Справа №442/7373/22
Провадження №2/442/202/2023
06 квітня 2023 року м. Дрогобич
Дрогобицький міськрайонний суд Львівської областіу складі:
головуючої судді Бодрової О.П.
за участю секретаря судового засідання Барабаш І.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Самбірський відділ держаної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про звільнення майна з-під арешту,
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
У листопаді 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Самбірський відділ держаної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про звільнення майна з-під арешту.
Інші процесуальні дії у справі
Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2022 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 07 березня 2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належний чином.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належний чином.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.
За наявності умов, визначених у ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи.
Мотивувальна частина
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.
Фактичні обставини, встановлені судом
08.02.2007 між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки нежитлового приміщення, за умовами якого відповідач надав в іпотеку належне йому майно, а саме торгове приміщення № НОМЕР_1 , торгової будівлі № НОМЕР_2 , загальною площею 34 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Цього ж дня іпотека була зареєстрована в Державному реєстрі іпотек (реєстраційний номер іпотеки: 18066983) /а.с.16-19/.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.06.2010 серед іншого накладено арешт в межах заявлених позовних вимог 170824,44 грн на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить відповідачу /а.с.20/.
Постановою від 05.08.2010 державним виконавцем відкрито виконавче провадження №20642238 з виконання ухвали від 02.06.2010, накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 /а.с.22/.
05.12.2011 відділом державної виконавчої служби Самбірського управління юстиції було внесено запис про обтяження до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №11924290 на підставі постанови від 05.08.2010 №20642238.
09.12.2016 вищевказаний запис про обтяження було перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під №18067312.
09.12.2016 право власності на майно було зареєстровано за Банком на підставі Договору іпотеки.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2022 скасовані заходи забезпечення позову, зокрема щодо арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 /а.с.23/
07.10.2022 року позивачем направлено лист на адресу Самбірського відділу держаної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про зняття арешту з майна на підставі п.6 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» про припинення у Державному реєстрі речових на нерухоме майно запис про обтяження №18067312 від 09.12.2016, який отримано Відділом 19.10.2022.
До теперішнього часу обтяження не знято.
Норми права які застосував суд, та мотиви їх застосування
Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.
У статті 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).
За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку».
Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
При цьому, за змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 17 жовтня 2018 року у справі № 6-13цс14, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.
У статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на час винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частин 4 та 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт,
належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом
про визнання права власності на це майно і про зняття з нього
арешту (стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» .
Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для звільнення з-під арешту нерухомого майна та зняття заборони відчуження з нерухомого майна.
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Самбірський відділ держаної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про звільнення майна з-під арешту.
У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.
Враховуючи наведене, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 33 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 3, 11, 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та керуючись ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 280-282, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України,
ухвалив:
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Самбірський відділ держаної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" судові витрати у розмірі 2481,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Повне рішення складено 06 квітня 2023 року.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Суддя О.П. Бодрова