Ухвала

Іменем України

21 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 367/8061/21

провадження № 61-1687ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова Михайла Олександровича, заінтересована особа (стягувач) - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаною скаргою, в якій просив: визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова М. О. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 30 вересня 2021 року № 66995355 та постанови про арешт коштів боржника від 30 вересня 2021 року; визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 30 вересня 2021 року № 66995355; визнати незаконною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 30 вересня 2021 року у виконавчому провадженні № 66995355.

Скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що 30 вересня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков М. О. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 66995355 з метою примусового виконання виконавчого листа № 367/2310/13-ц, виданого 24 березня 2014 року Ірпінським міським судом Київської області, про стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») заборгованості за кредитним договором від 20 серпня 2008 року № 318-Ф/08 в розмірі 12 190,63 доларів США, пені - 3 278,49 грн, штрафу за договором застави від 20 серпня 2008 року - 6 311,25 грн та судових витрат в сумі 1 070,30 грн. Також 30 вересня 2021 року цей приватний виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 66995355, якою було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також - на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Зазначені постанови приватного виконавця є незаконними, так як виконавче провадження було відкрито після спливу трирічного строку, визначеного статтею 12 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), і приватний виконавець не перевірив, чи є у боржника відкриті рахунки в банках, в яких саме банках та з яким цільовим призначенням.

Ухвалою Ірпінського міського суд Київської області від 15 липня 2022 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова М. О. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 66995355 та постанови про арешт коштів боржника ОСОБА_1 від 30 вересня 2021 року. Визнано незаконною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 30 вересня 2021 року № 66995355. Визнано незаконною та скасовано постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 від 30 вересня 2021 року, прийняту в межах виконавчого провадження № 66995355.

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області Кіщук Л. В. від 14 грудня 2015 року виконавчий лист № 367/2310/13-ц, виданий 24 березня 2014 року Ірпінським міським судом Київської області, було повернуто стягувачу. Зазначений виконавчий лист було повторно пред`явлено до примусового виконання 05 жовтня 2018 року (виконавче провадження № 57371038), тобто в межах трирічного строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання та за два місяці до закінчення цього строку. 16 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименко М. М. у виконавчому провадженні № 57371038 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII, так як стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. Оскільки строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається в разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, а не за заявою стягувача, то стягувач мав право повторно пред`явити виконавчий документ до виконання в межах двох місяців, які залишилися до спливу трирічного строку з моменту винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 16 червня 2021 року у виконавчому провадженні № 57371038, тобто до 16 серпня 2021 року включно. Однак, як вбачається зі змісту постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 66995355, стягувач повторно звернувся із заявою про примусове виконання лише 30 вересня 2021 року, тобто поза межами строку, визначеного нормами чинного законодавства України.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 січня 2023 року апеляційні скарги ПрАТ АБ «Укргазбанк» та приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова М. О. задоволено. Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 15 липня 2022 року скасовано. В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова М. О. відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 367/2310/13-ц, виданого 24 березня 2014 року Ірпінським міським судом Київської області, вперше було відкрите 12 травня 2014 року, а 14 грудня 2015 року виконавчий документ було повернуто стягувачу. Стягувач повторно пред`явив зазначений виконавчий лист до виконання, та 05 жовтня 2018 року було відкрите виконавче провадження. 16 червня 2021 року виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII. 30 вересня 2021 року стягувач втретє пред`явив виконавчий лист до виконання, та постановою приватного виконавця, яка є предметом оскарження в цій справі, відкрито виконавче провадження. Суд першої інстанції не врахував, що повторне пред`явлення стягувачем виконавчого листа до виконання за правилами статті 12 Закону № 1404-VIII перериває строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, а не зупиняє його, відтак суд помилково виходив з того, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився 16 серпня 2021 року. Оскільки після повернення виконавчого листа стягувачу він повторно пред`явив цей виконавчий лист до виконання у встановлений законом строк, то приватний виконавець правомірно відкрив виконавче провадження. Постанова про арешт коштів боржника від 30 вересня 2021 року винесена приватним виконавцем одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, що відповідає положенням статті 56 Закону № 1404-VIII.

01 лютого 2023 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі ухвалу Ірпінського міського суд Київської області від 15 липня 2022 року.

Касаційна скарга ОСОБА_1 подана на підставі абзацу 2 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) і мотивована тим, що висновок апеляційного суду про пред`явлення виконавчого листа до виконання в межах у встановленого законом строку не відповідає правовими висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-711цс15, про те, що після набрання чинності Законом України від 04 листопада 2010 року № 2677-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» строк пред`явлення виконавчого листа до виконання повинен визначатися цим Законом і становити один рік з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили. Зазначення судом у виконавчому листі іншого строку пред`явлення його до виконання не має правового значення, оскільки такий строк встановлено імперативною нормою закону й не може бути змінено судом. Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про правомірність постанови про арешт коштів боржника без урахування правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2022 року у справі № 331/6440/21, з яких вбачається, що державний чи приватний виконавець не може накласти арешт на кошти, які є заробітною платою боржника, якщо з неї вже здійснено утримання за виконавчими документами. Також арешт не може бути накладено на всі кошти, які перебувають на картковому рахунку, відкритому для перерахування заробітної плати.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12 лютого 2013 року у справі № 367/2310/13 було задоволено позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 20 серпня 2008 року № 318-Ф/08 в розмірі 12 190,63 доларів США, пеню - 3 278,49 грн, штраф за договором застави від 20 серпня 2008 року - 6 311,25 грн та судові витрати в сумі 1 070,30 грн.

17 червня 2013 року вищевказане рішення суду набрало законної сили, та 24 березня 2014 року Ірпінським міським судом Київської області було видано виконавчий лист на його виконання. Термін пред`явлення виконавчого листа до виконання до 17 червня 2014 року.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області Голяченка І. П. від 12 травня 2014 року було відкрито виконавче провадження № 43277141 з примусового виконання виконавчого листа № 367/2310/13-ц, виданого 24 березня 2014 року Ірпінським міським судом Київської області.

12 травня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

04 червня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржник та постанову про зупинення виконавчого провадження.

14 грудня 2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області Кіщук Л. В. було винесено постанову про поновлення виконавчого провадження № 43277141 та цього ж дня винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименко М. М. від 05 жовтня 2018 року було відкрито виконавче провадження № 57371038 з примусового виконання виконавчого листа № 367/2310/13-ц, виданого 24 березня 2014 року Ірпінським міським судом Київської області.

09 жовтня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименко М. М. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

16 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименко М. М. у виконавчому провадженні № 57371038 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII.

30 вересня 2021 року стягувач втретє пред`явив вищевказаний виконавчий лист до виконання, та постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова М. О. від 30 вересня 2021 року було відкрито виконавче провадження № 66995355.

Також постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова М. О. від 30 вересня 2021 року у виконавчому провадженні № 66995355 було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (стаття 1291 Конституції України).

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа № 367/2310/13-ц від 24 березня 2014 року та первісного пред`явлення його до виконання були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон № 1404-VIII.

Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

За огляду на викладене, оскільки на час набрання чинності Законом № 1404-VIII строк пред`явлення виконавчого листа № 367/2310/13-ц, виданого 24 березня 2014 року Ірпінським міським судом Київської області, не сплив, то цей виконавчий документ міг бути пред`явлений до виконання протягом трьох років відповідно до пункту 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII.

Частина перша статті 37 Закону № 1404-VIII містить вичерпний перелік обставин, які є підставою для повернення виконавчого документа. Так, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною четвертою статті 12 Закону № 1404-VIII строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

В постанові від 27 січня 2022 року у справі № 760/5958/20 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду сформулював такі правові висновки.

Відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

У частині п`ятій статті 12 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Наведені положення закону визначають момент, з якого встановлюється строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, у двох визначених законом випадках.

Разом з тим зазначеною нормою не виключається та не обмежується переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у разі повернення його стягувачу з інших підстав.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 727/1256/16-ц, ухвалах Верховного Суду від 19 листопада 2020 року у справі № 913/518/13-г та від 02 грудня 2020 року у справі № 913/869/14, а також постановах Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 541/1213/14-ц та від 11 листопада 2021 року у справі № 2-5827/2010.

Зазначений підхід під час розгляду подібних справ свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах та безпідставність доводів касаційної скарги щодо необхідності обрахування строку пред`явлення виконавчого листа до виконання у зв`язку з поверненням його стягувачу на підставі його заяви саме з моменту видачі виконавчого листа.

Враховуючи вищевикладене, оскільки в цій справі строк пред`явлення виконавчого листа до виконання перервався постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименко М. М. від 16 червня 2021 року у виконавчому провадженні № 57371038, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що 30 вересня 2021 року стягувач пред`явив цей виконавчий лист до виконання у встановлений законом строк.

Посилання в касаційній скарзі на постанову Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-711цс15 є неспроможним, оскільки викладені в ній правові висновки стосуються застосування норм Закону № 606-XIV, однак до спірних правовідносин в цій справі підлягають застосуванню нормами Закону № 1404-VIII.

Відповідно до частини першої, пункту 7 частини третьої статті 18 статті Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно з частинами першою, другою статті 56 Закону № 1404-VIII в редакції, чинній на час винесення оспорюваної постанови про арешт коштів боржника від 30 вересня 2021 року у виконавчому провадженні № 66995355, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Частинами першою, другою статті 48 Закону № 1404-VIII передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII в редакції, чинній на час винесення оспорюваної постанови про арешт коштів боржника від 30 вересня 2021 року у виконавчому провадженні № 66995355, не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Не підлягають арешту кошти, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку.

Абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (пункт 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків-резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Отже, судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державний або приватний виконавець здійснює його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону № 1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 сформувала висновок про те, що, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII, яка визначає особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи-підприємця, повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII.

Також за висновками Великої Палати Верховного Суду у згаданій постанові виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону № 1404-VIII).

Верховний Суд у постанові від 07 липня 2021 року у справі № 712/9660/20 вважав, що аналогічний підхід повинен застосовуватися і під час виконання судових рішень при зверненні стягнення на кошти боржників-фізичних осіб, а саме: перевірка режиму використання рахунків, а також походження коштів (заробітна плата, пенсія, соціальні виплати тощо) здійснюється банківською чи фінансовою установою, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено звернення стягнення, або коштів, щодо яких законом визначено обмеження щодо стягнення, накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII (постанова Верховного Суду від 30 вересня 2021 року у справі № 2-812/11).

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону № 1404-VIII).

Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2022 року, на які послався заявник в касаційній скарзі, а також - в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2022 року у справі № 183/4809/19.

Накладаючи арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков М. О. в постанові від 30 вересня 2021 року зазначив, що арешт накладається на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Отже, висновок апеляційного суду в цій справі про те, що приватним виконавцем при винесенні вищевказаної постанови про арешт коштів боржника не було порушено вимог Закону № 1404-VIII, не суперечать правовим висновкам Верховного Суду, сформульованим у вищезгаданих постановах, на які послався заявник в касаційній скарзі.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини третьої статті 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на те, що при відкритті виконавчого провадження № 66995355 та накладенні арешту на грошові кошти боржника приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков М. О. діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом № 1404-VIII.

Доводи касаційної скарги не свідчать про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність оскаржуваного судового рішення.

Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова Михайла Олександровича, заінтересована особа (стягувач) - Приватне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк».

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко