Справа № 646/1969/23
№ провадження 2/646/1232/2023
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 липня 2023 року м.Харків
Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі: головуючого - Демченко І.М. за участю секретаря Соболь Ю.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та зміну прізвища дитини
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею та зміну прізвища дитини з ? ОСОБА_4 ? на ? ОСОБА_1 ?.
У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що 22.09.2015 вона зареєструвала шлюб з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_5 . Протягом останніх років відповідач не проживає разом з сім`єю, припинив будь-яке спілкування з дитиною, матеріальної допомоги не надає, у зв`язку з чим 20.02.2023 рішенням суду їх шлюб було розірвано. Посилаючись на те, що відповідач у телефонних розмовах висловлює погрозливі наміри забрати доньку та покинути з нею територію України, за захистом своїх прав вона вимушена звернутися до суду.
З метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, просить суд визначити місце проживання доньки разом з нею, де для неї одноособово без участі відповідача створені належні комфортні, безпечні, спокійні умови проживання, навчання та розвитку. Крім того, для уникнення дискомфортної та дискримінаційної ситуації з приводу розбіжностей у прізвищах між нею та донькою, що може виникнути у дитячому шкільному середовищі, яке з 01.09.2023 має намір відвідувати ОСОБА_5 , просить суд змінити прізвище дитини на ? ОСОБА_1 ?. Крім того, просить суд стягнути з відповідача понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2147,20 грн.
Ухвалою суду від 31.05.2023 провадження у справі відкрито та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.
06.07.2023 Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради до суду надано висновок з питання визначення місця проживання дитини.
Ухвалою суду від 06.07.2023 підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 позов підтримала та наполягала на його задоволенні з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини.
Відповідач до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України, про причини неявки не повідомив, відзиву не надав.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Встановлено, що громадянин Республіки Ірак ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 22.09.2015 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20.02.2023 розірвано.
Сторони є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Судовим розглядом встановлено, що протягом тривалого часу, задовго до розірвання шлюбу, сторони проживають окремо, малолітня ОСОБА_5 залишилася проживати разом з матір`ю, проти чого не заперечує відповідач, який 13.06.2022 у Консульстві України в Дубаї, повністю розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, відповідно до свого волевиявлення, надав відповідну заяву.
При вирішенні справи по суті, суд виходить з такого.
Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
У статті 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
За частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції Українита законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції про права дитини держави- учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, з огляду на те, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним.
Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Згідно з висновком від 05.07.2023 за № 246 Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 разом із матір`ю, ОСОБА_1 .
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина першастатті 76 ЦПК України).
У частині другійстатті 78 ЦПК Українипередбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першоюстатті 80 ЦПК Українидостатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд, враховуючи вищевикладені обставини, крізь призму врахування найкращих інтересів дітей, які переважають над інтересами батьків, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, дійшов висновку про задоволення позову та визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 разом з матір`ю.
При цьому, суд зазанчає, що ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти способи вирішення питань, що стосуються дитини та законодавчо визначають наявність згоди обох батьків, тобто взаємного погодження, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, тому суд вважає, що батькам необхідно сфокусуватися саме на захисті інтересів дитини, а не на власному конфлікті. Побудова сімейних відносин має здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Сторони не повинні поглиблювати конфліктну ситуацію, захищаючи свої власні інтереси, а намагатись проявити справжню турботу, реалізувати свої права шляхом домовленості і забезпечити належні умови для розвитку дітей. У зв`язку з цим, суд вважає, що надання згоди відповідачем на поїздку до Канади чи висловлену згоду на проживання дитини з позивачкою, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка щоденно вирішує буденні питання, пов`язані з її вихованням та розвитком, взаємодії з навчальними закладами та медичними установами, закладами дозвілля та оточенням, для чого вона повинна мати певний обсяг прав на вирішення питань без погодження з батьком дитини.
Враховуючи, що визначення місця проживання дітей є набагато ширшим поняттям, аніж ?місце реєстрації?, позивачці, як матері дитини, доводиться щоденно бути активною у прийнятті сімейних рішень та вирішенні питань, пов`язаних із життєдіяльністю, у той час як відповідач тримається осторонь та фактично покладає всю відповідальність на ОСОБА_1 , суд погоджується із висновком Департаменту служб у справах дітей, та з урахуванням якнайкращих інтересів дівчинки, яка емоційно прив`язана до матері, доходить висновку про задоволення позову та визначення місця проживання ОСОБА_5 разом з матір`ю.
При вирішенні позовних вимог в частині зміни прізвища дитини суд виходить з такого.
Статтею 28 ЦК України встановлено, що ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Ім`я фізичній особі надається відповідно до закону.
Відповідно до статті 145 Сімейного кодексу України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо батьки мають спільне прізвище, то це прізвище присвоюється і дітям. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Відповідно до ст. 148 СК України у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішення спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.
Зміна прізвища дитини здійснюється у порядку, встановленому Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, з яких вбачається, що для зміни прізвища дитини потрібна згода обох батьків та згода дитини.
Зважаючи на вік дитини, яка не досягла семи років, її згода не може бути усвідомленою, тому судом не перевіряється.
У відповідності до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
При вирішенні питання про зміну прізвища дитини суд враховує стосунки, які існують між дитиною та її батьками, зокрема з відповідачем, який проживає окремо. Враховуючи, що батько дитини, який має спільне з нею прізвище, не приділяє належної уваги доньці, а мати, яка спільно проживає з дитиною, зберігає з нею близькі стосунки і займається її вихованням, оточує турботою та любов`ю, має відмінне прізвище, то не є доцільним сприяти відчуженню між матір`ю і дитиною через розбіжності у прізвищі. За таких обставин, коли батько не лише не спілкується з дитиною, хоча ніхто не перешкоджає йому в цьому, не виявляє щодо дитини батьківської турботи і уваги, то зміна прізвища дитини є обґрунтованою та доцільною, адже залишення дитині нетипового для України прізвища за неабиякої прив`язаності до матері може призвести до негативних психологічних наслідків через можливі дискомфорт у спілкуванні з однолітками, несприйняття власного прізвища самою дитиною чи кимось із її оточення, що очевидно призведе до ускладнень в житті самої дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задовольняються у повному обсязі, понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2147,20 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 23, 76-81, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 280, 281 ЦПК України, ст.ст.145, 148 , 161 Сімейного Кодексу України, суд
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та зміну прізвища дитини задовольнити.
Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Внести до актового запису № 1174 від 04.05.2017, який складено Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про народження ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , зміни:
- змінити прізвище дитини : з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_1 ».
Стягнути з громадянина Республіки Ірак ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , національний паспорт НОМЕР_1 , виданий 06.09.2018 уповноваженим органом, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2147,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий : І.М.Демченко