С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
____________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/806/23
В справі 760/5528/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

09 березня 2023 року в місті Києві Солом`янський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Коробенка С.В.,

за участю секретаря Семененко А.Д.

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання частково недійсним свідоцтва на знак для товарів і послу та зобов`язання вчинити певні дії.

ІІ. Описова частина

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Державної служби інтелектуальної власності України про визнання частково недійсним свідоцтва № НОМЕР_1 на знак для товарів і послу та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх вимог Позивач зазначає, що 27.02.2017 йому було видано свідоцтво України на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» № НОМЕР_2 .

Відповідачем ОСОБА_2 було подано заявку № m 2015 10483 на реєстрацію комбінованої торговельної марки «ІНФОРМАЦІЯ_1» відносно переліку товарів і послуг 16 класу МКТП та на його ім`я видано свідоцтво № НОМЕР_1 .

Позивач вважає, що позначення Відповідача ОСОБА_2 є схожим настільки, що його можна сплутати із раніше зареєстрованим словесним позначенням на ім`я Позивача «ІНФОРМАЦІЯ_1», а також вказує на тотожність послуг 16 класу із заявленим позначенням Позивача.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2017 головуючим у справі визначено суддю Коробенка С.В.

24.03.2017 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

14.06.2017 від представника Відповідача ОСОБА_2 надійшла апеляційна скарга на вищевказану ухвалу суду.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.07.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено та ухвалу суду від 24.03.207 залишено без змін.

16.06.2016 від Позивача надійшла заява про стягнення з Відповідача судових витрат.

10.07.2017 від Позивача надійшла заява про зміну неналежного Відповідача Державної служби інтелектуальної власності України на Міністерство економічного розвитку і торгівлі України та подано уточнену позовну заяву.

08.09.2017 протокольною ухвалою суду було задоволено клопотання про зміну неналежного Відповідача Державної служби інтелектуальної власності України на Міністерство економічного розвитку і торгівлі України.

30.08.2018 від представника Відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі та клопотання про призначення у справі товарознавчої експертизи.

30.08.2018 ухвалою суду у задоволенні клопотання представника Відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено.

01.11.2018 від Позивача надійшли заперечення проти клопотання про призначення експертизи та уточнена заява про стягнення з Відповідача судових витрат.

16.11.2018 від Позивача надійшло клопотання про долучення доказів до справи, а саме висновку судової експертизи в сфері інтелектуальної власності № 19630 від 16.10.2018.

19.12.2018 від представника Відповідача Корбана Г.О. надійшли заперечення проти висновку судової експертизи в сфері інтелектуальної власності.

22.12.2018 від представника Відповідача Корбана Г.О. надійшло клопотання про призначення у справі судової експертизи об`єктів у сфері інтелектуальної власності.

22.12.2018 ухвалою суду задоволено вказане клопотання та призначено судову експертизу об`єктів у сфері інтелектуальної власності.

29.12.2018 від представника Позивача надійшла апеляційна скарга на ухвалу суду від 22.12.2018.

18.02.2019 постановою Київського апеляційного суду ухвалу суду від 22.12.2018 залишено без змін.

14.01.2020 до суду надійшов висновок експертів №058/19 від 02.12.2019.

Сторони у судове засідання не з`явилися, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

ІІІ. Мотивувальна частина.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 418 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

За нормою частини 1 статті 424 цього Кодексу майновими правами інтелектуальної власності є: право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Згідно статті 420 цього Кодексу до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Стаття 492 ЦК України визначає, що торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.

Відповідно до статті 494 ЦК набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом.

Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом.

Набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку, яка має міжнародну реєстрацію або визнана в установленому законом порядку добре відомою, не вимагає засвідчення свідоцтвом.

Відповідно до статті 495 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: право на використання торговельної марки; виключне право дозволяти використання торговельної марки; виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором.

Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у зв`язку з набуттям і здійсненням права власності на знаки для товарів і послуг в Україні, є Закон «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» від 15.12.1993 (далі - Закон № 3689-XII).

Встановлено, що 29.09.2014 Позивач подав заявку на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за №m 2014 13770.

27.02.2017 Позивачу було видано свідоцтво України на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» № НОМЕР_2 .

03.07.2015 Відповідачем ОСОБА_2 була подана заявка на реєстрацію комбінованого позначення № m 2015 10483 «ІНФОРМАЦІЯ_1».

В подальшому на ім`я ОСОБА_2 було видано свідоцтво на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 .

Позивач вважає, що товари і послуги, для яких зареєстровані позначення Відповідача ОСОБА_2 та Позивача за свідоцтвами України № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 є спорідненими та схожими на стільки, що їх можна сплутати.

Проте, суд не погоджується з такими доводами Позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» (далі Закон) обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням торговельної марки та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення торговельної марки та переліком товарів і послуг.

Реєстрація знаків для товарів і послуг здійснюється для конкретних товарів або послуг, які розподілені по класам МКТП виключно в адміністративних цілях. Як наслідок класифікація товарів не може слугувати головним аргументом при вирішенні питання про спорідненість товарів або послуг. Іноді в одному класі перераховуються абсолютно різні товари, наприклад комп`ютери, вогнегасники і телефони в 9 класі МКТП. Іноді навпаки споріднені товари і послуги можуть бути перераховані в різних класах МКТП, наприклад клеючі речовини можуть бути в 1, 3, 5 і 6 класах.

Товари і послуги вважаються спорідненими, якщо у силу своєї природи (рід (вид) товарів і/або послуг; вид матеріалу, з якого товари виготовлені; канали збуту) чи призначення ймовірно може виникнути у споживача враження про єдине джерело їх походження.

Відповідно до абз. 2 та 3 п. 4.3.2.5 Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затверджених наказом Державного патентного відомства України від 28.07.1995, при встановлені однорідності товарів або товарі і послуг визначається принципова імовірність виникнення у споживача враження про належність їх одній особі, що виготовляє товар або надає послуги.

Для встановлення такої однорідності слід враховувати рід (вид) товарів і послуг, їх призначення, вид матеріалу, з якого товари виготовлені; умови та канали збуту товарів, коло споживачів.

Згідно п. 3 ст. 6 Закону, не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з: знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для таких самих або споріднених з ними

товарів і послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону об`єктом знака може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори та комбінації кольорів, а також будь-яка комбінація таких позначень.

Визначення схожості зображень знака та позначення здійснюється за принципом викладеним в п. 4.3.2.4 Правил, де зазначено, що позначення вважається схожим настільки, що його можна сплутати з іншим позначенням, якщо воно асоціюється з ним в цілому, незважаючи на окрему різницю елементів.

Відповідно до п. 4.3.2.4 Правил, позначення вважається тотожним з іншим позначенням, якщо воно збігається з ним у всіх елементах.

Позначення вважається схожим настільки, що його можна сплутати з іншим позначенням, якщо воно асоціюється з ним в цілому, незважаючи на окрему різницю елементів.

Знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1, зобр.» є комбінованим.

Знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1» є словесним.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та те що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Користуючись правом, передбаченим наведеною нормою, представником Позивача долучено висновок судової експертизи в сфері інтелектуальної власності № 19630 від 16.10.2018 складеного Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз імені Засл. Професора М.С. Бокаріуса, відповідно до якого знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_2 виданим ОСОБА_1 є схожим зі знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 , виданим ОСОБА_2 , настільки, що їх можна сплутати.

19.12.2018 представником Відповідача було подано заперечення проти вказаного висновку експерта та зазначено, що він не відповідає вимогам п. 1.6 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень.

У зв`язку з викладеним, 22.12.2018 ухвалою суду призначено судову експертизу об`єктів у сфері інтелектуальної власності.

Відповідно до висновку експертів №058/19 від 02.12.2019 Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності, товари і послуги, для яких зареєстровані знаки для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 та за свідоцтвом України № НОМЕР_2 не є спорідненими.

Знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 не є схожим зі знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_2 настільки, що їх можна сплутати щодо зареєстрованих товарів і послуг.

Оцінивши висновок експертів №058/19 від 02.12.2019, суд не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновків чи суперечливість їх іншим матеріалам справи.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

За змістом ч.1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Права інтелектуальної власності, зокрема на знаки для товарів і послуг, визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 469 ЦК України).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позову.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст.ст. 5, 6, 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання частково недійсним свідоцтва на знак для товарів і послу та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач 1: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач 2: Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, місцезнаходження: м.Київ, вул. Липківського Василя, 45.

Суддя: