ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/535/22Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 22-ц/817/351/23 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Шевчук Г. М., Храпак Н. М.,

за участі секретаря -Стецюк М.А.

та сторін -позивачки ОСОБА_1 ; представника заявника ОСОБА_2 адвоката Лисак В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 602/535/22 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Лисак Володимира Богдановича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 грудня 2022 року, ухваленого суддею Позняк В.М., повний текст рішення суду складено 30 грудня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки і піклування Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

у липні 2022 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову посилається на те, що перебувала в шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 21.02.2018 року. В цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_5 . З моменту народження дитини відповідач жодного разу не бачив доньку. Після виписки з пологового будинку він не забрав її із новонародженою донькою, тому вона поїхала до дому батьків. Від народження дитини жодних стосунків із батьком донька не підтримує, не спілкується. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в подальшій долі доньки, не цікавиться успіхами малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом її здоров`я, не вітає її з днем народження, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; взагалі не спілкується з дитиною; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки ОСОБА_5 . Всі питання щодо виховання та медичного догляду вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні та її чоловіка ОСОБА_7 , якого малолітня ОСОБА_5 вважає своїм татом і так його називає у побуті. ОСОБА_7 повністю замінив доньці батька. Тому, вважає, що вказані факти є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 грудня 2022 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 992, 40 гривень судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Лисак В.Б. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 грудня 2022 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянта зазначив, що ОСОБА_3 зайняла по відношенню до нього войовничу позицію, уникає спілкування, систематично нехтуючи його правами на побачення з дитиною, забороняє з нею спілкуватися, фактично узурпувавши всі права на неї. Так як на даний час ОСОБА_2 перебуває на заробітках за межами України, комунікація між ним та донькою може бути здійснено виключно за допомогою ОСОБА_3 . За таких обставин цілком очевидно, що цікавитись успіхами доньки, станом її здоров`я, привітання з днем Народження, піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовки до самостійного життя не виявляється можливим. Але це не винна поведінка батька, не нехтування батьківськими обов`язками - це спекулятивні дії колишньої дружини, матері дитини, яка зайняла таку позицію.

Також, щодо висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лановецької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, який затверджено рішенням виконавчого комітету Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області від 23 грудня 2022 року № 268, та визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , щодо малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 то даним органом опіки та піклування не було проведено необхідних заходів для повного та об`єктивного дослідження обставин невиконання батьківських обов`язків з боку ОСОБА_2 , в частині саме його вини та умисного нехтування ним батьківськими обов`язками, не застосовано тих методів якими повинен керуватися орган опіки при вирішенні таких питань, як наприклад отримання пояснень самого ОСОБА_2 , як від батька дитини, проведення такого є спілкування з його батьками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Тобто, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про необхідність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_5 , не взяв до уваги факт його перебування на час розгляду справи за межами України на заробітках, його прагнення налагодити відносини з донькою, та те, що він категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

Крім цього у справі відсутні докази, які б безспірно свідчили про умисне ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських прав щодо дитини, а також не враховано, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Лисак В.Б. у якому зазначила, що під час розгляду справи в суді першої інстанції були допитані свідки з обох сторін які спростували той факт, що вона обмежує спілкування відповідача з донькою.

Батько протягом 6 років не цікавиться своєю дочкою, не дзвонить їй та не вітає з днем народження, не знає як вона виглядає, чим займається, які в неї інтереси та які гуртки відвідує.

Окрім цього, в апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 жодним чином не навів доводів, якими підтверджується, що відповідач як батько не нехтує своєю донькою і виконує свої батьківські обов`язки.

Не заслуговує на увагу посилання апелянта на те, що висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лановецької міської ради Кременецького району № 268 від 23.12.2022 року є необґрунтованим, оскільки відповідача було повідомлено про час і місце розгляду комісією справи, однак від ОСОБА_2 не надійшло жодних заперечень чи пояснень, не вжито заходів, щоб висловити свою позицію з даного питання. Натомість відповідач проігнорував дане засідання комісії та розгляд питання про доцільність позбавлення його батьківських прав.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Лисак В.Б. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній, пояснивши, що ОСОБА_2 не бажає, щоб його було позбавлено батьківських прав відносно дочки, оскільки дружина поїхала спочатку до своїх батьків, а пізніше змінила місце проживання разом із дитиною, не повідомивши його. Він намагався налагодити відносини із дружиною і дочкою, однак все виявилось безрезультатно. Він намагається спілкуватись із дочкою, але позивачка не дає номер телефону. Вчасно сплачує аліменти, а зараз перебуває на заробітках за кордоном.

ОСОБА_1 апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Лисак В.Б. не визнала, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, пояснивши, що вони одружувались, коли відповідач був ще неповнолітнім. Після народження дочки, вона поїхала проживати до батьків. Відповідач тривалий час не проявляє інтересу до дитини. Вона уже більше трьох років проживає з іншим чоловіком, зареєструвавши шлюб у 2022 році.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Задовольняючи позовні вимоги та позбавляючи ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача є свідомим ухиленням від виконання батьківського обов`язку по вихованню дитини. Відповідачем протягом тривалого часу розгляду справи не вчинено дій, які б свідчили, що ухилення від виконання батьківського обов`язку по вихованню дитини носить тимчасовий характер та ОСОБА_2 реально вчиняє дії щодо налагодження стосунків з дитиною, щодо піклування про неї та виконання батьківських обов`язків.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 липня 2016 року, який розірвано рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 21 лютого 2018 року у справі № 602/888/17.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в цьому шлюбі народилася донька ОСОБА_5 .

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 31 травня 2017 року у справі № 602/139/17 суд ухвалив стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень щомісяця, починаючи з 02 березня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання позивачки в розмірі 300 гривень щомісяця до досягнення дитиною трьох років.

30 червня 2022 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , у зв`язку із чим змінила прізвище на « ОСОБА_3 » ( свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 30 червня 2022 року).

ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 проживають без реєстрації по АДРЕСА_1 , спільно ведуть сільське господарство, виховують дитину( акт старости міської ради від 30 червня 2022 року) .

Малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідувала Лановецький міський комунальний заклад дошкільної освіти «Ромашка» з 11.04.2018 по 30.07.2019. Приводила до закладу, забирала з нього, цікавилася розвитком дитини, спілкувалася з педагогами її мама ОСОБА_3 . З батьком малолітньої ОСОБА_5 працівники закладу не знайомі, він не приймав участі в батьківських зборах, облаштуванні закладу, не приходив на святкові ранки чи інші педагогічні заходи, ніколи не забирав і не приводив дитини(інформація директора Лановецького міського комунального закладу дошкільної освіти (ясел - садка) «Ромашка» від 05.07.2022 року).

ОСОБА_5 відвідує дошкільний підрозділ Юськовецького ЗСО І-ІІІ ступенів з 01.09.2019 року. 3a період навчання у дошкільному підрозділі вихованням дитини займалася мама ОСОБА_3 . Часто дівчинку у садочок приводив вітчим ОСОБА_7 . Постійно батьківські збори, виховні заходи у дошкільному підрозділі відвідувала мама ОСОБА_3 та вітчим ОСОБА_7 батько ОСОБА_2 безпосередньої участі у вихованні дитини не приймав, не приводив дівчинку у дошкільний підрозділ, не відвідувач свята, батьківські збори ( довідка Юськовецької загальноосвітньої середньої школи І-ІІІ ступенів від 06.06.2022 року № 52).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Суд на перше місце має ставити якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для постановлення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Подаючи позов ОСОБА_1 як доказ того, що ОСОБА_2 не бере участь у вихованні дитини подала висновок комісії з питань та захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лановецької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, який затверджено рішенням виконавчого комітету Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області від 23 грудня 2022 року № 268 та яким визнано за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Комісією встановлено, що з моменту народження дитини її батько ОСОБА_2 жодних стосунків з нею не підтримує, не бачив та не відвідував її, не цікавиться по даний час її розвитком, станом здоров`я, не допомагає, фінансово, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням та підготовкою до сімейного життя.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 559/1215/19-ц (провадження № 61-8348св22) зроблено висновки про те, що «висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо».

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не приймає до уваги висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лановецької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, який затверджено рішенням виконавчого комітету Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області від 23 грудня 2022 року № 268 з огляду на те, що даний висновок є недостатньо обґрунтованим, неповним, здійснений без урахування характеристики та думки батька дитини, не досліджено його ставлення до виконання батьківських обов`язків. Матеріали справи не містять доказів щодо виклику ОСОБА_2 на засідання комісії.

ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення його батьківських прав та вказує, що він не втратив інтересу до участі у вихованні дитини, відсутня заборгованість по аліментах. А не активна його участь у житті доньки спричинена тим, що у зв`язку із віком дитини (6 років) уся комунікація з нею можлива виключно через її матір, з якою в ОСОБА_2 склались неприязні стосунки і яка не надає будь яких контактів. ОСОБА_3 змінила місце свого та дитини проживання, не повідомивши відповідача.

ОСОБА_2 вчасно сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , що свідчить про його небажання ухилятись від батьківських обов`язків.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine) від 18 грудня 2008 року, заява № 39948/06).

Позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам стосовно їх дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту спорідненості з дитиною є крайнім заходом, а вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Установивши, що ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення батьківських прав та вказує, що не втратив інтерес до участі у вихованні дочки, колегія суддів вважає про недоведеність позивачкою необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, з огляду на те, що він може бути застосований у виняткових випадках і лише у разі доведеності винної поведінки батька і коли змінити поведінку батька неможливо.

В матеріалах справи відсутні докази щодо злісного ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків.

Враховуючи вище викладене. колегія суддів вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до доньки.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно пунктів 1 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на зазначене, судове рішення ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 .

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на ОСОБА_2 в межах ним понесених у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Лисак Володимира Богдановича задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки і піклування Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення по виконанню батьківських обов`язків щодо виховання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції покласти на ОСОБА_2 в межах ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2023 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: Н.М. Храпак

Г.М. Шевчук