отримання правничої допомоги, гарантоване йому ст. 59 Конституції України.

16 січня 2023 року від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просить повідомити його про розгляд його заяви про відвід судді Салтан Л.Г., посилаючись на невідкладність її розгляду.

У відповідності до ч.7 ст. 40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Відповідно до наказу №55-в від 19 грудня 2022 року в.о. голови Хортицького районного суду м. Запоріжжя суддя Салтан Л.Г. перебувала у щорічній відпустці з у період з 9 січня 2023 року по 22 січня 2022 року, включно.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід, вважаю її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Підстави для відводу судді передбачені ст.36 ЦПК України, а саме суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, якою закріплений принцип недопустимості повторної участі судді в розгляді справи.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Обставинами, на які посилається ОСОБА_1 у своїй заяві про відвід судді, є передбачені у п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України інші обставини, які викликають сумні в неупередженості та об`єктивності.

У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, зазначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Європейською Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом (п. 1 ст. 6).

У рішенні Європейського Суду від 10 грудня 2009 р. в справі «Мироненко і Мартенко проти України», вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.

Наведе свідчить про те, що підстави для відводу судді можуть бути оціночною категорією, що з одного боку дає змогу реалізувати конституційну засаду незалежного розгляду справи суддею, а з іншого боку, є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників. Таким чином, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував на існування двох елементів безсторонності суду: суб`єктивної, яка полягає у тому, щоб жоден із його членів відкрито не проявляв упередженість та особисту зацікавленість, а також об`єктивної, що передбачає існування достатніх гарантій, щоб виключити будь-які сумніви щодо цього.

Зі змісту ст. 6 Конвенції неупередженості суду вбачається, що правосуддя має не тільки здійснюватися, а повинно також демонструватись. Під сумнівом - довіра до суду, яку суд має вселяти громадянам у демократичному суспільстві. Як правило, неупередженість означає відсутність упереджень або упередженості, при цьому її наявність або відсутність можуть бути перевірені різними способами (справа «Кіпріану проти Кіпру», п. 118; справа «Мікаллеф проти Мальти», п. 93). Європейський Суд з прав людини у своїй практиці проводить відмінність між суб`єктивним підходом, тобто прагненням переконатися в суб`єктивному обвинуваченні або інтересі певного судді у конкретній справі та об`єктивним підходом, тобто визначенням, чи були судді надані достатні гарантії, щоб виключити будь-які обґрунтовані сумніви в цьому відношенні (справа «Кіпріану проти Кіпру», п. 118; справа «П`єрсак проти Бельгії», п. 30; справа «Грівз проти Сполученого Королівства», п. 69).

Частина 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначає, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 48 даного Закону встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом. Відповідно до Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантується Конституцією і законами України, а суддя при здійсненні правосуддя незалежний і підпорядковується лише закону. Таким чином, в руслі суб`єктивної складової поняття безсторонності ЄСПЛ притримується позиції, що не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Така позиція викладена у рішеннях Суду по справам «Хаушильд проти Данії» та «Ветштайн проти Швеції». Неупередженість є ключовою характеристикою судді, головною ознакою судової влади та основою судового процесу і вважається очевидним фактом. Особа, яка заявляє про упередженість, повинна бути здатна довести реальну або очевидну відсутність неупередженості у судді, але простої заяви недостатньо, необхідно навести достовірні докази. Особиста думка або незгода з рішеннями судді не є доказом упередженості. За виключенням надзвичайних обставин, заява про справжню або можливу упередженість не є питанням поведінки судді. Не дивлячись на те, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції. У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу.

Суб`єктивний критерій полягає у з`ясуванні особистих переконань конкретного судді у певній справі. Оскільки доказів протилежного не надано, то по суб`єктивному критерію особиста безсторонність судді презюмується. Щодо об`єктивного критерію оцінки неупередженості, то необхідно визначити, поза межами особистої поведінки судді, чи немає підтверджених фактів, які могли б спричинити сумніви щодо неупередженості судді. При вирішенні питання про те, чи існують обґрунтовані причини вважати, що цих вимог не було дотримано, точка зору сторони є важливою, але не є вирішальною. Вирішальним є те, чи таке побоювання може бути об`єктивно виправданим (рішення Європейського суду з прав людини у справі Клейн та інші проти Нідерландів).

Так, із зазначених ОСОБА_1 в заяві мотивів з`ясовано, що у нього наявна думка, що суддею Салтан Л.Г. створено штучні перешкоди для об`єктивного розгляду справи та порушення його прав на захист. Однак, заява фактично обґрунтована власним тлумаченням норм процесуального закону та містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами. В ухвалі суду від 2 серпня 2022 року судом вмотивовані доводи, за яких суд прийшов до можливості проведення судового засідання у відсутності відповідача ОСОБА_1 та його представника у відповідності до вимог ст.223 ЦПК України.

В ухвалах Верховного Суду від 10 травня 2018 року (справа №800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа №9901/673/18), суд важав відвід завідомо безпідставним, якщо у заяві про відвід відсутні будь-які докази, які свідчили б про необ`єктивність чи упередженість судді щодо заявника, тобто підстави для відводу ґрунтуються на власних припущеннях заявника, або якщо підставою для відводу є непогодження сторони з процесуальними рішеннями судді. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення. Таким чином, за окремою підставою відводу визначеною саме як наявність «інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді», особа яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факти упередженості судді у розгляді справи. Водночас, відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Cумнів у безсторонності судді повинен бути розумним, інакше будь-який судовий процес можна було б перетворити у безкінечну недовіру до суду та відповідно змін його складу.

Аналіз наведених підстав, які на переконання ОСОБА_1 викликають сумніви в неупередженості судді Салтан Л.Г., вказує на те, що поданою заявою про відвід фактично оспорюється постановлена суддею ухвала від 2 серпня 2022 року ( яка наразі оскаржується ОСОБА_1 в апеляційному порядку) та висловлюється певна незгода з процесуальними діями судді. Натомість, незгода з правовою позицією судді при прийнятті відповідних рішень та їх обґрунтуванням сама по собі за відсутності доказів про будь-яку зацікавленість судді у результатах розгляду справи не може бути достатньою підставою для сумнівів в неупередженості судді.

Враховуючи вищевикладене, а також практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше, суд вважає, що позивачам ОСОБА_1 не зазначені та не доведені будь-які обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді Салтан Л.Г. при вирішенні даної цивільної справи. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу судді Салтан Л.Г., у зв`язку з чим заяви про відвід судді підлягають вирішенню іншим суддею, визначеним в порядку ст.33 ЦПК України.

Крім того, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення. В ухвалі від 18 грудня 2018 року у справі №910/2968/18 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, а його заявлення зловживанням процесуальними правами, оскільки вказаний відвід по суті «є висловленням незгоди з процесуальним рішенням Верховного Суду після того, як суд мотивував таке рішення». Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені ст.144 ЦПК України.

Ухвалою суду від 4 січня 2023 року заява ОСОБА_1 про відвід судді Салтан Л.Г. була залишена без розгляду, оскільки протягом незначного часу було подано шість заяв про відвід судді Салтан Л.Г., з аналогічних підстав, що виникли з обов`язку, покладеного на нього ухвалою суду від 21.11.2022 року, при цьому суд встановив , що в діях ОСОБА_1 наявні усі ознаки зловживання процесуальними правами, за яких можливе застосування заходу процесуального примусу у вигляді накладення штрафу в дохід держави, тому суд звертає увагу ОСОБА_1 щодо можливості повторного застосування заходів, визначених ст.144 ЦПК України у разі продовження зловживання процесуальними правами.

Керуючись ст.36,40, 259-261 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Салтан Л.Г. передати до канцелярії суду для визначення іншого судді в порядку ст.33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст виготовлений 23.01.2023 року.

Суддя Л.Г. Салтан