КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 756/5327/22

провадження № 22-ц/824/1285/2023

03 квітня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Жарського Тараса Володимировича на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року в складі судді Жука М.В.,

встановив:

19.07.2022 ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що перебувала з останнім у фактичному шлюбі, без його реєстрації в органах РАЦС.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 .

Дитина мешкає разом з матір`ю.

Відповідач ухиляється від утримання своєї дитини, хоча має достатній для цього дохід, оскільки перебуває на військовій службі у військовій частині № НОМЕР_1 Національної Гвардії України, яка зареєстрована у Івано-Франківській області. Позивач отримує дохід понад 40 000 грн.

Позивачка працює, має ще 10-ти річну дитину від першого шлюбу. Утримання дітей відбувається за її рахунок, але цього не достатньо для повноцінного розвитку молодшої дитини.

Посилаючись на вказані обставини позивачка просила суд присудити на її користь кошти на утримання (аліменти) дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і стягувати їх з ОСОБА_2 у розмірі 25% з усіх видів його доходів, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення сином повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Судові витрати зі сплати судового збору просила стягнути з відповідача. Також просила стягнути з відповідача на свою користь 2 300 грн у рахунок надання правничої допомоги.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.07.2022 і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 000 грн витрат на правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 992 грн 40 коп.

14.10.2022 представник ОСОБА_2 - адвокат Жарський Т. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року, ухвалити нове рішення, яким визначити для ОСОБА_2 розмір аліментів у твердій грошовій сумі 3 500 грн щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

Вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав, визначених ч .1 ст. 376 ЦПК України: судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи; судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначив, що сума аліментів, заявлена позивачем, є необґрунтованою. Розмір аліментів у розмірі 3 500 грн щомісяця забезпечує рівні умови для його обох дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , вона є більшою за прожитковий рівень на дитину відповідного віку та є достатнім для забезпечення їх спільної з позивачем дитини. Відповідач готовий і надалі брати участь у всіх додаткових витратах на їх спільну дитину.

Судом першої інстанції встановлено, що загальна сума доходу відповідача за період 31.03.2022 по 31.08.2022 становить 220 426 грн 23 коп. Проте, крім виплат постійного характеру, відповідач отримував премії, вихідну допомогу, польове забезпечення, субсидії, грошову компенсацію за неотримане речове майно, що має непостійний характер та з яких утримання аліментів не здійснюється. Таким чином складається ситуація, за якої оскаржуване рішення про стягнення аліментів в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, не забезпечить достатнього рівня життя для сина ОСОБА_3 , адже ця сума може бути меншою аніж та, на яку розраховує позивач.

Судом також не враховано, що у нього на утриманні є інша дитина та дружина, яких він забезпечує, орендує для них житло в м. Коломия, витрати на оренду складають 12 000 грн на місяць без урахування комунальних послуг. Після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України відповідач вивіз свою дружину та дитину з міста Херсон, де вони проживали, до Івано-Франківської області. У відповідача немає рухомого та нерухомого майна, майнових прав тощо.

При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 2 000 грн судом не була врахована правовий висновок Верховного Суду, висловлений в постанові від 06 березня 2019 року (справа №922/1163/18), про те, що прибутковий касовий ордер має право виписувати виключно особа, яка отримала готівку за наслідком касової операції, тобто під час отримання готівки через касу такої особи з відображенням такої операції у відповідних книгах обліку.

Оскільки ані позивачем, ані його представником не надано до суду належних доказів, що адвокат Воронов Є. Є. має касу і веде касову книгу, то відповідно адвокат і не може сам виписувати квитанцію чи касовий ордер про отримання коштів.

Таким чином, судом першої інстанції було помилково зроблено висновок про те, що позивачем та його представником доведено, що гроші були отримані адвокатом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Сухомлинова Н. І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року без змін.

Вказує, що в наданій відповідачем довідці не зазначено, що до інших виплат відносяться саме премії, вихідні допомоги, польове забезпечення, субсидії, грошова компенсація за неотримане речове майно, що має непостійний характер.

Питання стягнення аліментів та з яких саме доходів та нарахувань лежить в площині компетенції роботодавця відповідача, а саме наразі військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України.

Військовослужбовці сплачують аліменти в загальному порядку та з усіх видів грошового забезпечення, за винятком такого, яке не має постійного характеру.

Зазначає, що відповідач не має своїх дітей з новою дружиною, а виховує дитину своєї дружини. Дитина має свого рідного батька, який також сплачує аліменти на утримання цієї дитини.

Будь-яких доказів, як то виконавчий лист, виконавче провадження, рішення суду про стягнення аліментів чи інших документів про те, що на утриманні відповідача є інші особи чи відрахування не надано.

Витрати відповідача на власне забезпечення, як то орендна житла, сплата комунальних послуг, утримання нової родини ніяким чином не впливають на розмір аліментів і не може вирішуватись за рахунок аліментів на дитину.

Питання способу стягнення: у частці від заробітку (доходу) батька дитини чи у твердій грошовій сумі належить виключно стягувачу (позивачці як одержувачу).

Утримання малолітнього сина не повинно залежати від волі та рішення сторонніх осіб.

Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн позивачем були надані належні, достовірні, допустимі та достатні докази в розумінні вимог ст. 76-80 ЦПК України.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Згідно частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони мають дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис №994, виданим 28.04.2020 року Оболонським районним у місті Києві відділом державно/ реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ).

Сторони разом не проживають, не ведуть спільного господарства, дитина сторін проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні.

Відповідно до довідки від 5 серпня 2022 року №50/41-1645 про грошове забезпечення та інші види виплат за період з 1 березня 2022 р. по 31 серпня 2022 р., виданої ОСОБА_2 , який проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_1 Національної Гвардії України, загальна сума виплат постійного характеру становить 74 998,01 грн, інші виплати - 145 428,22 грн, загальна сума доходу - 220 426,23 грн (а.с.66).

Відповідно до платіжних доручень АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 перерахував ОСОБА_1 : 15.03.2022 - 3 500 грн; 18.03.2022 - 20 000 грн; 14.04.2022 - 9 030 грн; 06.05.2022 -15 025 грн 54 коп; 06.05.2022 - 10 025 грн 06 коп.; 07.07.2022 - 8 024 грн 88 коп.; 24.07.2022 - 5 025 грн 13 коп. (а.с. 76-82).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, ОСОБА_2 з 25 червня 2022 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 ( прізвище після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_7 ) (а.с.67).

ОСОБА_7 є матір`ю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.68).

Згідно договору оренди житлового приміщення від 10.06.2022, ОСОБА_2 орендував житлове приміщення площею 110 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Розмір орендної плати становить фіксовану суму в розмірі 12 000 грн (а.с.71-74).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його законності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями частин 1, 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Оскільки сторони добровільно не домовилися з приводу утримання своєї дитини, тому кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд.

Відповідно до ч. 1 та 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що стягнення аліментів у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача не забезпечить достатнього рівня життя для малолітньої дитини сторін. В свою чергу розмір в сумі 3 500 грн забезпечить рівні умови для двох дітей - його сина ОСОБА_6 та сина його дружини - ОСОБА_9 .

З огляду на те, що дитина проживає разом з матір`ю, тому саме вона обирає спосіб виплати аліментів.

Та обставина, що відповідач, крім виплат постійного характеру, має інші виплати, з яких аліменти не стягуються, не може слугувати підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Не є такою обставиною й перебування відповідача у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2022 року, в якому є інша малолітня дитина, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , необхідність нести витрати на їх утримання та оренду майна, оскільки вказані обставини не звільняють батька від обов`язку забезпечувати та утримувати свою дитину. Обов`язок матеріального утримання малолітньої дитини дружини відповідача покладається на її батьків.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір щомісячних аліментів відповідає матеріальній можливості відповідача надавати належну матеріальну допомогу на утримання дитини.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19, від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18.

Указана судова практика є незмінною.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції встановив, що позивачка має право на відшкодування документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем зроблено відповідну заяву та надала необхідні докази у порядку й строк, визначений процесуальним законом.

Згідно з договором про надання правової допомоги від 16 липня 2022 року, укладеним між адвокатським об`єднанням «Воронов та Партнери» в особі його керуючого партнера - адвоката Воронова Є. Є. та Мертель М. Л., остання доручила, а адвокатське об`єднання взяло на себе зобов`язання вчинити від її імені юридичні дії, в тому числі захист прав і представництво інтересів довірителя.

Позивачем також надано ордер серії АА №1184708 від 18.07.2022 на надання правової допомоги адвокатом Вороновим Є. Є., засвідчену копію свідоцтва про право на зайняття вказаною особою адвокатською діяльністю.

Відповідно до Акту №1/22 виконаних робіт, складеного довірителем Мертель М. Л. та повіреним Вороновим Є.Є. , повірений виконав, а довіритель прийняв такі роботи на загальну суму 2 000 грн: ознайомлення з матеріалами справи та надання консультації щодо предмету спору - 500 грн, підготовка та направлення до суду позовної заяви щодо стягнення аліментів - 1 500 грн, всього 2 000 грн. (а.с.14).

Таким чином, позивачка надала докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість.

Згідно з квитанції до прибуткового касового ордера №41 від 18 липня 2022 року АО «Воронов та Партнери» отримало від ОСОБА_1 2 000 грн на підставі договору від 16 липня 2022 року.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Разом із цим, відповідач чи його представник не подавали до суду заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, які позивачка просила стягнути з відповідача.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18 не заслуговують на увагу, оскільки у вказаній постанові питання щодо належності видаткового касового ордеру як доказу на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу та особи, яка має право його видавати, не вирішувалося.

Разом з тим, Верховний Суд в постанові від 16 квітня 2020 рок у (справа №727/4597/19) зазначив, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. А тому є правомірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви позивача про їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Жарського Тараса Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк