Справа № 203/4625/17
Провадження № 2-др/203/12/2023
УХВАЛА

12 квітня 2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Сядро Г.Г.,

за участі:

представника заявників (відповідача-1 та відповідача-2) ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника заявників (відповідача-1 та відповідача-2) адвоката Верби Андрія Петровича про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі №203/4625/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на автомобіль,

ВСТАНОВИВ:

28.03.2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник заявників (відповідача-1 та відповідача-2) адвокат Верба Андрій Петрович із заявою про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі №203/4625/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на автомобіль, в якій просить суд:

- ухвалити додаткове рішення про судові витрати;

- стягнути з позивачки ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь відповідачки ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 28000,00 грн, поштові витрати у розмірі 409,98 грн, а загалом стягнути 28409,98 грн;

- стягнути з позивачки ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь відповідача ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22000,00 грн, поштові витрати у розмірі 80,98 грн, а загалом 22080,98 грн.

В обґрунтування вимог заяви представник заявників зазначив, що 14.03.2023 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було постановлено ухвалу, якою було залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на автомобіль. При ухваленні судового рішення судом не було вирішено питання про судові витрати. У зв`язку із розглядом судової справи сторона відповідачів понесла відповідні судові витрати, які підлягають відшкодуванню в порядку розподілу судових витрат.

Так, як зазначив представник заявників, сторона позивача в ході судового розгляду справи виявила недобросовісну поведінку, оскільки не виконувала своїх процесуальних обов`язків, використовувала прийоми, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а пред`явлений позивачем позов має ознаки завідомо безпідставного.

Відповідачі звернулись за правовою допомогою до адвоката та вимушено понесли судові витрати на професійну правничу допомогу. Протягом усього часу розгляду справи правничу допомогу відповідачам надавав адвокат Верба А.П., який діяв на підставі договору. Так, у зв`язку із розглядом справи відповідачка ОСОБА_4 понесла витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 28000,00 грн, а відповідач ОСОБА_3 22000,00 грн. При цьому відповідачі понесли і витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, а саме: поштові витрати, розмір яких для ОСОБА_3 склав 80,98 грн, а для ОСОБА_4 409,98 грн.

З огляду на викладене, посилаючись на положення ст. ст. 142, 264, 270 ЦПК України, представник заявників звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.03.2023 року, судову справу №203/4625/17, провадження №2-др/203/12/2023, про ухвалення додаткового рішення, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М.

Судове засідання з розгляду заяви було призначене судом на 12.04.2023 року.

У судове засідання з`явився представник заявників.

Позивач та/або її представник та відповідач-3 у судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду заяви.

Представник позивача адвокат Юрасов А.В. до початку судового засідання 12.04.2023 року засобами електронного зв`язку подав до суду заперечення проти заяви про ухвалення додаткового рішення, в якій просив суд: відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_4 в особі представника-адвоката Верби А.П.

Разом із запереченнями проти заяви про ухвалення додаткового рішення представник позивача клопотав про розгляд цивільної справи №203/4625/17, провадження №2-др/203/12/2023, за відсутності ОСОБА_2 та її представника-адвоката Юрасова А.В.

В обґрунтування своїх заперечень проти заяви про ухвалення додаткового рішення представник позивача зазначив, що заявлені вимоги є незаконними та необґрунтованими, не підлягають задоволенню. Як зазначив представник позивача, звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 скористалась своїм законним правом на звернення до суду із позовом для захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, в порядку, визначеному законом. Після поновлення провадження позивач зайняла пасивну позицію неявки у судові засідання, що має наслідком після максимум двох неявок позивача у судові засідання залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Отже, на думку представника позивача, дії сторони позивача, навіть пасивні або скоріше бездіяльність, не мали ознак зловживання правом.

Також представник позивача зазначив, що законом не передбачена матеріальна відповідальність учасників процесу за дефіцит поточних видатків на забезпечення здійснення судочинства та відсутність поштових марок. При цьому, на думку представника позивача, формально сам ОСОБА_3 не виступає заявником, його думка з поставлених питань невідома. Тому це свідчить про вихід заявником ОСОБА_4 за межі допустимих вимог.

Викладене вище, на думку представника позивача, свідчить про те, що в діях позивача ОСОБА_2 був відсутній фактор необґрунтованості, що виключає розподіл витрат, пов`язаних з розглядом справи у разі залишення позову без розгляду (ч. ч. 5-6 ст. 142 ЦПК України). До того ж, заявлена сума судових витрат є недоведеною і неспівмірною (ч. 6 ст. 137 ЦПК України, актуальна практика Верховного Суду).

Під час судового засідання представник заявників підтримав вимоги заяви у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, підстави звернення до суду із заявою пояснив суду таким чином, як про це зазначено вище. При цьому представник заявників зазначив, що обидва відповідача, інтереси яких він представляє в цивільній справі, є заявниками за заявою про ухвалення додаткового рішення. Проте технічні вади системи «Електронний суд» не дозволили йому серед суб`єктів звернення до суду із заявою вказати і другого відповідача ОСОБА_3 . Натомість за змістом заяви та її вимогами така стосується також і інтересів відповідача-2 ОСОБА_3 .

Крім того, представник заявників пояснив, що поштові витрати відповідачі понесли, у зв`язку із направленням на адресу учасників справи відзивів разом з доданими до них документами та судових повісток про виклики. При цьому направлення судових повісток було сприянням суду у належному повідомленні учасників справи, які не прибували у судові засідання.

Також, як зазначив представник заявників, позов був необґрунтованим ще з самого початку звернення позивача до суду, бо відповідач ОСОБА_3 був неналежним відповідачем, а відповідач ОСОБА_4 була зареєстрована власником спірного автомобіля. Крім того, у позові не вказано, які права позивача були порушені, а вона заявила позов на майбутнє, та протягом судового розгляду справи не проявила інтерес до справи, що свідчить про необґрунтованість її дій.

З-поміж іншого, представник заявників пояснив, що позивач була обізнана в тому, що спір між сторонами фактично був вирішений в іншому судовому процесі та рішення суду набрало законної сили.

Також представник заявників зазначив, що сторона позивача не подала доказів на підтвердження тверджень про те, що заявлені судові витрати, понесені заявниками, є неспівмірними.

Суд, заслухавши пояснення та думку представника заявників (відповідача-1 та відповідача-2), вивчивши матеріали справи, доводи представника заявників, викладені в заяві, проаналізувавши норми чинного законодавства України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14.12.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на автомобіль.

Ухвалою суду від 04.02.2022 року (суддя Католікян М.О.) було заявлено самовідвід у цивільній справі та матеріали справи передані до канцелярії суду для здійснення автоматичного розподілу між суддями.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2022 року, судову справу №203/4625/17, провадження №2/0203/16/2022, було розподілено головуючому судді Єдаменко С.В.

Ухвалою суду від 08.02.2022 року (суддя Єдаменко С.В.) було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі №203/4625/17, розгляд справи призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 15.03.2022 року (суддя Єдаменко С.В.) було задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Верби Андрія Петровича про відвід судді у цивільній справі №203/4625/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності та передано матеріали справи №203/4625/17 (провадження №2/0203/16/2022) до канцелярії Кіровського районного суду міста Дніпропетровська для здійснення повторного автоматизованого розподілу між суддями.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2022 року, судову справу №203/4625/17, провадження №2/0203/16/2022, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М.

Ухвалою суду від 21.03.2022 року (суддя Ханієва Ф.М.) було прийнято до провадження цивільну справу №203/4625/17 та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

02.09.2022 року представник відповідача-1 та відповідача-2 подав до суду відзиви на позовну заяву із запереченнями проти позовних вимог.

На підтвердження доказів направлення відзивів на адреси інших учасників справи засобами поштового зв`язку представник відповідача-1 та відповідача-2 надав суду копії: накладних, фіскальних чеків на суму 25,99 грн та 36,00 грн, відповідно, описів вкладень у цінні листи.

На підтвердження повноважень представника відповідача-1 та відповідача-2 адвокат Верба А.П. надав суду копії: договорів про надання правової допомоги від 05.08.2022 року, за умовами яких, він бере на себе зобов`язання представляти інтереси довірителів в Кіровському районному суді м. Дніпропетровська у справі №203/4625/17; за надання правової допомоги за договорами довірителі до 31.08.2022 року виплачують адвокату гонорар: Смірнов Д.Є. у розмірі 22000,00 грн, а ОСОБА_4 у розмірі 28000,00 грн; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №738 від 24.12.2011 року; ордерів серії ДП №039/012 від 05.08.2022 року та серії ДП №039/013 від 05.08.2022 року, відповідно.

При цьому на підтвердження факту сплати відповідачем-1 та відповідачем-2 гонорару на виконання умов договорів представник заявників надав суду копії: квитанції №3М4К-58С0-782В-СТ7В від 24.08.2022 року на суму 22000,00 грн, за якою платником вказаний ОСОБА_3 , одержувачем ФОП ОСОБА_1 , призначення платежу оплата гонорару адвоката за надання правової допомоги по справі №203/4625/17, згідно із договором від 05.08.2022 року, без ПДВ; квитанції №0940-ТХ49-А618-ВР6Т від 24.08.2022 року на суму 28000,00 грн, за якою платником вказана ОСОБА_4 , одержувачем ФОП ОСОБА_1 , призначення платежу оплата гонорару адвоката за надання правової допомоги по справі №203/4625/17, згідно із договором від 05.08.2022 року, без ПДВ.

Ухвалою суду від 21.12.2022 року було відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача-1 та відповідача-2 про закриття провадження у справі та клопотання представника відповідача-1 та відповідача-2 про вжиття заходів забезпечення можливого відшкодування майбутніх судових витрат відповідачів в цивільній справі.

Ухвалою суду від 21.12.2022 року було закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 14.03.2023 року було залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на автомобіль на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого позивача та неповідомленням про причини неявки, неподанням заяви про розгляд справи за її відсутності.

Вказана ухвала суду набрала законної сили станом на 21.03.2023 року.

Суд зазначає, що відповідно до частин 5, 6 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо , зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати .

За правовою позицією ВП ВС, викладеною у постанові від 04.12.2019 року, справа №917/1739/17, що враховується судом на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України, принцип jura novit curia зобов`язує суд самостійно перевірити доводи сторін під час розгляду справи. З`ясувавши ж, що сторона чи інший учасник процесу, обґрунтовуючи свої вимоги або заперечення, послались на неналежні норми права, суд самостійно кваліфікує? спірні відносини та приймає рішення на основі правильних норм матеріального і процесуального права, тобто застосовує положення, які дійсно регулюють відповідні правовідносини.

Аналіз викладених вище норм ЦПК України та встановлених обставин справи в рамках вирішення заяви представника заявників про ухвалення додаткового рішення, дає суду підстави для висновку про те, що посилання представника заявників у заяві одночасно на положення статей 142 та 270 ЦПК України є неспроможними. Оскільки судовий розгляд цивільної справи №203/4625/17 був завершений судом постановленням ухвали суду про залишення позову без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, тобто у зв`язку з тим, що належним чином повідомлений позивач та/або її представник повторно не з`явилися в судове засідання, не повідомили суду про причини неявки та від них до суду не надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Тому суд при вирішення заяви представника заявників керуються положеннями статті 142 ЦПК України, яка регламентує порядок компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, у разі, зокрема, залишення позову без розгляду, та застосовує вказані положення ЦПК України. Також в світлі вказаного, суд відхиляє доводи представника позивача про те, що відповідач ОСОБА_3 не є заявником, оскільки суть заяви та її вимоги стосуються, в тому числі і інтересів відповідача ОСОБА_3 щодо компенсації йому понесених судових витрат.

Так, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ЦПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані, зокрема, з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Відповідно до положень частин 1, 3, 5 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки;

3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;

4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

За правовою позицією Верховного Суду, необґрунтованими діями позивача можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду.

Так, обов`язковими умовами для застосування процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності. Правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи, навіть у тих випадках, коли його явка визнана судом необов`язковою і наслідки неявки не роз`яснювалися (постанови Верховного Суду від 16.02.2021 зі справи №905/121/19, від 13.05.2021 зі справи №910/16777/20, від 15.09.2021 зі справи №902/136/21, від 18.01.2022 зі справи №922/2017/17, від 02.12.2022 року зі справи №910/12184/20).

При цьому право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з обов`язком такої особи подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за її відсутності (відповідний висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладено у постановах від 05.06.2020 у справі №910/16978/19, від 16.10.2020 у справі №910/8816/19).

З урахуванням положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд бере до уваги вказані правові висновки Верховного Суду.

Крім того, суд враховує те, що на підставі положень ст. 212 ЦПК України позивач та/або її представник мали право звернутися до суду з клопотанням про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції. Натомість таких клопотань від сторони позивача до суду не надходило.

З огляду на викладене вище, у ході судового розгляду заяви представника заявників суд дійшов висновку про те, що дії позивача та/або її представника щодо неявки у судові засіданні, неподання заяви про розгляд справи за їх відсутності, в результаті чого позов було залишено без розгляду, слід розцінювати як необґрунтовані дії сторони позивача під час реалізації позивачем свого процесуального права на участь у судових засіданнях під час вирішення справи по суті, як ініціатора судового провадження в цивільній справі.

Також суд бере до уваги те, що ухвала суду від 14.03.2023 року, якою позов було залишено без розгляду, набрала законної сили, та представник позивача у своїх запереченнях від 12.04.2023 року на заяву представника відповідачів визнав факт того, що позивач зайняла пасивну позицію або скоріш бездіяльність щодо участі у судових засіданнях з розгляду позовної заяви.

Водночас суд відхиляє як безпідставні доводи представника заявників щодо необґрунтованих дій позивача під час звернення до суду із позовом, оскільки після закриття підготовчого провадження позивач не з`являлась у судові засідання та суд не переходив до розгляду справи по суті. Крім того, суд враховує те, що позивач, звернувшись до суду з позовом, реалізувала надане їй Конституцією України, чинним законодавством України право на звернення до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права власності.

З огляду на викладене вище, у суду наявні правові підстави для вирішення питання щодо компенсації заявникам (відповідачу-1 та відповідачу-2) здійснених ними витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача щодо неявки у судові засідання, на підставі ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

Так, суд зазначає, що відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень частин 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 2, 3, 4, 8 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до абз. 2 ч. 6 ст. 128 ЦПК України, стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 178 ЦПК України, копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 3, ч. 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI, договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Відповідно до п. 6, п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ст. ст. 19, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також відповідно до ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 № 904/4507/18 (12-171гс19)).

Аналіз викладеного вище вказує, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Також розмір витрат на професійну правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються: складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Суд бере до уваги те, що для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Верховного Суду від 02.10.2019 року, справа № 815/1479/18, додаткова постанова Верховного Суду від 05.09.2019 року, справа № 826/841/17, додаткова постанова Верховного Суду від 06.03.2019 року, справа № 922/1163/18).

З урахуванням положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд бере до уваги вказані правові висновки Верховного Суду.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), заява № 34884/97, п. 30). Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece)).

Так, як видно з наданих представником заявників письмових доказів, на підтвердження понесених відповідачем-1 та відповідачем-2 витрат на професійну правничу допомогу, відповідачу-1 та відповідачу-2 були надані адвокатські послуги адвокатом Вербою А.П. Відповідно до умов договору про надання правової допомоги, розмір гонорару на надання правничої допомоги адвокатом обумовлений сторонами у фіксованому розмірі та складає 28000,00 грн, 22000,00 грн, відповідно. На підтвердження сплати гонорару представник заявників надав суду копії квитанцій на суму 28000,00 грн, 22000,00 грн, відповідно.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що представник заявників довів належними та допустимими доказами наявність підстав для компенсації відповідачу-1 та відповідачу-2 витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Натомість, з огляду на вимоги ст. 141 ЦПК України, суд зазначає, що витрати сторін на виконання їх процесуального обов`язку з надіслання на адресу інших учасників справи заяв по суті спору, в тому числі засобами поштового зв`язку, зокрема, відзиву на позовну заяву на підставі вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, та інші витрати на поштові відправлення, понесені відповідачами під час розгляду справи, зокрема, щодо вручення судових повісток іншим учасникам на підставі абз. 2 ч. 6 ст. 128 ЦПК України, не входять до складу інших витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Тому суд не враховує та відхиляє доводи представника заявників з приводу необхідності компенсації відповідачам витрат на поштові відправлення відзивів на позов та судових повісток.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заяви представника відповідачів та стягнення з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача-1 ОСОБА_3 та відповідача-2 ОСОБА_4 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 22000,00 грн та у розмірі 28000,00 грн, відповідно, як компенсацію здійснених ними витрат, пов`язаних з розглядом справи, а у задоволенні іншої частини вимог заяви слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 10-13, 15, 44, 133-135, 137, 141, 142, 257, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника заявників (відповідача-1 та відповідача-2) адвоката Верби Андрія Петровича про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі №203/4625/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на автомобіль задовольнити частково.

Стягнути з позивача ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь відповідача-1 ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 28000,00 грн (двадцять вісім тисяч гривень 00 копійок) як компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Стягнути з позивача ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь відповідача-2 ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22000,00 грн (двадцять дві тисячі гривень 00 копійок) як компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складений 19.04.2023 року.

Суддя Ф.М. Ханієва