Справа № 502/1770/21
УХВАЛА

28 квітня 2023 року м. Кілія

Суддя Кілійського районного суду Одеської області Маслеников О.А.

в ході розгляду цивільної справи за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про

стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей

В С Т А Н О В И В:

Після відкриття спрощеного позовного провадження у даній справі, 16.02.2022 р. на підставі клопотання представника позивача судом було постановлено ухвалу про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 502/1071/21.

18.01.2023 р. під час знаходження даної справи на розгляді в суді апеляційної інстанції на підставі поданої представником відповідача апеляційної скарги на ухвалу судді від 16.02.2022 р., від представника відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про поновлення провадження у справі з посиланням на ч. 2 ст. 252 ЦПК України, яка, на думку представника відповідача, містить пряму заборону суду зупиняти провадження у справі про стягнення аліментів.

28.04.2023 р. представник відповідача ОСОБА_3 повторно звернувся до суду з аналогічним клопотанням, в якому просив суд поновити провадження у справі.

Оцінивши обґрунтування поданих представником відповідача клопотань та проаналізувавши релевантні положення законодавства, приходжу до наступних висновків.

Як зазначено в п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Таким чином, необхідність зупинення провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній зі справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Зупинення провадження у даній справі було обумовлено об`єктивною неможливістю її розгляду, оскільки у справі № 502/1071/21 можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених позовних вимог, зокрема, чи є відповідач біологічним батьком дітей - чи ні, оскільки стягнення аліментів на утримання дитини можливе лише з батька дитини (стаття 180 СК України).

Надані позивачем докази не дозволяли суду визначити походження дітей від відповідача та встановити наявність чи відсутність підстав для стягнення з нього аліментів, оскільки саме від вирішення справи про визнання батьківства залежало вирішення спору про стягнення аліментів.

Оскільки законність і обґрунтованість рішення суду про стягнення аліментів на дитину пов`язується із визнанням батьківства відповідача щодо дитини, поновлення провадження у справі про стягнення аліментів без рішення суду щодо визнання батьківства відповідача унеможливлює встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для її вирішення.

За змістом частини другої статті 252 ЦПК України не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів, зокрема з підстави наявності спору про батьківство.

Означене нормативне регулювання вперше запроваджено у цивільно-процесуальному законодавстві Законом України від 17 травня 2017 року № 2037 - VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" та надалі було закріплено у чинній редакції ЦПК України.

Сімейним законодавством України передбачені, зокрема, такі спори про батьківство, як спір між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини (стаття 129 СК України); оспорювання батьківства матір`ю дитини або особою, яка записана батьком дитини (статті 136-138 СК України).

Означені спори покликані визначити походження дитини від чоловіка, який записаний батьком дитини за його заявою, поданою спільно з матір`ю дитини (пункт 1 частини другої статті 125, частина перша статті 126 СК України) або у зв`язку з перебуванням у зареєстрованому шлюбі з матір`ю дитини ( стаття 133 СК України), однак це батьківство оспорюється.

Натомість, визначення судом походження дитини шляхом визнання або встановлення факту батьківства за рішенням суду можливе виключно у випадках, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України (частина четверта статті 128, частина перша статті 130 СК України).

Відповідно до частини першої статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по-батькові записуються за її вказівкою.

Аналіз зазначених положень СК України дає підстави для висновку про те, що визнання батьківства або встановлення факту батьківства (статті 128, 130 СК України) є способами визначення судом походження дитини від особи, яка не записана батьком дитини. Такі справи спрямовані на захист прав матері, батька або дитини задля виникнення у особи, яка є біологічним батьком, прав та обов`язків батька.

Означені справи розглядаються судом в порядку позовного або окремого провадження і не є спором про батьківство у розумінні статей 129, 136-138 СК України, наявність якого перешкоджає зупиненню провадження у справі про стягнення аліментів.

Зупинення провадження у справах про стягнення аліментів на утримання дитини або її матері до вирішення спору про визнання батьківства дозволяє стягнути аліменти з дня пред`явлення позову (частина перша статті 191 СК України) у випадку набрання законної сили рішенням суду про визнання батьківства. Зазначене відповідає меті законодавця посилити захист права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів, які у цьому випадку будуть стягуватись за весь час розгляду справи про встановлення батьківства.

Водночас, наслідком відмови у задоволенні позову про визнання батьківства є відмова у позові про стягнення аліментів, отже, у цьому випадку зупинення провадження у справі про стягнення аліментів до ухвалення судового рішення про визнання батьківства не зашкодить інтересам дитини на належне утримання та не порушить прав відповідача.

Таким чином, до правовідносин, які виникли у даній справі, не підлягають застосуванню положення частини другої статті 252 ЦПК України щодо заборони зупинення провадження у справі про стягнення аліментів, зокрема, з підстави наявності спору про батьківство.

Як вказано в ч. 1 ст. 254 ЦПК України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення.

Оскільки на даний час обставини, які викликали зупинення провадження у справі не усунені, у задоволенні клопотань представника відповідача слід відмовити.

Зважаючи на вищенаведене, керуючись п. 6 ч. 1, ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252, ст. ст. 258-260 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотань представника відповідача про поновлення провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников