Справа № 638/652/23
Провадження № 2/638/2108/23
РІШЕННЯ

Іменем України

03 квітня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Щепіхіної В.В.,

при секретарі Рєзнік І.П.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області, Управління Державної казначейської служби України в Шевченківському районі м. Хакова про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органом державної влади,-

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області, Управління Державної казначейської служби України в Шевченківському районі м. Хакова про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органом державної влади, в якій просить суд стягнути на свою користь 266 000,00 грн, в рахунок матеріальної (майнової) та моральної шкоди.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є пенсіонером МВС України та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області у зв`язку з приначенням пенсії за вислугу років з 01.08.2012 року. Після набрання рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2022 законної сили позивач звернувся з заявою до відповідача з метою перерахунку та виплати заборгованості коштів пенсійного забезпечення за період з 01.12.2019 до 30.11.2022 року, На вказане звернення 02.11.2022 року позивач отримав від відповідача відмову у виплаті заборгованості коштів за вказаний період з причини ненадання ГУ ПФУ бюджетних коштів для проведення відповідних виплат, в якій зазначено, що пенсія буде виплачуватись з урахуванням рішення суду з 01.12.2022.

Недоплата відповідачем за період з 01.12.2019 року по 30.11.2022 року коштів пенсійного забезпечення потягнуло за собою порушення права власності на кошти позивача в об`ємі суми недоотриманої пенсії за вказаний вище період, яка згідно довідки, виданої відповідачем, складає 174 752,12 грн., що на думку позивача є майновою шкодою.

Позивач вважає, що незаконними діями відповідача, які полягали в регулярній невиплаті частини пенсійного забезпечення, що належить позивачу згідно діючого законодавства, та відмові у виплаті вказаної суми вже після набрання рішенням суду законної сили, позивачу нанесено моральну шкоду, яка полягає в порушенні його поняття про соціальну справедливість та демократичні засади державного устрою, а також в розумінні того факту, що його матеріальне забезпечення - пенсія, яку він отримує у зв`язку з багатолітньою службою на стражі Закону, незаконно зменшена вдвоє на протязі тривалого часу, у зв`язку з чим погіршено матеріальний стан позивача. Позивач вважає, що такими неправомірними діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 70 000,00 грн.

23.02.2023 до суду надійшла уточнена позовна заява від позивача, в якій останній просить стягнути з відповідачів 312 500,00 грн. При цьому сума матеріальної шкоди з урахуванням індексу інфляціїї складає 242 500 грн., сума моральної шкоди складає 70 000 грн. До уточненої позовної заяви позивач надав розрахунок позовних вимог. Також, позивач надав відповідь на відзив відповідача 1 та просив задовольнити позов в повному обсязі.

11.04.2023 через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву від ГУ ПФУ в Харківській області, в якому відповідач 1 заперечує проти позовних вимог в повному обсязі та просить відмовити в їх задоволенні. В своїх запереченнях відповідач 1 посилається на те, що в діях Управління відсутня протиправність, оскільки у зв?язку з фактичною неможливістю виконання бюджетними державними органами судових рішень про стягнення, виплату коштів Верховною Радою України 05.06.2012 було прийнято Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». За змістом частини 1 статті 3 вказаного Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. При цьому видатки Пенсійного Фонду України, як органу влади, на фінансування пенсійних виплат, передбачених чинними нормативно-правовими актами, є об`єктивно прогнозованими, та держава має обов`язок щодо відшкодування розміру майбутніх виплат. Однак, видатки на виконання рішень судів, які будуть підлягати виконанню в майбутньому, не є об`єктивно відомими заздалегідь, тому встановлення механізму виділення коштів на виконання таких судових рішень є необхідним. Заборгованість, яка виникла внаслідок рішення суду, буде виплачена в порядку надходження бюджетного фінансування, яке здійснюється Пенсійним фондом України. Згідно з пунктом 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 Ne 280, Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань, зокрема розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України та подає його Міністрові соціальної політики для внесення в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, складає звіт про виконання бюджету Пенсійного фонду України. Відповідно до Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 № 21-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.12.2021 No 35-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.01.2022 за N53/37389, кошти Державного бюджету України передбачаються в бюджеті Пенсійного фонду України в обсягах, визначених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік. Таким чином, ГУ ПФУ не є розпорядником бюджетних коштів. Виплата заборгованості за рішенням суду здійснюється виключно за рахунок коштів Державного бюджету України за відповідним бюджетним призначенням. Також, відповідач зазначає, що позивач не надав доказів обставин, які б свідчили про заподіяння моральних страждань позивачу внаслідок неправомірних дій Управління, наслідки таких страждань та причинно- наслідковий зв`язок між діями та наслідками.

06.03.2023 від відповідача 2 судом отримано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що факт тривалого невиконання рішення суду, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законно сили, та завданою шкодою. Невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів боржників (відомості про закінчення вказаного зведеного виконавчого провадження у зв`язку з неможливістю його виконати відсутні). Невиплачені позивачеві кошти на виконання судових рішень, ухвалених на його користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів. Відповідач 2 будь-яких порушень відносно позивача не вчиняв, питання наповненості Державного бюджету, у тому числі визначення в бюджеті витрат на пенсійні виплати, не належить до повноважень відповідачів у справі.

30.01.2023 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова постановлено відкрити провадження у справі та розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від позивача надійшла до суду заява, в якій останній просить суд розгляд справи проводити без його участі, позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача 1, ГУ ПФУ в Харківській області, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надіслав до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без участі представника та відмовити в позовних вимогах.

Представник відповідача 2, ДКСУ в Шевченківському районі м. Харкова, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з ч.4 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 18.10.2012 року.

17.08.2022 на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/2463/22 задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні. Вказаним рішенням визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 та зобов`язано відповідача здійснити з 01.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ДУ "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області" від 29.07.2021, з урахуванням раніше виплачених сум. Відповідне рішення набрало законної сили 17.09.2022 року.

На звернення позивача до ГУ ПФУ в Харківській області щодо виконання рішення суду останній листом від 03.11.2022 повідомив позивачу, що перерахунок пенсії здійснено відповідачем, різницю в пенсії за період з 01.12.2019 по 30.11.2022 буде виплачено в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат, з 01.12.2022 пенсія буде виплачуватися позивачу з урахуванням рішення суду.

Позивач надав копію перерахунку пенсії за пенсійною справою №, відповідно до якого пенсія з 01.12.2022 (з надбавками) складатимиме 9392,96 грн., строк закінчення виплати пенсії: довічно; підстава перерахунку: рішення суду.

Крім того, на виконання рішення суду у справі №520/2463/22 від 17.08.2022 відповідачем 1 здійснено розрахунок від 07.11.2022 на доплату пенсії за пенсійною справою № за дорученням № Д /31, відповідно до якого сума доплати ОСОБА_1 недоотриманої пенсії за період з 12.2019 року по 11.2022 року склала 174 752,12 грн. (копія розрахунку міститься в матеріалах справи).

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Положеннями ст. 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280 визначено, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Статтею 73 цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).

Частиною 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц вказано, що відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

В постанові Верховного Суду від 09 лютого 2021 року по справі № 425/793/19 вказано, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені та які завдали особі моральної шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії позивачу встановлена рішеннями Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2022 у справі № 520/2463/22, яке набрало законної сили.

В якості обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що завдана йому моральна шкода полягає у моральних стражданнях, перенесених внаслідок грубого порушення відповідачем 1 протягом тривалого періоду права позивача на належне пенсійне забезпечення і, як наслідок, права мирно володіти належним йому майном.

При цьому суд враховує практику Єврапейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд вважає доведеним завдання позивачу вказаними протиправними діями відповідача 1 моральних страждань, а також причинний зв`язок між вказаною шкодою та протиправними діями відповідача 1. Невиплата позивачу в повному обсязі пенсії, яка стала наслідком недоотримання ним виплат в розмірі 174 752,12 грн., що складають основне джерело доходу пенсіонера, є достатньою та самостійною підставою для висновку про те, що позивачу завдано втрат немайнового характеру у вигляді душевних страждань, психологічного навантаження, тривоги за невизначеність у подальшій долі пенсійних виплат.

Саме по собі ухвалення судом рішення на користь позивача не може компенсувати йому немайнових втрат, оскільки позивач був змушений звертатися до суду, очікувати позитивного рішення на свою користь. Крім того, позивач правомірно очікував фактичного та швидкого виконання рішення суду з боку органу державної влади, проте, такого виконання в повному обсязі так і не відбулося, внаслідок чого позивач відчував та продовжує відчувати негативні емоції. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. В даному випадку такі негативні емоції з урахуванням їх тривалості та розміру невиплаченої пенсії призвели до моральних страждань позивача.

Наведене є достатніми доказами того, що позивачу було завдано моральної шкоди.

Враховуючи характер та обсяг заподіяної моральної шкоди, тривалість часу її заподіяння, вартість майна, що відповідач 1 позбавив позивача внаслідок тривалої бездіяльності, суд вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди у сумі 40 000,00 грн.. Саме такий розмір моральної шкоди відповідає характеру правопорушення, яке вчинено органом державної влади, його тривалості, вимогам розумності і справедливості.

Разом з тим, суд зазначає, що відшкодування, у разі визнання судом незаконними дій чи рішень будь-якого органу державної влади, повинно здійснюватися за рахунок держави, а саме за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено відшкодування моральної шкоди, проте, встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що не має законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодування моральної шкоди, так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі.

Отже, шкода, завдана органами Пенсійного фонду України, компенсується за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги, в частині стягнення моральної шкоди, задовольнити та стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади, суму в розмірі 40 000,00 грн..

З урахуванням змісту статті 25 Бюджетного кодексу України та пп. 3 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, стягнення з Державного бюджету України шляхом списання певної суми коштів з відповідного казначейського рахунку на користь позивача є належним та ефективним способом захисту його прав. Державна казначейська служба України чи її компетентний орган повинні самостійно визначити в межах наданих їм повноважень з якого рахунку слід списати ці кошти та який орган Казначейства має здійснити таке списання.

Щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 242 500,00 грн. з урахуванням інфляційних втрат суд зазначає наступне.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 р. №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, для відшкодування шкоди в порядку 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

З врахуванням встановлених судом обставин та відповідним їм правовідносин підставою для застосування цивільно-правової відповідальності за нормами статті 1166 ЦК України є наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Позивачу для доведення обгрунтованості своїх вимог необхідно підтвердити наявність шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою як обов`язкову умову відповідальності за її спричинення.

Позивач на обгрунтування позовних вимог посилався на те, що невчинення відповідачем 1 усіх необхідних дій щодо перерахунку та виплати пенсії порушило його право власності та змусило його звернутися для захисту своїх майнових прав до суду, а тому він, у встановленому законом порядку, має право на відшкодування майнової шкоди у розмірі 242 500,00 грн. (з урахуванням суми інфляційних втрат).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2022 у справі № 520/2463/22 визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Харківській області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 та зобов`язано відповідача 1 здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 .

Відповідачем 1 на виконання вказаного рішення здійснено перерахунок пенсійних виплат за період з грудня 2019 по листопад 2022 і визначена сума, яка підлягає виплаті, що не заперечується позивачем. Таким чином, обов`язок виплатити перераховану суму пенсії з урахуванням раніше виплачених сум встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили, і не оспорюється сторонами.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади є, як правило, відповідне судове рішення суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих державних органів. Під матеріальною шкодою слід розуміти зменшення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом та мають певну економічну цінність і виражаються в грошовому вимірнику (в тому числі збитки).

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наявність шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою позивач не довів належними та допустими доказами, адже, факт протиправної поведінки, встановлений лише рішенням суду, що набрало законної сили 17.09.2022, на який посилається позивач, як на підставу задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача 1 щодо виплати пенсії та завданою шкодою.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку, що відсутність перерахунку та доплат відповідачем 1 позивачу пенсії не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення таких грошових коштів з боржника в порядку виконання судового рішення (відомості про закінчення відповідного зведеного виконавчого провадження у зв?язку з неможливістю його виконання відсутні). Невиплачені позивачеві кошти до та на виконання судового рішення, ухваленого на його користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів.

У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19 вказано, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості заявлених вимог покладається на позивача, який має надати докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто заподіяв шкоду, та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою. Для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених умов, які необхідні для відшкодування шкоди за правилами статей 1173, 1174 ЦК України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих умов виключає настання відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 910/15758/19.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди. Щодо нарахування сум інфляційних втрат, то суд також вважає необхідним залишити вказані вимоги без задоволення, оскільки відсутні підстави для їх нарахування з обставин, зазначених у позовній заяві.

Суд, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, керуючись ст.141 ЦПК України, доходить висновку про стягнення з ГУ ПФУ в Харківській області суми судового збору у розмірі 599,97 грн..

Керуючись ст.ст. 12, 13, 15, 43-44, 47-49, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області, Управління Державної казначейської служби України в Шевченківському районі м. Хакова про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади - задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Код , юридична адреса: м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов.) шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ), в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади, суму в розмірі 40 000 (сорок тисяч) грн. 00 коп..

Стягнути з Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Код , юридична адреса: м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов.) за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави, суму судового збору в розмірі 599 (п`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 97 коп..

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення було складено 12.04.2023 року.

Суддя Щепіхіна В. В.