ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 624/920/21 Номер провадження 22-ц/814/1347/23Головуючий у 1-й інстанції Крапівка Т.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Кегичівського районного суду Харківської області від 03 грудня 2021 року, постановлену суддею Крапівка Т.В., повний текст ухвали складений дата не вказана

за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

02 грудня 2021 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, у якому просили визнати за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право власності по 1/2 частині за кожним земельної ділянки площею 0,005 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована по АДРЕСА_1 та належала ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки ААР №606239 від 15.05.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Кегичівської державної нотаріальної контори Удовіченко С.О., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 прибрати залізобетонні плити з земельної ділянки площею 0,005 га, розташованої по АДРЕСА_1 , яка була придбана ОСОБА_5 15.05.1999 року на підставі договору купівлі-продажу ААР №606239 від 15.05.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Кегичівської державної нотаріальної контори Удовіченко С.О., на якій знаходився фотопавільон, належний ОСОБА_5 , а також заборонити ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зводити паркани та будь-які інші споруди, розміщувати рухоме і нерухоме майно на зазначеній земельній ділянці.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що між сторонами виник спір щодо права власності на земельну ділянку, яка належала на праві власності спадкодавцю ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу ААР №606239 від 15.05.1999 року, на якій знаходився фотопавільйон, належний ОСОБА_5 . Зазначена земельна ділянка входить до складу спадкового майна, а позивачі є спадкоємцями померлого ОСОБА_5 . Зазначали, що на спірній земельній ділянці вчиняються дії, що перешкоджають позивачам фактичного користуватися земельною ділянкою та розташованим на ньому павільйоном. Так, приблизно у середині листопада 2021 року ОСОБА_4 вивантажив залізобетонні плити прямо перед вхідними дверима у фотопавільйон, чим заблокував позивачам вхід до нього. З цього приводу позивачі в 20-х числах листопада 2021 року звернулися до поліції, але на день звернення до суду з позовом відповіді не отримали. Не зупинившись на скоєному, вніч з 26 на 27 листопада 2021 року ОСОБА_4 , не маючи на те відповідного судового рішення або згоди позивачів, самовільно перемістив належний Машинським фотопавільйон із вказаної вище земельної ділянки на інше місце і вже через кілька днів, а саме 01.12.2021 року помістив на його місце залізобетонну плиту, очевидно, маючи намір звести там паркан і привласнити земельну ділянку ОСОБА_6 . За вказаним фактом ОСОБА_6 знову звернулися до поліції з заявою. Цього разу за наслідками їх звернення 28.11.2021 року відділенням поліції було порушене кримінальне провадження №0000111 за ознаками скоєння злочину, передбаченого ст. 356 КК України.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 03 грудня 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом - задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зводити паркани та будь-які інші споруди, розміщувати рухоме і нерухоме майно на земельній ділянці площею 0,005 га, розташованій по АДРЕСА_1 , яка була придбана ОСОБА_5 15.05.1999 року на підставі договору купівлі-продажу ААР №606239 від 15.05.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Кегичівської державної нотаріальної контори Удовіченко С.О., на якій знаходився фотопавільйон, належний ОСОБА_5 .

В іншій частині заяви - відмовлено.

Визначено, що ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала суду мотивована тим, що заходи забезпечення позову, які зазначені представником позивача є співмірними із заявленими позивачем вимогами, а встановлені обставини по справі дають підстави припускати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції в частині задоволення заяви про забезпечення позову скасувати, в іншій частині залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 20 та 27 серпня 2019 року на підставі договорів купівлі-продажу ОСОБА_1 придбано у власність земельні ділянки площею 0,15 та 0,01 га, що розташовані біля житлового будинку АДРЕСА_1 . На день укладення вказаних договорів купівлі-продажу відповідної земельної ділянки приватним нотаріусом була проведена перевірка щодо заборон відчуження (арешту) та обтяження, на предмет відсутності земельного сервітуту емфітевзису, суперфіцій. Треті особи не мають права на земельну ділянку, тобто, належні ОСОБА_1 земельні ділянки 0,15 та 0,01 га, що розташовані біля житлового будинку АДРЕСА_1 сформовані, їм присвоєні кадастрові номери, передані власникам у встановлений законом спосіб без порушення прав третіх осіб. Зазначає, що позивач без будь-якого доказу стверджує, що нібито придбані ОСОБА_1 у власність земельні ділянки, порушують його право на земельну ділянку площею 0,005 га по АДРЕСА_1 , при цьому, позивач навіть не зазначає у який спосіб це порушення відбувається. Звертає увагу, що ні ОСОБА_5 , ні позивач ОСОБА_2 не зверталися до ОСОБА_1 щодо погодження меж земельних ділянок як на предмет існуючого спору, не зверталися до органів місцевого самоврядування з заявами/скаргами про відновлення меж земельної ділянки, з попередніми власниками земельних ділянок також не існувало жодного земельного спору.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просять залишити її без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції (а.с. 60 виділених матеріалів справи).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 січня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі (а.с. 63).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 січня 2022 року справу призначено до розгляду на 16 лютого 2022 року о 09.15 год. з повідомленням (викликом) учасників справи (а.с. 68).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 05 серпня 2022 року справу передано до провадження колегії суддів у складі: головуючого судді Дорош А.І, суддів Лобова О.А., Триголова В.М.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26 серпня 2022 року справу прийнято до провадження, закінчено проведення підготовчих дій та призначено її до розгляду в приміщенні Полтавського апеляційного суду з повідомлення (викликом) учасників справи на 10.00 год. 27 лютого 2023 року.

У судове засідання до апеляційного суду не з`явилися учасники справи, відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 14.02.2023 року судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на офіційну електронну адресу у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 103,104 виділених матеріалів справи), заяв та клопотань від них про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Ковток О.В. надала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку зі зайнятістю в іншій цивільній справі, судову повістку у якій нею отримано 24.02.2023 року, проте, справа, яка переглядається апеляційним судом, призначена до розгляду ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26.08.2022 року, тобто за шість місяців до її розгляду, вказана підстава не є поважною для відкладення справи розглядом. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно матеріалів справи встановлено, що у провадженні Кигичівського районного суду Харківської області перебуває справа за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог, позивачі зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який є рідним батьком позивача ОСОБА_2 та чоловіком позивача ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, у тому числі, земельна ділянка площею 0,005 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на якій до 27.11.2021 року був розташований фотопавільйон, загальною площею 29,8 кв.м. Земельна ділянка була придбана ОСОБА_5 15.05.1999 року на підставі договору купівлі-продажу ААР №606239 від 15.05.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Кегичівської державної нотаріальної контори Удовіченко C.O. Починаючи з літа 2021 року, ОСОБА_5 почав турбувати ОСОБА_4 , який вимагав негайно прибрати належний йому фотопавільйон, вказуючи на те, що у 2019 році його дружина ОСОБА_1 придбала земельну ділянку, загальною площею 0,15 га, розташовану по АДРЕСА_1 . При цьому він погрожував, у разі незгоди самостійно прибрати цей фотопавільйон, оскільки має намір на його місці збудувати заїзд до збудованого ним магазину, розташованого на земельній ділянці, яка належить його дружині. У вересні 2021 року ОСОБА_5 подав документи до землевпорядної організації, щоб виготовити кадастровий номер на вказану вище земельну ділянку та підтвердити своє право власності на неї, але не встиг до своєї смерті отримати ці документи. Позивачі подали до державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 і сподівалися після спливу 6-місячного строку оформити право власності і на земельну ділянку, і на фотопавільйон. Проте, поспішаючи усунути Машинських з належної їм земельної ділянки, у середині листопада 2021 року ОСОБА_4 вивантажив залізобетонні плити прямо перед вхідними дверима у фотопавільйон, чим заблокував позивачам вхід до нього. З цього приводу позивачі в 20-х числах листопада 2021 року звернулися до поліції, але на день звернення до суду з позовом відповіді не отримали. Не зупинившись на скоєному, вніч з 26 на 27 листопада 2021 року ОСОБА_4 , не маючи на те відповідного судового рішення або згоди позивачів, самовільно перемістив належний Машинським фотопавільйон із вказаної вище земельної ділянки на інше місце і вже через кілька днів, а саме 01.12.2021року помістив на його місце залізобетонну плиту, очевидно, маючи намір звести там паркан і привласнити земельну ділянку ОСОБА_6 . За вказаним фактом ОСОБА_6 знову звернулися до поліції з заявою. Цього разу за наслідками їх звернення 28.11.2021 року відділенням поліції було порушене кримінальне провадження №0000111 за ознаками скоєння злочину, передбаченого ст. 356 КК України. Такі дії з боку сім`ї Топчіїв стали підставою для звернення позивачів до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, ОСОБА_2 зазначав, що на спірній земельній ділянці вчиняються дії, що перешкоджають позивачам фактичного користуватися земельною ділянкою та розташованим на ньому павільйоном. Відповідно до витягу з ЄДРДС 27.11.2021року внесені відомості про кримінальне провадження за №0000111 за фактом повідомлення ОСОБА_2 , що вніч з 26 на 27 листопада 2021 року невідома особа самовільно перемістила фотопавільйон, розташований на ринку ПП «Торгівельні ряди» в смт. Кегичівка, внаслідок чого завдана матеріальна шкода.

У зв`язку з чим, ОСОБА_2 вважає, що умовою застосування обраного заходу забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів забезпечення позову щодо заборони вчиняти дії (зводити паркани та будь-які інші споруди, розміщувати рухоме і нерухоме майно)може утруднити, чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції зазначив, що заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами, а встановлені судом обставини дають підстави припускати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, з врахуванням наступного.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття таких заходів може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснено в п. 1, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного спору є визнання права власності на спадкове майно, зокрема, земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на якій розміщений фотопавільйон. Вказані об`єкти нерухомого майна входять до складу спадкового майна після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

У листопаді 2021 року біля фотопавільйону ОСОБА_4 вивантажив залізобетонні плити прямо перед входом у фотопавільйон, чим заблокував вхід до нього, а вніч з 26 на 27 листопада 2021 року ОСОБА_4 , не маючи на те відповідного судового рішення або згоди позивачів, самовільно перемістив належний Машинським фотопавільйон із вказаної вище земельної ділянки на інше місце і вже через кілька днів, а саме 01.12.2021 року помістив на його місце залізобетонну плиту.

Тобто, є обґрунтовані підстави припускати, що подібні дії ОСОБА_1 та ОСОБА_4 призведуть до неможливості фактичного виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Колегія суддів наголошує, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не лише під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову в разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, - ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову, а визначений вид забезпечення, з урахуванням встановлених фактичних обставин у контексті цієї справи, є обґрунтованим, достатнім та співмірним видом забезпечення позову в цій справі.

За результатами розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки фактично вони зводяться до заперечень ОСОБА_1 по суті пред`явленого позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд першої інстанції при постановленні ухвали дав відповідну правову оцінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вище вказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а ухвалу суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кегичівського районного суду Харківської області від 03 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов