Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2023 Справа №607/2768/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участі секретаря судового засідання Кужель К.С., позивачки ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , просить розірвати договір довічного утримання укладений 11 серпня 2022 року між ОСОБА_1 (відчужувач) та ОСОБА_2 (набувач), який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломаківською Т.І.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що після смерті чоловіка, яка настала у жовтні 1962 року, вона залишилася вдовою і проживала одна. 24 березня 2023 року їй виповниться 83 роки, часто хворіє і потребує стороннього догляду. Позивачка подала оголошення в газету, що потрібна доглядальниця для сліпої жінки. На початку серпня 2022 року ОСОБА_2 запропонувала свої послуги по забезпеченню доглядом, харчуванням, утриманням квартири в належному стані. Замість цього вона мала передати у власність належну їй квартиру по АДРЕСА_1 . 11 серпня 2022 року сторони уклали договір довічного утримання (догляду) який засвідчили у приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Ломаківської Т.І. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язалася довічно утримувати позивачку, забезпечувати харчуванням належної якості та будь-якою побутовою хімією, доглядати за нею, прибирати в квартирі, готувати їжу, оплачувати квартплату та комунальні послуги, встановити пам`ятник на могилі, та забезпечувати утримання будь яким іншим способом на розсуд сторін. Спочатку Відповідачка сумлінно виконувала свої зобов`язання, а з 19 грудня 2022 року перестала приходити до мене, забезпечувати харчуванням і доглядом, оплачувати рахунки. Тому вважає, що є підстави розірвати договір. У заяві по суті зазначила, що це позивачка виявила ініціативу розірвати договір довічного утримання.

Від відповідачки надійшов відзив на позов, в якому ОСОБА_3 просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що попередньо було домовлено про покупку пам`ятника вартістю 90000 грн. Позивачка в грудні 2022 року сказала, що догляд їй не потрібен, а потрібні кошти за проживання у її квартирі, а потім попросила покинути її помешкання та забрала ключі від квартири. Вона дізналася, що позивачка знайшла іншу доглядальницю. Вона також понесла витрати на виготовлення технічного паспорта на квартиру.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено судовий розгляд.

Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 20 квітня 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачка підтримала позов. Пояснила, що вона із відповідачкою уклала договір довічного утримання в серпні 2022 року, та ОСОБА_4 з чоловіком та дитиною переїхала проживати до неї. За договором із відповідачкою, вона мала оплатити виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника, вартістю не менше 90000 грн. Декілька разів вона просила надати номер майстра, який робить пам`ятник, однак, відповідачка уникала відповіді. В листопаді 2022 року вона в черговий раз попросила номер майстра, однак ОСОБА_4 сказала, що «давайте розриваємо договір». Вона відповіла, що якщо так, то з цього часу вони живуть в неї як квартиранти і мають оплачувати за квартиру. З ОСОБА_4 вони ходили до нотаріуса для того, щоби розірвати договір, однак, вартість нотаріальних послуг в 20000 грн була для неї надто великою. В грудні ОСОБА_4 з чоловіком і дитиною вибралися з її квартири, і з того часу не проживають, не доглядають за нею, комунальні послуги не платять.

В судовому засіданні відповідачка не заперечила проти розірвання договору. Зазначила, що договір потрібно розривати, оскільки не бачить перспектив його виконання. Зазначила, що позивачка вже має іншу доглядальницю. Водночас, вона не згідна оплачувати судові витрати. Крім того, вона понесла витрати на оформлення договору, виготовлення технічної документації та завдаток за пам`ятник.

Розглянувши справу судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.

Позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 14.02.1992 року належала квартира АДРЕСА_2 (а.с.8-10).

Між позивачкою ОСОБА_1 (відчужувач) та ОСОБА_2 (Набувач) 11 серпня 2022 року укладено договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломаківською Т.І., зареєстрований в реєстрі за номером 703-704, відповідно до якого Відчужувач передає у власність Набувачу належну їй на праві приватної власності квартиру за АДРЕСА_2 , в обмін чого Набувач зобов`язується надавати відповідачу довічно матеріальне забезпечення на умовах зазначених в пункті 2 цього договору ( п.1.1).

Утримання (догляд) визначається сторонами у вигляді: забезпечення спільного проживання набувача разом із відповідачем шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі. Відчужувачу надається вся квартира, яка є предметом договору (2.2.1); прибирання квартири, у якій буде проживати Відчужувач, не рідше одного разу в тиждень, готування їжі кожного дня (2.1.2); забезпечення відповідача усіма необхідними продуктам харчування належної якості та будь-якою побутовою хімією (2.1.3); здійснення оплати за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів, пов`язаних з проживанням в зазначеній квартирі відчужувача (2.1.4); купівлі та встановлення пам`ятника на могилі відчужувача, вартістю не менше 90000 гривень (2.1.5).

Допитаний як свідок ОСОБА_5 показав, що 10 серпня 2008 року на прохання своєї знайомої ОСОБА_6 він від її імені підписував договір довічного утримання у зв`язку із тим, що в ОСОБА_7 були вади зору. В грудні 2022 року він був присутній при розмові ОСОБА_7 із ОСОБА_3 , при якому ОСОБА_8 просила ОСОБА_4 надати номер майстра, який виготовляє надгробний пам`ятник, а ОСОБА_4 уникала надавати номер та сказала, що «тоді ми розриваємо відносини». На його запитання ОСОБА_4 сказала, що вони «розходяться».

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши докази, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити, зважаючи на таке.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння), має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок непрацездатності та похилого віку.

Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення набувачем передбачених договором дій. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач.

Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19.

Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

В постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц про розірвання договору довічного утримання, суд касаційної інстанції погодився з апеляційним судом, який скасував рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову й ухвалив нове судове рішення про задоволення позову, обґрунтовано зазначивши, що виконання обов`язку відповідача щодо надання побутових послуг унеможливилось неприязними стосунками, які склались між сторонами після 2012 року.

У постанові Верховного Суду 15 березня 2023 року у справі № 295/3792/16 зроблено висновок, що при оцінці істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання необхідно враховувати такі чинники: 1) значущість шкоди від порушення; 2) фактор неможливості або ускладненості покладання відповідальності за збитки на боржника; 3) значущість порушення як такого; 4) втрату кредитором інтересу у виконанні договору; 5) втрату довіри до боржника; 6) фактор передбачуваних негативних наслідків порушення; 7) принциповість суворого дотримання умов договору; 8) інтерес боржника у збереженні договору; 9) ступінь виконання договору до моменту його розірвання; 10) відсутність інтересу боржника у збереженні договору; 11) не оспорювання боржником здійсненої кредитором односторонньої відмови протягом розумного строку; 12) звільнення боржника від відповідальності за допущене порушення; 13) недобросовісність боржника; 14) врахування вини кредитора і його добросовісності; 15) неодноразовість порушення (визначення істотності порушення за сукупністю); 16) публічний характер порушеного договору; 17) неусунення боржником порушення в додатковий термін; 18) ненадання боржникові можливості усунути порушення; 19) готовність боржника усунути порушення, виражена у вигляді відповідного запиту; 20) об`єктивну неможливість усунення порушення; 21) можливість легкого виправлення порушення силами кредитора або залучених ним осіб.

Йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво).

У цій справі встановлено, що договір довічного утримання був укладений в серпні 2022 року, а вже з грудня 2022 року сторони за взаємною згодою припинили виконання договору, відповідачка виселилася з квартири позивачки та припинила виконувати обов`язки, передбачені пунктом 2 договору, щодо прибирання, готування їжі, оплати комунальних послуг та виготовлення надгробного пам`ятника, тощо.

Відповідач не надала суду жодних доказів на підтвердження виконання нею своїх зобов`язань за договором довічного утримання.

При цьому, будь яких доказів понесення значних витрат на виконання договору ОСОБА_2 не надано.

Таким чином, установивши, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за договором довічного утримання, сторони втратили інтерес до виконання умов договору та довіру один до одного, а тому суд дійшов висновку про розірвання договору довічного утримання, а тому позов слід задовольнити.

Зважаючи на те, що позов задоволено, в силу статті 141 ЦПК України з відповідачки в користь позивачки слід стягнути 1073,60 грн сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити. Розірвати договір довічного утримання укладений 11 серпня 2022 року між ОСОБА_1 (Відчужувач) та ОСОБА_2 (Набувач), який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломаківською Т.І., зареєстрований в реєстрі за номером 703-704.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1073,60 грн судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду.

Реквізити сторін: Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована по АДРЕСА_4 , фактично проживає по АДРЕСА_5 , ІПН НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 01 травня 2023 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк