Дата документу 18.07.2023 Справа № 322/911/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 322/911/22 Головуючий у 1 інстанції: Губанов Р.О.
№ 22-ц/807/1272/23 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Камалова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі адвоката Острик Сергія Юрійовича на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 18 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ

В листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

В обґрунтування позову зазначав, що 25.12.2009 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , укладений договір позики (далі - Договір), що посвідчений приватним нотаріусом Моргуновим О.В. та зареєстрований в реєстрі за №2266, за умовами якого ОСОБА_2 як Позикодавець передав ОСОБА_1 у власність як Позичальникові грошові кошти у розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити проценти за користування грошовими коштами на умовах, визначених цим договором (пункт 1).

Грошові кошти одержані ОСОБА_1 до підписання цього Договору (пункт 2).

Пунктом 3 Договору визначено, що в разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України ОСОБА_1 зобов`язаний повернути суму грошей у гривнях, еквівалентну 2250 (двом тисячам двомстам п`ятдесятьом) доларам США за офіційним курсом НБУ на день платежу.

Пунктами 4 та 5 Договору передбачено, що за весь час фактичного користування грошовими коштами, наданими Позичальнику у позику, він зобов`язується сплатити Позикодавцю 100 % річних. Проценти виплачуються під час остаточного розрахунку за весь період фактичного користування позиченими коштами. Позичальник зобов`язаний повернути позику разом із процентами по першій вимозі позикодавця.

Відповідно до пункту 7 Договору повернення позики має бути здійснено в смт Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області шляхом внесення грошових коштів на банківський рахунок Позикодавця, протягом 10 днів, або готівкою.

Також 01.02.2010 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , укладений договір позики (далі - Договір), що посвідчений приватним нотаріусом Моргуновим О.В. та зареєстрований в реєстрі за №99, за умовами якого ОСОБА_2 як Позикодавець передав ОСОБА_1 у власність як Позичальникові грошові кошти у розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити проценти за користування грошовими коштами на умовах, визначених цим договором (пункт 1).

Грошові кошти одержані Позичальником до підписання цього Договору (пункт 2).

Пунктом 3 Договору визначено, що в разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України Позичальник зобов`язаний повернути суму грошей у гривнях, еквівалентну 2250 (двом тисячам двомстам п`ятдесятьом) доларів США за офіційним курсом НБУ на день платежу.

Пунктами 4 та 5 Договору передбачено, що за весь час фактичного користування грошовими коштами, наданими ОСОБА_1 у позику, Позичальник зобов`язується сплатити ОСОБА_2 100 % річних. Проценти виплачуються під час остаточного розрахунку за весь період фактичного користування позиченими коштами. Позичальник зобов`язаний повернути позику разом із процентами по першій вимозі ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 7 Договору повернення позики має бути здійснено в смт Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області шляхом внесення грошових коштів на банківський рахунок Позикодавця, протягом 10 днів, або готівкою.

27.07.2021, 30.12.2021, і 28.10.2022 вимоги про сплату коштів за договорами позики від 25.12.2009 та 01.02.2010 направлені ОСОБА_1 на дві адреси: Запорізька область, Запорізький (до 01.01.2021 - Новомиколаївський) район, с. Софіївка, вул. Каменотерсянська, 16 і АДРЕСА_1 .

Однак, листи не були отримані.

У позовній заяві наведені доводи, які дають підстави вважати, що ОСОБА_1 свідомо вчиняє дії направлені на ухилення від отримання будь-якої кореспонденції.

Також 28.10.2022 позивачем направлялася згадана вимога на адресу: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які виступали представниками ОСОБА_1 у цивільній справі 322/232/21 де сторонами є ОСОБА_1 і ОСОБА_5

ОСОБА_3 і ОСОБА_4 отримали вимогу 07.11.2022.

За обставин зняття ОСОБА_1 із реєстраційного обліку, неповідомлення про свої контактні дані та місце проживання, в тому числі, судовим органам, ухилення від отримання листів з боку ОСОБА_2 свідчить про недобросовісність поведінки ОСОБА_1 . Відтак, вимога, отримана повноважними представниками ОСОБА_1 про сплату боргу, вважається належним чином врученою.

За правилами обчислення строків останнім днем строку сплати боргу ОСОБА_1 є 17.11.2022, перший день прострочення зобов`язання -18.11.2022.

Усього заборгованість за двома договорами позики складає 2 268 204,98 грн.

Посилаючись на вищезазначене просив суд, стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 загальну суму боргу у розмірі 2268204,98 грн, що складаються із заборгованості: 1) за договором позики від 25.12.2009, посвідченим приватним нотаріусом Моргуновим О.В. та зареєстрованим за №2266, суму позики у розмірі 82279,35 грн, що є еквівалентом 2250 доларів США, проценти за користування грошовими коштами у розмірі 1056106,17 грн, а усього 1138385 (один мільйон сто тридцять вісім тисяч триста вісімдесят п`ять) грн 52 копійки; 2) за договором позики від 01.02.2010, посвідченим приватним нотаріусом Моргуновим О.В. та зареєстрованим за № 99, суму позики у розмірі: 82279,35 грн, що є еквівалентом 2250 доларів США, проценти за користування грошовими коштами у розмірі 1047540,11 грн, а усього 1129819 (один мільйон сто двадцять дев`ять тисяч вісімсот дев`ятнадцять) грн 46 копійок.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 18 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики борг на загальну суму 624816,24 грн (шістсот двадцять чотири тисячі вісімсот шістнадцять гривень 24 копійки).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 3813,39 грн (три тисячі вісімсот тринадцять гривень 39 копійок).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначено, що відсотки за користування грошовими коштами за договорами позики не повинні нараховуватися після 27.07.2021 року, що пов`язано із пред`явленням відповідачу вимоги про повернення грошових коштів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 в особі адвоката Острик С.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив змінити рішення шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначено, що за умовами договорів проценти сплачуються під час остаточного розрахунку, а розмір процентів прив`язаний до розміру боргу, який на момент повернення становить 2250 доларів США у гривневому еквіваленті, тому обчислювати проценти треба від цієї суми, а не від суми позики у розмірі 18 000,00 грн, яка надавалася на момент укладення договорів позики.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.12.2009 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , укладений договір позики, що посвідчений приватним нотаріусом Моргуновим О.В. та зареєстрований в реєстрі за №2266, за умовами якого ОСОБА_2 як Позикодавець передав ОСОБА_1 у власність як Позичальникові грошові кошти у сумі 18000 гривень, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити проценти за користування грошовими коштами на умовах, визначених цим договором (пункт 1) (т.1 а.с.21-22).

Грошові кошти одержані ОСОБА_1 до підписання цього Договору (пункт 2).

Пунктом 3 Договору визначено, що в разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України Позичальник зобов`язаний повернути суму грошей у гривнях, еквівалентну 2250 (двом тисячам двомстам п`ятдесятьом) доларів США за офіційним курсом НБУ на день платежу.

Пунктом 4 Договору передбачено, що за весь час фактичного користування грошовими коштами, Позичальник зобов`язується сплатити Позикодавцю 100 % річних. Проценти виплачуються під час остаточного розрахунку за весь період фактичного користування позиченими коштами.

Згідно з пунктом 5 Договору Позичальник зобов`язаний повернути позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були йому передані Позикодавцем) разом зі сплатою процентів по першій вимозі Позикодавця.

Пунктом 7 Договору визначено, що повернення позики має бути здійснено в смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області шляхом внесення грошових коштів на банківський рахунок Позикодавця, реквізити якого останній зобов`язується довести до відома Позичальника за 10 днів до повернення боргу, або готівкою.

Відповідно до пункту 10 Договору в разі, коли Позичальник своєчасно не поверне Позикодавцю позику згідно визначеного у пункті 5 цього договору строку, а також при порушенні Позичальником умов сплати процентів Позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в порядку і в строку передбачені чинним законодавством.

Пунктом 12 Договору визначено, що сторони у присутності нотаріуса стверджують, що:

- однаково розуміють природу цього правочину та його правові наслідки;

- договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі;

- договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину;

- не обмежені в праві укладати правочини;

- вони не визнані в установленому порядку недієздатними (повністю або частково);

- не перебувають у хворобливому стані, не страждають в момент укладення цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню значення своїх дій;

- вільно володіють українською мовою;

- проект цього договору, складений нотаріусом з урахуванням умов, визначених сторонами, та умов, які є обов`язковими, ними прочитаний, зрозумілий і схвалений.

01.02.2010 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , укладений договір позики (далі - Договір), що посвідчений приватним нотаріусом Моргуновим О.В. та зареєстрований в реєстрі за №99, за умовами якого ОСОБА_2 як Позикодавець передав ОСОБА_1 у власність як Позичальникові грошові кошти у сумі 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити проценти за користування грошовими коштами на умовах, визначених цим договором (пункт 1) (т.1 а.с.23).

Грошові кошти одержані Позичальником до підписання цього Договору (пункт 2).

Пунктом 3 Договору визначено, що в разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України Позичальник зобов`язаний повернути суму грошей у гривнях, еквівалентну 2250 (двом тисячам двомстам п`ятдесятьом) доларів США за офіційним курсом НБУ на день платежу.

Пунктом 4 Договору передбачено, що за весь час фактичного користування грошовими коштами, Позичальник зобов`язується сплатити Позикодавцю 100 % річних. Проценти виплачуються під час остаточного розрахунку за весь період фактичного користування позиченими коштами.

Згідно з пунктом 5 Договору Позичальник зобов`язаний повернути позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були йому передані Позикодавцем) разом зі сплатою процентів по першій вимозі Позикодавця.

Пунктом 7 Договору визначено, що повернення позики має бути здійснено в смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області шляхом внесення грошових коштів на банківський рахунок Позикодавця, реквізити якого останній зобов`язується довести до відома Позичальника за 10 днів до повернення боргу, або готівкою.

Відповідно до пункту 10 Договору в разі, коли Позичальник своєчасно не поверне Позикодавцю позику згідно визначеного у пункті 5 цього договору строку, а також при порушенні Позичальником умов сплати процентів Позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в порядку і в строку передбачені чинним законодавством.

Пунктом 12 Договору визначено, що сторони у присутності нотаріуса стверджують, що:

- однаково розуміють природу цього правочину та його правові наслідки;

- договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі;

- договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину;

- не обмежені в праві укладати правочини;

- вони не визнані в установленому порядку недієздатними (повністю або частково);

- не перебувають у хворобливому стані, не страждають в момент укладення цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню значення своїх дій;

- вільно володіють українською мовою;

- проект цього договору, складений нотаріусом з урахуванням умов, визначених сторонами, та умов, які є обов`язковими, ними прочитаний, зрозумілий і схвалений.

27.07.2021, 30.12.2021, і 28.10.2022 вимоги про сплату коштів за договорами позики від 25.12.2009 та 01.02.2010 направлені ОСОБА_1 на дві адреси: Запорізька область, Запорізький (до 01.01.2021 - Новомиколаївський) район, с. Софіївка, вул. Каменотерсянська, 16 і АДРЕСА_1 (т.1 а.с.53-69).

Однак, листи не були отримані ОСОБА_1 .

25.01.2022 ОСОБА_1 знятий з реєстрації, за вказаною адресою для реєстрації в м. Ужгород.

Також 28.10.2022 позивачем направлялася згадана вимога на адресу: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які виступали представниками ОСОБА_1 у цивільній справі 322/232/21 де сторонами є ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Окрім цього ОСОБА_3 відповідно до довіреності від 18.03.2021 є представником відповідача у всіх справах.

ОСОБА_3 і ОСОБА_4 отримали вимогу 07.11.2022.

ОСОБА_1 в м. Ужгороді місце проживання не зареєстрував. Водночас на стадії підготовчого провадження повідомив, що проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 . Адресою для листування АДРЕСА_4 .

Представником позивача після цього вимога була направлена відповідачу і на адресу його нинішнього проживання: АДРЕСА_3 , і була отримана останнім особисто.

Відповідач грошові кошти позивачу за договорами позики, не повернув і проценти річних за користування цими коштами не сплатив (докази протилежного відсутні).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із часткової доведеності позовних вимог, оскільки суд не погодився із розрахунком 100 % річних, наданим позивачем, вважаючи, що зазначені відсотки мають розраховуватися, виходячи з первісної суми боргу в розмірі 18 000,00 грн, а не від гривневого еквіваленту 2250 доларів США (82279,35 грн) як девальвації національної грошової одиниці України, узгодженої договором.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст. 524 ЦК визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні (ч.1); сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ч.2).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка не лише є доказом укладення договору, а й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, провадження № 14-465цс18.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 ЦК України).

Правильним є висновок суду про те, що відповідач, який є боржником, знявся з реєстрації, ухилявся від отримання поштової кореспонденції, не повідомляв кредитору про будь-які свої контактні дані, тому з урахуванням правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 (добросовісність поведінки) вимога про повернення грошових коштів, переданих у позику, та процентів за користування грошовими коштами вважається пред`явленою відповідачу, саме 28.10.2022 (строк коли вимога була направлена ОСОБА_1 і його представникам і в подальшому була отримана ОСОБА_3 ).

З огляду на вказане, враховуючи положення ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України щодо необхідності виконання грошового зобов`язання у гривні, судом зроблено вірний висновок про обґрунтованість визначення позивачем суми позики по кожному з договорів позики за офіційним курсом гривні до долару США станом саме на 27.10.2022 (день, що передував дню вимоги, яка була отримана представником), 36,5686 грн за 1 долар США (36,5686 *2250 = 82279,35 грн).

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що відсотки за договором позики не повинні нараховуватися після 27.07.2021 року, відхиляються судовою колегією, оскільки спірними договорами передбачено та узгоджено, що проценти мали бути сплачені під час остаточного розрахунку, а позичальник позику і проценти за користування нею не повернув взагалі.

ОСОБА_1 не надав суду належні та допустимі докази того, що положення пунктів договорів позики в частині сплати процентів за користування грошовими коштами, або ж договори в цілому визнані недійсними. Разом з тим, апеляційний суд зважає на положення статті 204 ЦК України, яке закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Суд першої інстанції, встановивши, що умовами договорів позики не передбачено, що положення п. 3 згаданих Договорів (в контексті девальвації національної грошової одиниці України) також розповсюджуються і на п.п. 4, 5 щодо нарахування відсотків за користування коштами, правильно вважав, що розрахунок 100 % річних має розраховуватися від суми позики, що надавалася за такими договорами у розмірі 18 000,00 грн.

З урахуванням вказаного, посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що за умовами договорів проценти сплачуються під час остаточного розрахунку, а розмір процентів прив`язаний до розміру боргу, який на момент повернення становить 2250 доларів США, ґрунтуються на припущеннях та спростовуються матеріалами справи.

Отже, колегія суддів погоджується із розрахунком суду першої інстанції щодо сум процентів за договорами позики від 25.12.2009 у розмірі 231 041,10 грн та за договором позики від 01.02.2010 у розмірі 229 216,44 грн.

Враховуючи вказане, судом правильно визначено суму, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за договором позики від 25.12.2009 у розмірі 313 320,45 грн; за договором позики від 01.02.2010 у розмірі 311 495,79, а загальна сума 624 816,24 грн.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 3241), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному винесенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (Брумареску проти Румунії, №28342/95, п. 61, рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що принцип правової визначеності також встановлює, що жодна сторона не вправі вимагати перегляду остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду і постановлення нового рішення по суті. Повноваження суду апеляційної інстанції щодо перегляду рішення суду першої інстанції має використовуватися для виправлення судових помилок. Процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами сама по собі не суперечить принципу правової визначеності, доки використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя у справі (Желтяков проти України, № 4994/04, п. 4244, рішення від 09.06.2001 р.)

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено із додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 18 квітня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 липня 2023 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков