ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3331/23 Справа № 212/1879/21 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/1879/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса, таким що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманих коштів, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, Приватний виконавець Виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 серпня 2022 року, ухвалені у складі судді Ваврушак Н.М., -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом, в обгрунтування якого зазначив, що в грудні 2020 року до бухгалтерії шахти «Октябрська» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», де він (позивач) працює, надійшла Постанова приватного виконавця Русецької О.О. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 08.11.2020 року. Саме з цієї Постанови позивач довідався про те, що на примусовому виконанні приватного виконавця Русецької О.О. перебуває виконавче провадження №63413459, відкрите на підставі виконавчого напису нотаріуса №4626 від 01.10.2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №336279589 від 12.07.2018 року у розмірі 25261,73 грн. та витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису в розмірі 1000 гривень 00 коп. Вважає, що виконавчий напис вчинений з порушенням порядку вчинення виконавчих написів та за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості. При цьому посилається на необґрунтованість посилання нотаріусом на п.2 Переліку №1172 як на підставу вчинення виконавчого напису, оскільки на час його вчинення цей пункт Переліку не діяв. Зі змісту виконавчого напису неможливо встановити, на підставі яких документів він вчинений, чи надавався нотаріусу оригінал кредитного договору, чи надавалися банком нотаріусу документи на підтвердження отримання кредитних коштів та користування такими кредитними коштами, розміру боргу тощо. Крім того боржника (позивача) не було повідомлено про зміну кредитора у зобов`язанні, не направлено вимоги про погашення заборгованості, нарахування відповідачем заборгованості за кредитним договором та стягнення на підставі виконавчого напису суми заборгованості, до якої входила і плата за обслуговування кредитної заборгованості, це свідчить про те що сума заборгованості на момент вчинення виконавчого напису не була безспірна. З урахуванням уточнення позовних вимог позивач просив суд визнати виконавчий напис №4626 від 01.10.2020 року, вчинений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором №336279589 від 12.07.2018 року, в розмірі 25261,73 грн. та витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису в розмірі 1000,00 грн. Стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в сумі 21411,62 грн. та витрати по справі сплачений судовий збір 1362,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 серпня 2022 року позовні вимоги задоволено - визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №4626 від 01.10.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №336279589 від 12.07.2018 року у розмірі 25261,73 гривень та витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису в розмірі 1000,00 гривень. Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в сумі 21411,62 гривень.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначає, що при здійсненні виконавчого напису нотаріусом відповідно до ст.ст.87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат» перевірено безспірність заборгованості, наявність відповідальності боржника перед стягувачем, строк давності вимоги. Суд безпідставно звільнив боржника від відповідальності за виконання ним свого обов`язку згідно укладеного кредитного договору. Щодо вимоги про стягнення безпідставно отриманих коштів зазначає, що з наданих суду документів не можливо встановити, з чого складається сума 21411,62 грн., що вказана сума перерахована в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на користь ТОВ «Вердикт Капітал», до вказаної суми можуть входити витрати виконавчого провадження та винагорода приватного виконавця. Водночас, згідно довідки долученої до апеляційної скарги, на рахунок ТОВ «Вердикт Капітал» в якості стягнення поступили кошти в загальній сумі 13561,87 грн., а не у сумі 21411,62 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення. В обґрунтування зазначив, що нотаріусом було порушено процедуру вчинення виконавчого напису, оскільки його можливо вчиняти лише на підставі нотаріального посвідченого договору. Відсутні докази підтвердження того, що вимоги відповідача про усунення порушень за договором були отримані позивачем, у зв`язку з чим він не міг надати свої заперечення щодо заборгованості. Також вважає, що відповідач необґрунтовано нарахував заборгованість по строковим несплаченим відсоткам, штрафам, пені та комісії. Щодо повернення коштів, то сума відрахування підтверджується відповідним звітом АТ «Кривбасзалізрудком», направленим у тому числі приватному виконавцю. Довідка ТОВ «Вердикт Капітал» є недостовірним доказом, оскільки є сумніви у її об`єктивності та вона спростовується іншим доказом.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін з наступних підстав

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором №336279589 від 12.07.2018 року, укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», згідно якого позивачу було надано кредитні кошти у розмірі 4000 грн. Договір укладено у письмовій формі без нотаріального посвідчення.

Правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 04/1018-02 від 04.10.2018 є ТОВ «Таліон плюс».

Правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ «Таліон плюс» на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 02/1118-01 від 02.11.2018 є ТОВ «Вердикт Капітал».

Дані обставини сторонами по справі не оспорюються.

Згідно виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором №336279589 станом на 11.03.2020 року складає 25261,73 грн., з яких заборгованість за сумою кредиту - 4000 грн., за процентами та комісією - 9971,73 грн., плата за пропуск мінімальних платежів та плата за обслуговування кредитної заборгованості - 11290 грн. Зазначено, що станом на 11.03.2020 року заборгованість не погашена.

З наданих суду Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. копії документів на підставі яких було видано виконавчий напис, встановлено, що ТОВ «Вердикт Капітал» направив претензію до клієнта ( ОСОБА_1 ) 25.09.2020р.

01.10.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. видано виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №336279589 від 12.07.2018 року у розмірі 25261,73 грн. та витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису в розмірі 1000 гривень, зареєстрованого в реєстрі за №4626.

Згідно виконавчого напису Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» є правонаступником усіх прав та обов`язків на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами №01-1118-01 від 02.11.2018 року.

27.10.2020 відкрито виконавче провадження №63413459 на підставі виконавчого напису №4626 від 01.10.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №336279589 від 12.07.2018 року у розмірі 25261,73 грн. та витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису в розмірі 1000 гривень 00 коп.

Згідно звіту про здійсненні відрахування АТ «Кривбасзалізрудком» №696 від 09.09.2021 року, за час примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса із заробітної плати Позивача в рахунок погашення заборгованості на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за виконавчим написом №4626 виданий 01.10.2020 , за період з 01.11.2020 по 31.05.2021 було стягнуто 24 606,79 грн.,

Згідно постанов приватного виконавця Русецької О.О., основна винагорода приватного виконавця складає 2626,17 грн., загальна сума мінімальних витрат приватного виконавця - 569,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що виконавчий напис №86876 є таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. У зв`язку із задоволенням судом основної вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд також вважав, що слід задовольнити також вимогу про повернення безпідставно набутого майна за таким виконавчим написом у сумі 21411,62 грн., що були утримані із заробітної плати позивача в користь відповідача за виконавчим написом нотаріуса, який визнається таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком та зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів).

За змістом пункту 1 Переліку документів у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів стягнення заборгованості провадиться за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають, зокрема сплату грошових сум; для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно зі статтею 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Постанова №662) Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 Постанову №662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову №662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Зазначене відповідає також висновкам Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17.

У даній справі оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 01 жовтня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. При цьому вбачається, що кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був нотаріально посвідчений. Тобто нотаріусом було порушено встановлений законом порядок вчинення виконавчого напису.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року в справі №554/6777/17 (провадження №61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18) та від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18).

Вбачається, що матеріали справи не містять відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення від ТОВ «Вердикт Капітал». Так, відповідачем до нотаріуса було надано лише поштовий реєстр про направлення кореспонденції на адресу позивача, однак даних про отримання немає. Крім того, претензія датована 23 вересня 2020 року, а виконавчий напис вчинено 01 жовтня 2020 року, тобто тридцятиденний строк не було дотримано.

Водночас як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення про вимоги як недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 та від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц з подібних правовідносин.

За таких обставин суд першої інстанції зробив вірний висновок щодо того, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягають виконанню є обґрунтованими.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації, як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18).

Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15.

Оскільки постановою виконавчий напис, вчинений 01 жовтня 2020 року визнано таким, що не підлягає виконанню, то суд першої інстанції дійшов правомірних висновків про те, що отримані ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі вказаного виконавчого напису кошти підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала.

Доводи відповідача про те, що суд звільнив боржника від відповідальності за кредитним договором, не спростовує факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, що є підставою для повернення списаних без правової підстави коштів. При цьому питання наявності та/або відсутності заборгованості позивача перед ТОВ «Вердикт Капітал» за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду.

Щодо суми, яку у силу ст.1212 ЦК України слід стягнути на користь позивача, то апеляційний суд погоджується з сумою у 21411,62 грн., оскільки згідно Звіту про здійсненні відрахування АТ «Кривбасзалізрудком» №696 від 09.09.2021 року, за час примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса із заробітної плати позивача в рахунок погашення заборгованості на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за виконавчим написом №4626 виданий 01.10.2020 , за період з 01.11.2020 по 31.05.2021 було стягнуто 24606,79 грн. При цьому відповідно до наданих постанов 2626,17 грн. - основна винагорода приватного виконавця, 569,00 грн. - загальна сума мінімальних витрат приватного виконавця.

Щодо наданої відповідачем довідки про зарахування заборгованості, то вона датована 26 січня 2023 року, тобто вже після прийняття рішення судом першої інстанції.

Згідно частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20) та від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц (провадження № 61-4848св19) зазначено: «Відповідно до частин першої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. За змістом статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції».

У постанові КГС ВС від 11 вересня 2019 року у справі № 922/393/18 зазначено, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

З таким висновком погодився КЦС ВС у постанові від 10 березня у справі №522/16044/20, зазначивши, що під час апеляційного перегляду суд перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції; та частина третя статті 367 ЦПК України стосується доказів, які існували на момент ухвалення рішення суду першої інстанції; безпідставним є приєднання до матеріалів справи та посилання на докази, які виникли після ухвалення рішення суду першої інстанції.

За таких обставин апеляційний суд не приймає у якості доказів надану відповідачем довідку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів та були предметом аналізу у суді першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 серпня 2022 року немає, т.я. воно відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне судове рішення складено 05 квітня 2023 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв