КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/6359/21 Головуючий у суді І інстанції Колдіна О.О.
Провадження № 22-ц/824/535/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Альфа-Банк»на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Русецький Павло Сергійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), в якому просив визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. (далі - приватний нотаріус Личук Т.В.) від 24 вересня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 4006, таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн і понесені витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 серпня 2022 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Личуком Т.В. від 24 вересня 2020 року за реєстровим № 4006.

Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 362,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 18 250,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням в частині стягнення витрат на правничу допомогу, відповідач через представника за довіреністю - адвоката Стеценка М.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що суд вийшов за межі позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача 18 250,00 грн витрат на правову допомогу, що на 3 500,00 грн більше, ніж заявлено у позові. АТ «Альфа Банк» не отримувало документів на підтвердження надання правової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку з чим не могло пересвідчитись, що договір про надання правової допомоги та акт виконаних робіт, на які міститься посилання в оскаржуваному рішенні, стосуються саме даної справи, а також порядок формується ціни наданих юридичних послуг. При цьому позовна заява, відповідь на відзив та інші документи, які подавалися до суду, були підписані самим позивачем і у банку відсутня інформація відносно його представника. Крім того, при складанні позовної заяви здійснено лише посилання на ті чи інші норми законодавства, якими регламентується порядок вчинення нотаріальних дій, тому якщо позивач і звертався за правничою допомогою до адвоката для підготовки такої позовної заяви, то час витрачений на її написання не міг бути більше ніж 3 год., а тим більше коштувати 18 250,00 грн. Отже, розмір судових витрат, заявлених позивачем на оплату послуг адвоката, не є співмірним із складністю справи і недоведений належним чином.

Отже, відповідач оскаржує в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції лише в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується спору між сторонами, а тому судове рішення по суті спору відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Поліщук С.В. просить залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що доводи відповідача є безпідставними, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи, надав належну оцінку наданим доказам та обставинам справи, ухвалив законне й обґрунтоване рішення в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника учасника справи, що з`явився в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 9 березня 2021 року ОСОБА_1 пред`явив до Голосіївського районного суду м. Києва позов до АТ «Альфа-Банк» про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Личуком Т.В. від 24 вересня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4006, таким, що не підлягає виконанню, а також стягнення з відповідача на його користь судових витрат, в тому числі на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн, вказавши цю суму в попередньому (орієнтованому) розрахунку суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (а.с. 13, 17, т. 1).

У відзиві на позовну заяву представник банку за довіреністю - адвокат Стеценко М.В. заперечував щодо відшкодування позивачу витрат на правову допомогу, оскільки позовна заява підписана і подана самим ОСОБА_1 , позов є шаблонним і справа відноситься до категорії нескладних, а до позовної заяви не додано договір та похідні документи, пов`язані з наданням правової допомоги.

На підтвердження заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в суді першої інстанції, представником ОСОБА_1 - адвокатом Поліщуком С.В. під час розгляду справи в порядку загального позовного провадження надано: договір про надання правової допомоги від 4 березня 2021 року (а.с. 115, 116, т. 2); ордерна надання правничої (правової) допомоги у Голосіївському районному суді м. Києва серії АА № 1086639 від 4 березня 2021 року (а.с. 62, т. 1, а.с. 70, т. 2); акт здачі-приймання фактично виконаних правових послуг № 1 від 22 вересня 2021 року до договору від 4 березня 2021 року на загальну суму 15 000,00 грн (а.с. 114, т. 2); акт здачі-приймання фактично виконаних правових послуг № 1 від 23 серпня 2022 року до договору від 4 березня 2021 року на загальну суму 3 250,00 грн (а.с. 151, т. 2).

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена сума витрат на правову допомогу зі сторони позивача підтверджується договором про надання правової допомоги та актами виконаних робіт, а надані адвокатом послуги є пов`язаними з розглядом даної справи, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 18 250,00 грн, що відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Проте колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (частина перша статті 134 ЦПК України).

Відповідно до положень частин першої - третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 встановлено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складання позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

У постановах Верховного Суду від 3 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 3 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 (провадження № 61-9690св20) звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського судувід 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

За правилом частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 826/856/18.

При цьому саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

З матеріалів справи вбачається, що 4 березня 2021 року між адвокатом Поліщуком С.В. та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого правова допомога надається адвокатом клієнту по справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про визнання виконавчого напису (№ 4006 від 24 вересня 2020 року) таким, що не підлягає виконанню. Клієнт за отримання правової допомоги виплачує адвокату винагороду відповідно до попереднього (орієнтованого) розрахунку, який визначений у додатку № 1 до цього договору. Винагорода сплачується клієнтом адвокату після набрання законної сили рішенням суду, яке буде ухвалене судом (пункти 1.2, 4.1, 4.2 договору).

В актах здачі-приймання фактично виконаних правових послуг від 22 вересня 2021 року та від 23 серпня 2022 року, які додатками № 1 до договору про надання правової допомоги від 4 березня 2021 року, позивач зі своїм представником підтвердили факт надання-отримання професійної правничої допомоги на підставі укладеного договору у справі про визнання виконавчого напису (№ 4006 від 24 вересня 2020 року) таким, що не підлягає виконанню з визначених переліком наданих послуг (виконаних робіт).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У додатковій постанові Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21) зазначено, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Зважаючи на викладене, оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази та досягнуті домовленості між позивачем та його представником в розрізі вимог статей 89, 137, 141 ЦПК України, суд першої інстанції вірно вважав доведеним факт понесення ОСОБА_1 витрат за надання професійної правничої допомоги адвоката в місцевому суді, які підлягають стягненню з відповідача на його користь з огляду на задоволення позовних вимог.

Колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи представника відповідача про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, стягнувши з банку на користь позивача більшу суму витрат на правову допомогу, ніж було заявлено у позові, оскільки в позовній заяві ОСОБА_1 тільки навів попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, що в силу частини третьої статті 134 ЦПК України не обмежувало його у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позовна заява, відповідь на відзив та інші документи у справі були підписані самим позивачем, а не його представником, не заслуговують на увагу з огляду на те, що ЦПК України не ставить відшкодування понесених стороною судових витрат на правову допомогу в залежність від того, хто саме підписував підготовлені адвокатом процесуальні документи: сторона чи її представник, і зазначені обставини не спростовують факт надання безпосередньо адвокатом професійної правничої допомоги позивачу щодо підготовки (складання) документів, що засвідчено відповідними договором і актами, а також узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у пункті 68 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Водночас колегія суддів вважає слушними та частково погоджується із доводами апеляційної скарги АТ «Альфа-Банк» про неспівмірність і недоведеність заявленого представником позивача розміру витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 18 250,00 грн.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Також, у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019 у справі №916/2102/17, від 25 червня 2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі №911/739/15 та від 1 серпня 2019 року у справі № 915/237/18).

У постановах Верховного Суду від 7 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 8 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Проаналізувавши вартість, види і обсяг наданих адвокатом Поліщуком С.В. позивачу юридичних послуг та виконаних робіт у даній справі № 752/6359/21, зважаючи на її складність в контексті пред`явлених вимог та кількість поданих ОСОБА_1 процесуальних документів, які були предметом судового розгляду, а також час, який необхідний адвокату на їх підготовку та прийняття участі у розгляді справи, колегія суддів дійшла висновку, що стягнута судом сума витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції є необґрунтованою та не відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушений був понести позивач у цій справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Так, до складу витрат на професійну правничу допомогу позивачем та його представником в акт від 22 вересня 2021 року включено послугу з подання адвокатом 9 березня 2021 року позову клієнта до суду (30 хв. вартістю 500 грн), однак, як свідчать матеріали справи позовна заява з доданими до неї документами була подана самим ОСОБА_1 безпосередньо до Голосіївського районного суду м. Києва (а.с. 7-36, т. 1).

Послугу з прибуття адвоката в підготовче судове засідання 15 квітня 2021 року та представництва інтересів клієнта у даній справі (1 год. вартістю 1 500 грн) позивач та його представник включили двічі, що не відповідає обставинам справи та критерію реальності адвокатських витрат (а.с. 71-73, т. 2).

Прибуття адвоката в підготовче судове засідання 10 червня 2021 року та представництва інтересів клієнта (1 год. вартістю 1 500 грн) фактично не мало місця, адже 10 червня 2021 року жодних судових засідань у справі не проводилося, а підготовче судове засідання 7 червня 2021 року не відбулося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (а.с. 79, т. 2).

Судове засідання по суті спору 22 вересня 2021 року було відкладене внаслідок неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, тому включення до акту здачі-приймання фактично виконаних правових послуг представництва адвокатом клієнта в цьому судовому засіданні (1 год. вартістю 1 500 грн) є безпідставним (а.с. 117, т. 2).

Як вбачається зі змісту акту здачі-приймання фактично виконаних правових послуг від 23 серпня 2022 року, до нього позивач та його представник включили послугу з прибуття адвоката в судове засідання 23 серпня 2022 року та представництва інтересів клієнта у справі (1 год. вартістю 1 500 грн), проте адвокат Поліщук С.В. подав заяву про проведення вказаного судового засідання без присутності позивача та його представника і оскаржуване судове рішення було ухвалено за відсутності учасників справи (а.с. 149, 152, т. 1).

Отже, виходячи з обставин справи, які склалися у даному випадку і категорії спору, що є немайновим, надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, а також урахувавши заперечення відповідача щодо розміру стягнутих витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх неспівмірності, на переконання колегії суддів, стягнення судових витрат, понесених позивачем внаслідок дій відповідача щодо отримання виконавчого напису нотаріуса, який визнаний таким, що не підлягає виконанню, та розглядом позову з цього питання в суді першої інстанції, у розмірі 18 250,00 грн є неспівмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в інтересах позивача, а також часом, витраченим на їх виконання, а тому не відповідає критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та справедливості розміру отриманих коштів, які позивач змушений реально затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді першої інстанції.

Враховуючи наявність підстав для зменшення розміру суми судових витрат, колегія суддів дійшла висновку, що з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 11 750,00 грн (18 250,00 грн - 6 500 грн) в рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, оскільки пред`явленні позовні вимоги по суті спору задоволенні в повному обсязі.

Розмір такого стягнення судових витрат є пропорційним, розумним та справедливим, відповідає принципу співмірності із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт, при цьому не порушуватиме права учасника справи на отримання коштів, затрачених з метою захисту прав судовому порядку, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача частково заслуговують на увагу, а висновок суду про розподіл судових витрат та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі не відповідає матеріалам справи, зроблений з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм процесуального права, а відтак ухвалене у справі рішення в оскаржуваній частині не може бути залишене в силі та відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом зменшення розміру стягнутої суми витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін на підставі статті 375 ЦПК України.

У частинах першій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України у пункті 22 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується тільки в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтею 141 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 серпня 2022 року в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогузмінити, зменшивши суму стягнення з акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції до суми 11 750,00 грн (одинадцять тисяч сімсот п`ятдесят гривень).

В іншій оскаржуваній частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: М.В. Мережко

С.І. Савченко