Справа № 127/2-н-44/08
Провадження 4-с/127/53/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Борисюк І.Е., розглянувши матеріали скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на дії державного виконавця Третього відділу державної виконавчої служби місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мартинюк Наталії Петрівни, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось ТОВ «Вердикт Капітал» із скаргою на дії державного виконавця Третього відділу державної виконавчої служби місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мартинюк Наталії Петрівни.

Згідно з ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод (п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України, ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

З матеріалів скарги вбачається, що 11.07.2023 заявником отримано оскаржувану постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.07.2023, а до суду із даною скаргою заявник (стягувач) звернувся 24.07.2023, що підтверджується даними з офіційного веб-сайту Укрпошти за трекінгом відправлення.

У своїй скарзі заявник зазначив, що звернувся із цією скаргою у строк, визначений ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» - протягом 10 робочих днів з дня отримання оскаржуваної постанови, а відтак строк на звернення до суду з скаргою ним не пропущено.

Оцінюючи вищевказані доводи заявника, суд виходить з наступного.

У відповідності до п. «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свободи.

Згідно із ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, процесуальний закон передбачає вчинення вищевказаних дій у строки, що обчислюються не в робочих, а календарних днях.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07 липня 1998 року № 11-рп/98 у справі щодо офіційного тлумачення частин другої і третьої статті 84 та частин другої і четвертої статті 94 Конституції України (справа щодо порядку голосування та повторного розгляду законів Верховною Радою України) зазначив: «Термін «дні», якщо він вживається у зазначених правових актах без застережень, означає лише календарні дні.

З огляду на встановлений ст. 122 ЦПК України порядок обчислення процесуальних строків зазначений десятиденний строк слід обчислювати в календарних днях. Такий порядок обчислення строків є єдиним для всіх норм ЦПК України та застосовується й у інших процесуальних кодексах України.

Таким чином, існують два законодавчі акти однакової юридичної сили, які встановлюють неоднаковий строк для оскарження дій державного виконавця щодо виконання судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, за змістом цієї норми при здійсненні судочинства суд керується положеннями ЦПК України, а не Законом України «Про виконавче провадження».

ЦПК України регулює порядок оскарження саме до суду загальної юрисдикції дій державного виконавця, на виконанні якого перебуває судове рішення цього суду. Право на звернення зі скаргою і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю ухваленого за правилами ЦПК України судового рішення та з його примусовим виконанням. Відповідні положення вміщено у розділі VIІІ цього Кодексу «Судовий контроль за виконанням судових рішень». Стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження» регулює оскарження дій державного виконавця не тільки до суду, а й до інших органів. Так, відповідно до частини третьої статті 74 зазначеного Закону рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження» регулює відносини з оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців при виконанні не тільки судових рішень, але й інших виконавчих документів. Так, у частині першій статті 3 цього Закону серед інших виконавчих документів, примусове виконання яких здійснюється ДВС, перераховано: виконавчі написи нотаріусів; посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішення інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішення (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень (пункти 3-9).

Ураховуючи викладене, можна дійти висновку, що ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» є загальною нормою по відношенню до ст.ст. 447-449 ЦПК України, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС.

Процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності і сторони повинні очікувати їх застосування.

Хоча ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і створює більш сприятливі умови для скаржника, однак суд має застосовувати строки встановлені процесуальним законом, приймаючи до уваги передбачену ч. 2 ст. 449 ЦПК України можливість поновлення судом пропущеного строку для подання такої скарги.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 920/149/18.

Згідно із ч. 1 ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ч. 1 ст. 123 ЦПК України).

Статтею 124 ЦПК України визначено закінчення процесуальних строків.

Згідно із ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно із ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З матеріалів скарги вбачається, що оскаржувана постанова була направлена стягувачу 04.07.2023, а вручена 11.07.2023. Таким чином, десятиденний строк на оскарження рішення, дії державного виконавця, обчислюється з моменту одержання заявником копії відповідної постанови.

Отже, в даному випадку, строк на вчинення процесуальної дії закінчився 21.07.2023. Скарга ж до суду була направлена стягувачем 24.07.2023, тобто із пропуском встановленого законом процесуального строку. Таким чином, згідно із ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії стягувачем втрачено.

Заявником до суду не подавалось клопотання про поновлення строку для звернення із скаргою на дії державного виконавця. Поважних причин пропуску процесуального строку встановленого законом суду не повідомлено.

Суд звертає увагу заявника на те, що пропуск зазначених строків, які визначаються як процесуальні строки, не є підставою для відмови у прийнятті скарги, оскільки вони можуть бути поновлені судом за наявності поважних причин і на них поширюються правила ст. 127 ЦПК України.

На вищевикладене, також, звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові Пленуму № 6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (із змінами від 03.06.2016) та інформаційному листі № 24-152/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі».

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними права не допускається.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи, зокрема, зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом строки.

Дотримання строку звернення до суду із скаргою є однією з умов для реалізації права, вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у відносинах.

Отже, чинне законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Згідно із ч. 2 ст. 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про залишення скарги без розгляду і повернення її заявнику.

Суд роз`яснює заявнику про право на подання клопотання про поновлення пропущеного строку і повторне звернення до суду на загальних підставах.

Враховуючи викладене, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ч. 1 ст. 120, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 123, ст.ст. 124, 126, ч. 1 ст. 127, ст.ст. 258-261, ч. 4 ст. 263, ст.ст. 353, 354, ч. 1 ст. 447, ч. 1 ст. 449 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на дії державного виконавця Третього відділу державної виконавчої служби місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мартинюк Наталії Петрівни залишити без розгляду і повернути заявнику.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвала суду складена 02.08.2023.

Суддя: