Постанова

Іменем України

27 квітня 2023 року

м. Київ

Справа № 161/23141/21

провадження № 61-8680св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2022 року, ухвалене у складі судді Гриня О. М., та постанову Волинського апеляційного суду від 20 липня 2022 року, прийняту у складі колегії суддів: Федонюк С. Ю., Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») про визнання зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки припиненими.

Позовну заяву ОСОБА_1 мотивував тим, що 18 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та його матір`ю - ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 06/08-І/02, відповідно до умов якого банк надав позичальнику ОСОБА_2 кредит у розмірі 30 000,00 доларів США зі сплатою 12,9 % річних. У забезпечення виконання умов указаного кредитного договору, ОСОБА_2 передала в іпотеку належну їй квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазаначав, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 грудня 2018 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 06/08-1/02 у розмірі 2 112,88 доларів США, що станом на дату ухвалення рішення становило 57 613,23 грн, а також пеню за прострочення платежів за процентами у розмірі 2 733,69 грн. Це рішення набрало законної сили. Стягувачем - ПАТ АБ «Укргазбанк» судове рішення звернуто до виконання.

Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 його мати ОСОБА_2 померла.

У встановлений законом строк він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері, відповідно до якого успадкував квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому нотаріус повідомив його про те, що спадкове нерухоме майно обтяжене іпотекою та забороною відчуження на користь стягувача ПАТ АБ «Укргазбанк».

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області від 16 липня 2020 року виконавче провадження № 61542761 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 21 лютого 2020 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» борг у розмірі 2 112,88 доларів США, пені - 2 733,69 грн та 1 727,23 грн судового збору закінчене у зв`язку з фактичним повним виконанням рішенням суду, припинено чинність арешту майна боржника, скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

На підставі зазначеного він звернувся до ПАТ АБ «Укргазбанк» із заявою про припинення іпотеки та заборони відчуження.

У відповідь на таку заяву банк відмовив йому у припиненні іпотеки квартири, оскільки вважав, що борг за кредитним договором від 18 січня 2008 року № 06/08-І/02 не погашений.

ОСОБА_1 просив суд:

- визнати припиненим зобов`язання за кредитним договором № 06/08-І/02, укладеним 18 січня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 ;

- визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки № 06-08/02 без оформлення заставної, укладеним 18 січня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 , посвідченим 18 січня 2008 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б. за реєстровим номером № 254, та припинити запис про іпотеку;

- припинити запис про державну реєстрацію заборони № 42454903 на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 , що був внесений на підставі договору іпотеки № 06-08/02 без оформлення заставної, укладеного 18 січня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 , посвідченого 18 січня 2008 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б. за реєстровим номером № 254.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2022 року позов задоволено.

Визнано припиненими зобов`язання за кредитним договором від 18 січня 2008 року № 06/08-І/02, укладеним між ВАТ АБ «Укргазбанк» і ОСОБА_2 .

Визнано припиненою іпотеку за договором іпотеки № 06-08/02 без оформлення заставної, укладеним 18 січня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» і ОСОБА_2 , посвідченим 18 січня 2008 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б., за реєстровим номером 254 та припинено запис про іпотеку №42454937.

Припинено запис про державну реєстрацію заборони № 42454903 на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 , що був внесений на підставі договору іпотеки № 06-08/02 без оформлення заставної, укладеним 18 січня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» і ОСОБА_2 , посвідченим 18 січня 2008 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б. за реєстровим номером 254.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував погашення боргу у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, тому вважав, що зобов`язання за кредитним договором №06/08-І-02 від 18 січня 2008 року, укладеним між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 , є припиненим внаслідок його повного виконання. Також зазначив, що за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором є підстави для встановлення факту належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання та у зв`язку з цим припинення іпотеки.

Позовна вимога про припинення запису про державну реєстрацію заборони №42454903 на нерухоме іпотечне майно є похідною від позовної вимоги про визнання припиненим права іпотеки, а тому суд її також задовольнив.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Волинського апеляційного суду від 20 липня 2022 року апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2022 року у цій справі у частині позовних вимог про припинення записів про іпотеку та про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно скасовано і в цій частині ухвалено нове судове рішення про відмову у позові.

У решті рішення суду залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції врахував наявне рішення суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, та вказав, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що у зв`язку з пред`явленням вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти. Кредитор втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги поданий відповідачем розрахунок іншої суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 6 026,75 доларів США станом на 05 листопада 2020 року, оскільки судовим рішенням остаточно встановлено розмір кредитної заборгованості, який достроково підлягав стягненню з боржника та був стягнутий судом і повністю погашений під час примусового виконання рішення.

Суд апеляційної інстанції вказав, що кредитні зобов`язання припинені повним виконанням, що підтверджується відповідною постановою приватного виконавця від 16 липня 2020 року.

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову у частині вимог про припинення записів про іпотеку та про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно, суд апеляційної інстанції вважав, що позовні вимоги спадкоємця прав та обов`язків померлого боржника й іпотекодавця, який належно прийняв спадщину, в цій частині є зайвими, з урахуванням висновків про задоволення інших його позовних вимог, і не підлягають до задоволення у зв`язку з тим, що позивачем обраний неефективний спосіб захисту своїх прав, пославшись на положення статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2022 року ПАТ АБ «Укргазбанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2022 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 липня 2022 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення у частині позовних вимог про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором та визнання іпотеки припиненою, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції у частині відмови у задоволенні позову про припинення записів про іпотеку та про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно позивач не оскаржив, тому у силу вимог статті 400 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції у цій частині у касаційному порядку не переглядається.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

07 вересня 2022 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу залишено без руху, надано строк на усунення недоліків.

03 жовтня 2022 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Луцького міськрайонного суду Волинської області, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У жовтні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, порушили норми процесуального права, внаслідок чого дійшли помилкового висновку про задоволення позову у частині позовних вимог про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором та визнання іпотеки припиненою.

Заявник вказує, що сам по собі факт виконання судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України може свідчити лише про виконання зобов`язань позичальника перед позикодавцем у частині повернення кредиту та сплати повної суми процентів, зафіксованої таким судовим рішенням, однак виконання такого судового рішення не можна вважати беззаперечним доказом повного виконання всіх зобов`язань, зокрема тієї частини процентів, які не були зафіксовані судовим рішенням про дострокове стягнення заборгованості, і які відповідно до умов договору донараховано за весь час фактичного користування кредитом до його повного повернення, оскільки рішення суду про дострокове стягнення заборгованості не припиняє дію кредитного договору.

Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20).

Відзив на касаційну скаргу у визначений судом строк не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18 січня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 06/08-І/02, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 30 000 доларів США на строк з 18 січня 2008 року по 17 січня 2028 року або день, визначений пунктом 3.3.11 цього договору, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 12,9 % річних.

На забезпечення виконання кредитного договору 18 січня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Троц Ю. Б., зареєстрований у реєстрі за № 254, за яким ОСОБА_2 передала в іпотеку належну їй квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала, ПАТ АБ «Укргазбанк» використав своє право на вимогу дострокового повернення кредиту та звернувся у березні 2016 року до суду з відповідним позовом про стягнення з позичальника заборгованості у сумі 8 958,03 доларів США за тілом кредиту і процентами та 12 652,56 грн пені.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 грудня 2018 року у справі № 161/2861/16-ц позов банку задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 18 січня 2008 року № 06/08-І-02 у розмірі 2 112,88 доларів США, що станом на дату ухвалення рішення становить 57 613,23 грн, а також пеню за прострочення платежів за процентами у розмірі 2733,69 грн.

Постановою Волинського апеляційного суду від 08 квітня 2019 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 грудня 2018 року у справі № 161/2861/16-ц залишено без змін.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 червня 2021 року встановлено, що спадкоємцем ОСОБА_2 є її син ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_2 .

Із постанови приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженка І. С. від 16 липня 2020 року встановлено, що виконавче провадження № 61542761 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором від 18 січня 2008 року №06/08-І-02 у розмірі 2 112,88 доларів США, що станом на дату ухвалення рішення становить 57 613,23 грн, а також пені за прострочення платежів за процентами у розмірі 2 733,69 грн закінчене на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі зазначеного рішення суду згідно з виконавчим документом. У мотивувальній частині цієї постанови приватний виконавець вказав, що заборгованість за виконавчим документом стягнута та перерахована стягувачу, витрати виконавчого провадження сплачені у повному обсязі.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

- судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, зокрема, суди належним чином не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга ПАТ АТ «Укргазбанк» не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції в оскаржуваних частинах відповідають, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Однією з таких підстав є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

Поняття іпотеки деталізує абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною п`ятою статті 3, абзацу другого і сьомого частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункту 1 частини першої і речення другого цієї частини статті 593 ЦК України іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання.

Аналогічний висновок сформульовано Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16, також у пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16 (провадження № 14-88цс19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16, та вказала, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Аналогічні висновки викладену і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

У справі, яка переглядається, встановлено, що у березні 2016 року кредитор (банк) у порядку статті 1050 ЦК України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про дострокове стягнення кредитної заборгованості, у зв`язку з чим змінив строк виконання основного зобов`язання.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 грудня 2018 року у справі № 161/2861/16-ц з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 112,88 доларів США, що станом на дату ухвалення рішення становило 57 613,23 грн, а також пеню за прострочення платежів за процентами - 2733,69 грн.

Це судове рішення виконано у повному обсязі, що підтверджено постановою приватного виконавця від 16 липня 2020 року про закінчення виконавчого провадження, винесеної на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Встановивши, що позичальник виконав свої зобов`язання за кредитним договором шляхом повного виконання судового рішення про дострокове стягнення з позичальника (матері позивача) всієї суми заборгованості за цим договором, суд першої інстанції, з яким у цій частині погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що зобов`язання за кредитним договором припинилися на підставі статті 599 ЦК України 16 липня 2020 року, тобто в день остаточного погашення заборгованості, стягнутої судовим рішенням.

Встановивши, що припинення зобов`язання перед ПАТ АБ «Укргазбанк» за кредитним договором від 18 січня 2008 року підтверджується перерахуванням грошової суми на банківський рахунок кредитора (платіжне доручення від 16 липня 2020 року № 108) і винесенням приватним виконавцем 16 липня 2020 року постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із погашенням заборгованості у повному обсязі, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що похідні зобов`язання у вигляді іпотеки за іпотечним договором також припиняються відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 344/17498/20 (провадження № 61-17813св21), від 01 березня 2023 року у справі № 456/1026/20 (провадження № 61-10949св22).

При цьому колегія суддів вважає за потрібне вказати наступне.

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/26402/20 (провадження № 61-12159св21), з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16 (провадження № 14-88цс19), зроблено висновок, що записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Зняття обтяження з нерухомого майна здійснюється безпосередньо судом, який розглядає спір про припинення іпотеки, а не шляхом покладення відповідного зобов`язання на державного реєстратора.

Однак постанова суду апеляційної інстанції у частині скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову в частині вимог про припинення записів про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна не оскаржується в касаційному порядку і тому не є предметом касаційного перегляду.

Як на підставу касаційного оскарження ПАТ АБ «Укргазбанк» посилалося на застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20), яка відступила від висновків, викладених у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Колегія суддів спростовує ці доводи касаційної скарги з огляду на таке.

У справі № 522/1528/15-ц виник спір щодо визнання договору поруки припиненим та про визнання договору поруки частково недійсним.

У своїй постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) Велика Палата Верховного Суду, зокрема, вказала: «Закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. Тому Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку, сформульованого у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення» (пункти 49-52 постанови від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)).

Таким чином, відступ від висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) стосувався припинення поруки у правовідносинах, забезпечених порукою після ухвалення судового рішення про стягнення боргу з позичальника та поручителя.

Натомість у справі, яка є предметом касаційного перегляду, спір стосується визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором та визнання припиненою іпотеки за договором іпотеки.

Тобто правовідносини у цих справах не є тотожними.

Не ґрунтуються на нормі закону твердження заявника про те, що сам по собі факт виконання судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за договором позики відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України може свідчити лише про виконання зобов`язань позичальника перед позикодавцем у частині повернення кредиту та сплати повної суми процентів, зафіксованої у такому судовому рішенні, однак виконання такого судового рішення не може вважатися беззаперечним доказом повного виконання всіх зобов`язань, зокрема тієї частини процентів, які не були зафіксовані судовим рішенням про дострокове стягнення заборгованості, що відповідно до умов договору нараховуються за весь час фактичного користування кредитом до його повернення, оскільки рішення суду про дострокове стягнення заборгованості не припиняє дію такого договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Цей висновок підтримала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (12-16гс22), вказавши: «твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише у межах строку кредитування, а і після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання».

Таким чином, твердження заявника про правомірність нарахування процентів після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України не ґрунтується на нормі закону та суперечить вище викладеним висновкам Великої Палати Верховного Суду.

Інші доводи касаційної скарги аналогічні викладеним в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції, переважно зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на докази, що були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу.

Таким чином, розглянувши справу в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що суди попередніх інстанцій повно та всебічно дослідили наявні у справі докази, дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законне й обґрунтоване судове рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції у не скасованій частині та постанову апеляційної інстанції - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2022 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник