Постанова

Іменем України

28 березня 2023 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/6290/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Кравець В. А.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 22 грудня 2022 року

в складі судді Пінкевич Н. С.

у цивільній справі №369/33647/22 Києво-Святошинського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення винагороди та неустойки

У С Т А Н О В И В:

29 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконала в строк взятих на себе зобов`язань за договором позики, просив з підстав, визначених умовами договору, стягнути з останньої 120 859 дол. США (3 333 дол. винагороди та 231 656 дол.).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ним та ОСОБА_2 29.09.2018 було укладено договір позики, за умовами якого остання отримала в борг грошові кошти в сумі 15 000 доларів США, які зобов`язалася повернути у строк до 31.03.2019 та винагороду в розмірі 11 573 доларів США. Повернула лише 16 500 доларів США, з яких винагорода - 11 573 доларів США та позика - 4 927 доларів США. Залишок неповернутого боргу становить 10 073 доларів США, які ОСОБА_2 так і не повернула, доказом чого є нотаріально посвідчена заява останньої про наміри виконати рішення суду про стягнення боргу за договором позики.

Також зазначив, що в договорі позики між сторонами погоджено розмір пені за порушення строків повернення грошових коштів, а саме 25% від суми боргу щоденно, що становить 2 518 доларів США в день.

Вважав, що відповідачка прострочила повернення боргу і згідно умов договору позики повинна сплатити щоденну неустойку (25%), яка згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України забезпечує виконання договору позики і зменшенню не підлягає. Неустойка розраховується за період з 06 січня по 23 лютого 2022 року і складає 120 859 доларів США, що і складає загальну суму позову.

Крім того, в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що неустойка в розмірі 120 859 доларів США за період з 06.01.2022 по 23.02.2022 є нижчою від суми неустойки, яку він має платити своїм позикодавцям, через несплату коштів відповідачкою. Навіть повна сплата відповідачкою неустойки та винагороди не покриє повністю його витрати, які виникли через порушення ОСОБА_2 умов Договору позики від 29.09.2018.

Відповідачка позов не визнала, посилаючись на те, що між сторонами спір вирішено і вона виконує рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.01.2021 у справі №369/11450/19 та здійснювала сплату коштів на користь ОСОБА_1 . На думку відповідачки, факт часткової оплати нею суми боргу навмисно замовчується позивачем, з метою введення суду в оману та отримання незаконних коштів, що в свою чергу призводить до незаконного збагачення.

Також посилалася на те, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, оскільки навіть часткове задоволення позовних вимог призводить до повторного розгляду однієї і тієї ж справи, що підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 11.01.2021 у справі №369/11450/19. В той же час, відповідачка зазначила, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшено за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму основного боргу.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2022 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку за договором позики від 29.09.2018 за період з 06.01.2022 по 23.02.2022 в розмірі 10 доларів США.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як на підставу скасування рішення суду ОСОБА_1 посилався на те, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшив розмір неустойки, оскільки сторони не домовлялися про її зменшення.

Також, як на підставу скасування рішення суду, позивач в апеляційній скарзі зазначив обставини, на які посилався в позовній заяві.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2022 року та ухвалити нове судове рішення про стягнення 120 859 доларів США неустойки забезпечення виконання зобов`язання та винагороди позикодавця.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, ОСОБА_2 подала відзив, в якому зазначила обставини, тотожні обставинам, наведеним у відзиві на позовну заяву. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, як законне та обґрунтоване.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, з підстав, наведених в ній, та просив задовольнити. Пояснив суду, що відповідачка повернула суму боргу в розмірі 15 000 доларів США та 1 500 доларів США відсотків.

Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Пояснила суду, що вона повернула позивачу розмір отриманих в позику коштів в сумі 15 000 доларів США та 1 500 доларів США відсотків. Також пояснила, що існує вже декілька рішень судів за позовом ОСОБА_1 , якими з неї стягнуто неустойку і які вона в порядку примусового виконання сплачує. Додала, що по рішенню суду їй залишилося сплатити 10 000 доларів США неустойки та 5 000 доларів винагороди, на які позивач за різні період постійно нараховує неустойку та відповідно звертається до суду з позовними заявами.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29 вересня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого остання отримала в борг грошові кошти в розмірі 15 000 доларів США, строком на шість місяців та зобов`язалася повернути 31 березня 2019 року (а. с. 5).

В даному договорі позики, згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, сторони погодили винагороду для позикодавця у формі 10% від цієї суми щомісячно до дня фактичного повернення грошових коштів. 31 березня 2019 року сума боргу з 10% складе винагороду 26 573 доларів США.

Також, в Договорі позики сторони погодили, що у разі не повернення суми боргу в строк, ОСОБА_2 зобов`язалася сплатити щоденну неустойку в розмірі 25% від всієї суми, яка згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України забезпечує виконання договору позики і зменшенню не підлягає.

Крім цього, згідно договору позики, в разі відсутності ОСОБА_1 суму позики ОСОБА_2 зобов`язалась повернути борг ОСОБА_4 на вище зазначених умовах.

В зазначений в договорі позики строк ОСОБА_2 не повернула ОСОБА_1 грошові кошти.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснила, що повернула позивачу позику в сумі 15 000 доларів США та 1 500 доларів США відсотків. А позивач визнав в судовому засіданні, що всього ОСОБА_2 повернула йому боргу в сумі 16 500 доларів США.

Судом першої інстанції також встановлено, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебували інші справи ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення основного боргу, винагороди та неустойки.

Зокрема, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 січня 2021 року, яке постановою Київського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року залишено без змін, у справі №369/11450/19 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в загальному розмірі 376 825 грн, що включає суму основного боргу в розмірі 10 073 доларів США та неустойку в розмірі 5 000 доларів США.

10 червня 2021 року ОСОБА_2 написала ОСОБА_1 заяву, засвідчену нотаріально, в якій підтвердила намір добровільно виконати грошове зобов`язання, а саме сплатити суму позики в розмірі 10 073 доларів США, неустойку в розмірі 5 000 доларів США, що разом становить еквівалент 376 825 грн та підлягає примусовому виконанню за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 січня 2021 року у справі №369/11450/19.

Постановою Верховного Суду від 25 січня 2023 року рішення районного суду від 11.01.2021 та постанова апеляційного суду від 14.04.2021 у справі №369/11450/19 залишені без змін.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2022 року у справі, яке постановою Київського апеляційного суду від 09 березня 2023 року залишено без змін, у справі №369/2967/21 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку в розмірі 5 000 доларів США.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 22 грудня 2022 року у справі №369/86/22, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за договором позики від 29.09.2018 за період з 05.10.2021 по 05.01.2022 в розмірі 20 доларів США.

По іншим судовим справам за позовом ОСОБА_1 , які знаходяться в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області, а саме: №369/13586/20, №369/8426/21, №369/14875/21 відсутні судові рішення.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що неустойку в розмірі 120 589 доларів США ним обраховано за період з 06 січня по 23 лютого 2022 року, виходячи із суми основного боргу 10 073 доларів США, яку не повернула ОСОБА_2 .

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення неустойки частково, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України наявні підстави для зменшення розміру неустойки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Так, статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Як вже вказувалося вище, за умовами договору позики від 29 вересня 2018 року, у разі неповернення суми боргу в строк ОСОБА_2 зобов`язалась сплатити щоденну неустойку в розмірі 25 % від всієї суми. Також договором визначено, що неустойка згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, забезпечує виконання договору позики і зменшенню не підлягає.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №703/1181/16-ц, провадження №14-442цс18, від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц, провадження №14-64цс19, від 21 серпня 2019 року у справі №727/9352/17, провадження №14-319цс19.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду, щодо наявності правових підстав для зменшення неустойки.

Судом встановлено, що заявлена вимога про стягнення з відповідачки на користь позивача неустойки у розмірі 120 589 доларів США за період з 06.01.2022 по 23.02.2022, яка більше ніж у 10 (десять) разів перевищує суму простроченого зобов`язання (10 073 доларів США), не відповідає засадам цивільного судочинства та справедливому розгляду і вирішенню справи.

Оскільки умова договору позики про неможливість зменшення розміру неустойки фактично є нікчемною та не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, то врахувавши розмір непогашеної суми позики, неспівмірність заявленої позивачем суми неустойки із розміром основної заборгованості, суд першої інстанції правильно застосував ч. 3 ст. 551 ЦК України та дійшов обґрунтованого висновку про зменшення суми неустойки до 10 доларів США.

Слід враховувати і те, що Верховний Суд, переглядаючи рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.01.2021 та постанову Київського апеляційного суду від 14.04.2021 у справі №369/11450/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення основного боргу, неустойки та винагороди, також вказав на правильність застосування судом положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та обґрунтованість висновку суду першої інстанції про зменшення суми неустойки.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не просила зменшити розмір неустойки, а суд безпідставно застосував частину третю статті 551 ЦК України, є необґрунтованими.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо невірної оцінки судом обставин для необхідності зменшення розміру неустойки, як і не містить будь-яких інших доводів щодо незаконності чи необґрунтованості рішення суду.

Посилання скаржника на те, що він поніс значні витрати перед своїми позикодавцями та зазнав збитків, у зв`язку з порушенням відповідачкою зобов`язань щодо повернення грошових коштів за договором позики, а також посилання на наявність у відповідачки великого доходу за рахунок отриманих від нього в борг коштів не спростовують висновку суду про наявність правових підстав для зменшення розміру неустойки та відповідно не є підставою для скасування рішення суду.

Більше того, такі посилання позивача не стосуються предмету доказування у цій справі і відповідно не мають правового значення для вирішення цієї справи.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення неустойки.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення винагороди позикодавця в розмірі 3 333 доларів США, оскільки позовна заява не містить жодного обґрунтування таких вимог. В апеляційній скарзі теж відсутні доводи незгоди з рішенням суду в цій частині позовних вимог.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 31 березня 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

В. А. Кравець