Справа №760/8151/21
Провадження №2/760/4561/23
РІШЕННЯ

іменем України

06 лютого 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва

у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Тодосюк Г.В.,

представника позивача - адвоката Лисенко Г.О.,

представника відповідача Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України - Стрижеус Г.В.,

представника відповідача ПАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» - адвоката Бабенка С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» про поновлення на роботі, стягнення премії, середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лисенко Г.О. звернулася до суду з позовом до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок», в якому просить

1) визнати протиправним тa скасувати наказ №112, виданий 02.03.2021 року Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про звільнення ОСОБА_1 з посади директора ПрАТ «Український інститут із проекту інформаційно-комунікаційної інфраструктури «ДІПРОЗВ`ЯЗОК» згідно п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України;

2) визнати противоправним та скасувати наказ №13/к, виданий 03.03.2021 року ПрАТ«Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «ДІПРОЗВ`ЯЗОК» про звільнення ОСОБА_1 з посади директора ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «ДІПРОЗВ`ЯЗОК» згідно п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України;

3) поновити ОСОБА_1 на посаді директора ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «ДІПРОЗВ`ЯЗОК» ( 03.03.2021 року:

4) стягнути з ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «ДІПРОЗВ`ЯЗОК» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на 30.03.2021 року у сумі 94 511,10 грн;

5) зобов`язати ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «ДІПРОЗВ`ЯЗОК» підготувати та надати до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України дані для визначення розміру премії ОСОБА_1 , як керівника ПрАТ «Діпрозв`язок» за 4 квартал 2020 року та за 2020 рік, інформацію стосовно виконання умов преміювання, показниками і розмірами преміювання;

6) зобов`язати Адміністрацію Державної служби спеціального зв`язку та захисту iнформацii України підготувати висновки щодо розміру премії ОСОБА_1 , як керівника ПРАТ «Діпроспезв`язок» за 4 квартал 2020 року та за 2020 рiк, прийняти відповідне рішення та видати наказ про виплату премії ОСОБА_1 за 4 квартал 2020 року та річну премію за 2020 рік;

7) стягнути з ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «ДІПРОЗВ`ЯЗОК» на користь ОСОБА_1 річну премію за 2020 рік в розмірі не меншу розміру 132777,60 грн та премію за 4 квартал 2020 рiк не менше розміру 22406,22 грн;

8) стягнути з відповідачів судові витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких буде визначено не пізніше 5 днів з дня прийняття рішення.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 08 листопада 2016 року між Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та ОСОБА_1 укладено контракт, відповідно до якого позивача призначено на посаду директора ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» на термін з 18 листопада 2016 року до 17 листопада 2017 року включно.

15 листопада 2016 року Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України винесено наказ №709 про призначення ОСОБА_1 на посаду директора ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» з 18 листопада 2016 року.

В подальшому контракт неодноразово продовжувався та вносились до нього зміни.

Так, додатковою угодою від 10 березня 2020 року та наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України №568 від 15 вересня 2020 року було продовжено термін дії контракту з ОСОБА_1 до 17 листопада 2021 року.

14 грудня 2020 року наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України №810 вирішено провести з 15.12.2020 по 12.02.2021 рік внутрішній аудит діяльності та заходiв ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» щодо ефективності управління товариством, фінансовими, матеріальними та трудовими ресурсами, складання та виконання фінансових планів, достовірності фінансової звітності, правильності ведення бухгалтерського обліку та ведення договірної роботи, з питань функціонування системи внутрішнього контролю, досягнення поставлених цілей та якості виконання завдань за призначенням за період з 01.01.017 по 30.09.2020. На термiн проведення аудиту директора ОСОБА_1 було відсторонено від виконання службових обов`язків.

Наказом від 15.12.2020 року внесено зміни до наказу № 810 в частині дати початку аудиту, а саме з 15.01.2020 на 17.12.2020 року.

01 лютого 2021 року наказом №61 продовжено проведення внутрішнього аудиту до 02 квітня 2021 року, а також продовжено строк подання звiту за результатами внутрішнього аудиту до Голови Держспецзв`язку до 09 квітня 2021 року.

02 березня 2021 року Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України видано наказ №112 про звільнення ОСОБА_1 03 березня 2021 року з посади директора ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» з підстав, передбачених контрактом, з достроковим його розірванням за п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України.

03 березня 2021 року наказом №13/к ПрАТ «Діпрозв`язок» звільнено ОСОБА_1 з посади директора ПрАТ «Діпрозв`язок» з 03 березня 2021 року, з підстав, передбачених контрактом, з достроковим його розірванням за п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Позивач вважає, що накази про його звільнення є безпідставними, звiльнення - незаконним, без жодного обґрунтування та за відсутності підстав для розірвання контракту, оскільки жодних порушень він не допускав. Тому є підстави для скасування наказів про звільнення, поновлення його на посаді та виплати належних йому сум, включаючи річну премію за 2020 рік, премію за 4 квартал 2020 року, середній заробіток за вимушений прогул.

Вказала, що відсутні підстави для дострокового розірвання контракту та звільнення за п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України, а в наказах про звільнення відсутні посилання на конкретні умови контракту, які він не виконав та які в свою чергу стали підставою для дострокового розірвання контракту, що відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №452/970/17 є незаконним. Контракт розірвано без попередження за два тижні, а тому є всі підстави для їх скасування та поновлення позивача на посаді директора з 03 березня 2021 року. А також на підставі ст.235 КЗпП України необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 березня 2021 року.

Крім того, відповідно до п.17, п.18 контракту на день звільнення у позивача виникло право на отриманні річної премії за 2020 рік та премії за 4 квартал 2020 року, проте в порушення вимог статей 116, 117 КЗпП України указана премія у розмірі 155183,82 грн не була виплачена позивачу. Тому необхідно зобов`язати ПрАТ ПрАТ «Діпрозв`язок» підготувати та надати до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України дані для визначення розміру премії ОСОБА_1 за 4 квартал 2020 року та за 2020 рік, інформацію стосовно виконання умов преміювання, показниками і розмірами преміювання; зобов`язати Адміністрацію Державної служби спеціального зв`язку та захисту iнформацii України підготувати висновки щодо розміру премії ОСОБА_1 за 4 квартал 2020 року та за 2020 рiк, прийняти відповідне рішення та видати наказ про виплату премії ОСОБА_1 за 4 квартал 2020 року та річну премію за 2020 рік; стягнути з ПрАТ «Діпрозв`язок» на користь ОСОБА_1 річну премію за 2020 рік в розмірі не меншу розміру 132777,60 грн та премію за 4 квартал 2020 рiк не менше розміру 22406,22 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 02 квітня 2021 року справу розподілено головуючому судді Аксьоновій Н.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 квітня 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також витребувано докази в Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок».

Ухвалою від 07 червня 2021 року продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

14 липня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, в якому представник відповідача просив у позові відмовити.

В обґрунтування заперечень проти позову зазначив що наказом Адміністрації Держспецзв`язку від 02 березня 2021 року №112 «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до рішення Голови Держспецзв`язку від 25 лютого 2021 року до доповідної записки начальника УВА від 24 лютого 2021 року прийнято рішення звільнити позивача з посади директора товариства з підстав, передбачених контрактом, з достроковим його розірванням за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України. Позивача було ознайомлено з наказом Адміністрації Держспецзв`язку від 02 березня 2021 року №112 «Про звільнення ОСОБА_1 », про що 03 березня 2021 року позивачем зроблено напис на першому примірнику наказу із зазначенням точної дати та часу ознайомлення з наказом. Жодних зауважень або заяв про те, що він не згодний з наказом або про те, що йому не відомі причини звільнення, ОСОБА_1 не зазначив. Отже, на момент ознайомлення з наказом про звільнення позивач усвідомлював законність підстав та причин звільнення. Вказав, що чинним законодавством не передбачено обов`язку зазначення в наказі конкретних умов контракту, які були порушені.

Відповідно до наказу Адміністрації Держспецзв`язку від 12 грудня 2020 року №810 «Про проведення внутрішнього аудиту» (зі змінами) аудиторською групою у період з 17 грудня 2020 року по 16 квітня 2021 року проведено внутрішній аудит діяльності та заходів Товариства щодо ефективності управління товариством, фінансовими, матеріальними та трудовими ресурсами, складання та виконання фінансових планів, достовірності фінансової звітності, правильності ведення бухгалтерського обліку та ведення договірної роботи, з питань функціонування системи внутрішнього контролю, досягнення поставлених цілей та якості виконання завдань за призначенням за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2021 року. За результатами цієї роботи встановлено суттєві недоліки та порушення, які засвідчили наявність ризиків у сфері управління товариством, фінансово-господарській діяльності, договірній, науково-дослідній та претензійно-позовній роботі. Під час проведення аудиту начальником Управління внутрішнього аудиту Адміністрації Держспецзв`язку була підготовлена доповідна записка Голові Держспецзв`язку від 24 лютого 2021 року.

Згідно з доповідною запискою під час проведення аудиту виявлено систематичні порушення, які є підставою для звільнення директора товариства ОСОБА_1 з посади та розірвання з ним контракту за такими фактами:

1) систематичне невиконання без поважних причин вимог п.9 розділу 2 контракту щодо подання Адміністрації Держспецзв`язку щоквартальних та річних звітів про результати виконання показників, передбачених контрактом, та інформацію про стан виконання заходів, визначених рішенням колегії та наказам вищого органу товариства;

2) допущено значне зростання обсягів простроченої кредиторської та дебіторської заборгованості, що фактично свідчить про збитки товариства, не відображені в бухгалтерському обліку як фінансовий результат;

3) не здійснено погодження кандидатур заступників. Контрактом, укладеним з директором ПрАТ «Діпрозв`язок», передбачено погодження з вищим органом Товариства кандидатур для призначення заступниками директора, що ОСОБА_2 не здійснювалось, зокрема відсутні відомості про погодження з Адміністрацією Держспецзв`язку кандидатури ОСОБА_3 на посаду першого заступника директора ПрАТ «Діпрозв`язок», ОСОБА_4 на посаду заступника директора з економічних питань - головного бухгалтера ПрАТ «Діпрозв`язок» та ОСОБА_5 на посаду заступника директора з технічних питань ПрАТ «Діпрозв`язок». Відповідно до наказу ПрАТ «Діпрозв`язок» від 30 березня 2020 року №9/к «Про переведення працівників на інші посади та переміщення до інших структурних підрозділів з 01 квітня 2020 року» начальника фінансово-економічної служби - головного бухгалтера ОСОБА_4 переведено на посаду заступника директора з економічних питань - головного бухгалтера Товариства. Відповідно до наказу ПрАТ «Діпрозв`язок» від 01 грудня 2016 року №361/к «Про переведення» заступника Голови правління з технічної діяльності ОСОБА_5 з 01 грудня 2016 року переведено на посаду заступника директора з технічної діяльності. Матеріали щодо погодження призначень ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Адміністрації Держспецзв`язку не надходили, що свідчить про недотримання вимог абзацу тринадцять пункту 8 розділу 2 Контракту;

4) не виконано вимоги контракту в частині створення безпечних умов праці відповідно до вимог нормативних актів. Відповідно до пункту 15 Контракту керівник зобов`язаний вживати заходів до створення в кожному структурному підрозділі і на кожному робочому місці умов праці відповідно до вимог нормативних актів, а також забезпечити додержання прав працівників, гарантованих законодавством про охорону праці. Головним управлінням Держпраці у Київській області було здійснено планову перевірку щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки у Товаристві та складено Акт від 01.02.2021 № 51/732/12/A, яким виявлено низку порушень законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки. На підставі зазначеного акту надано припис про усунення виявлених порушень законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки з терміном виконання 01.03.2021. Проте товариством не виконано у повному обсязі вимоги, які вказані у приписі;

5) у 2020 році директор товариства ОСОБА_1 своїм наказом безпідставно призначив собі премію у розмірі понад 41 тис. грн, без погодження з вищим органом Товариства, та у порушення вимог розділу 3 укладеного з ним контракту та умов диференційованих показників і розмірів преміювання керівників державних підприємств, у тому числі казенних, об`єднань державних підприємств, акціонерних товариств, що належать до сфери управління Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України,затверджених наказом адміністрації Держспецзв`язку від 16.04.2018 року №247, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 11.05.2018 року за №583/32035. Відповідно до підпункту 1.1.1 пункту 1.1 наказу Адміністрації Держспецзв`язку від 08 січня 2020 року №2-з «Про заохочення» ОСОБА_1 нагороджений нагрудним знаком «За особливі заслуги» з нагоди 80-річчя створення ПрАТ «Діпрозв`язок».На підставі цього, відповідно до наказу Товариства від 13 січня 2020 року №3/з «Про заохочення» директору Товариства ОСОБА_1 нараховано та виплачено грошову винагороду в розмірі 100% посадового окладу. Зазначений наказ підписано самим ОСОБА_1 . Нарахування винагороди здійснено на підставі пункту 6 Положення про нагородження найманих працівників Товариства (додаток 7 до Колективного договору ПрАТ «Діпрозв`язок» на 2018-2019 року (із змінами та доповненнями), згідно якого нагородженому відомчими заохочувальними відзнаками Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (нагрудний знак «Відзнака Держспецзв`язку України», нагрудний знак «За особливі заслуги») виплачується грошова винагорода в розмірі посадового окладу (на той час 41493 гривні). Виплата такої винагороди здійснена всупереч вимогам Постанови №859, оскільки не передбачена Контрактом, а також здійснена без погодження з Адміністрацією Держспецзв`язку, як Вищого органу Товариства. Таким чином, позивач порушив вимоги розділу 3, укладеного Контракту.

6) відповідно до абз.11 п.8 контракту керівник зобов`язаний налагоджувати юридичне забезпечення діяльності товариства. Адміністрацією Держспецзв`язку отримано окрему ухвалу Господарського суду м. Києва від 21 квітня 2021 року у справі №910/2566/21 за позовом ТОВ «Західноукраїнська гірничо-хімічна компанія» про стягнення заборгованості за договором оренди у розмірі 258886,02 грн. Суд дійшов висновку, що в результаті бездіяльності посадових осіб ПрАТ «Діпрозв`язок» (керівник ОСОБА_1) Товариство не отримало протягом 2018, 2019 та 2020 років надходжень до бюджету від здачі в оренду нерухомого майна. Таким чином, з огляду на бездіяльність посадових осіб Товариства впродовж трьох років відбувалося накопичення заборгованості з орендних платежів.

Зазначені обставини свідчать про систематичне невиконання без поважних причин ОСОБА_1 умов укладеного контракту. А тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу та поновлення позивача на посаді є необґрунтованими.

Крім того, представник відповідача Адміністрації Держспецзв`язку зауважив, що положення №170 не поширюються на керівника підприємства державного сектору економіки, про що зазначено безпосередньо у примітці до Положення №170. Порядок укладання контракту з керівниками підприємств, що є у державній власності регулюється Положеннями про порядок укладення контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року №203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності». Пунктом 9 Положення №203 встановлено, що у контракті передбачаються умови його розірвання. Тобто, рішенням Уряду встановлено, що всі умови розірвання контракту безпосередньо визначено контрактом, який укладається між органом управління підприємства та керівником. Гарантії та компенсації для керівника при розірванні з ним контракту також можуть бути передбачені контрактом.

Абзацом третім пункту 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2008 року №777 «Про проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки» визначено, що контракт з керівником суб`єкта господарювання державного сектору економіки укладається міністерством, Фондом державного майна, іншим органом, що здійснює управління об`єктами державної власності, у порядку, передбаченому Положенням №203 і постановою Кабінету Міністрів України від 02 серпня 1995 року №597 «Про Типову форму контракту з керівником підприємства, що є у державній власності», статутом зазначеного суб`єкта. У пункті 28 Типової форми контракту передбачена можливість встановлення додаткових гарантій та компенсацій керівнику у разі дострокового припинення контракту.

Отже, вимога про попередження про дострокове розірвання контракту не встановлена ні законодавством, ні Контрактом.

Також вказав, що вимогу про виплату річної премії за 2020 рік та премії за 4 квартал 2020 року вважає безпідставною, адже на момент завершення процедури опрацювання Адміністрацією Держспецзв`язку фінансової звітності підприємств (14 квітня 2021 року) та прийняття рішення щодо виплати або невиплати премії та її розмір, ОСОБА_1 вже не був директором Товариства. Оскільки процедура нарахування премії за квартал та за рік керівнику підприємства завершувалась через півтора місяці після звільнення позивача, а законних підстав для призначення премії Адміністрацією Держспецзв`язку не було, рішення про виплату або невиплату премії ОСОБА_1 в день звільнення не приймалося.

Вимогу представника позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу без надання доказів понесення відповідних витрат вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

15 липня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок», в якому представник відповідача просив у позові відмовити.

В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що позивача було звільнено 03 березня 2021 року з посади директора ПрАТ «Діпрозв`язок» з підстав, передбачених контрактом, з достроковим його розірванням за п.8 ч.1 ст.36 КЗпР України, про що прямо зазначено у тексті наказу Держспецзв`язку від 02.03.2021 року №112.

У подальшому на підставі вказаного наказу ПрАТ «Діпрозв`язок» прийняв наказ від 03.03.2021 13/к про звільнення позивача з 03.03.2021 з підстав, передбачених контрактом, з достроковим його розірванням за п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України та при звільненні позивача доручив бухгалтерії остаточно провести розрахунок і виплатити позивачу грошову компенсацію за 7 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи 18.11.2020 по день звільнення, 7 календарних днів календарних днів невикористаної щорiчної додаткової відпустки за період роботи з 18.11.2018 по 17.11.2019, 7 календарних днів невикористаної щорічної додаткової вiдпустки за період роботи з 18.11.2019 по 17.11.2020 та 2 календарнi днi невикористаної щорiчної додаткової відпустки за період роботи з 18.11.2020 по день звiльнення, всього за 23 календарнi дні, на підставі ст.24 Закону України «Про відпустки».

Копію наказу ПрАТ «Діпрозв`язок» від 03.03.2021 №13/к позивач отримав 03.03.2021, з текстом цього наказу ознайомлений, зі змістом наказу погодився, про що позивач розписався на зворотній стороні наказу.

Позивачу були вручені розрахункові листи працівника за лютий та березень 2021 року відповідно до інформації яких ПрАТ «Діпрозв`язок» здійснило повний розрахунок, в т. ч. за днi невикористаної щорiчної основної та додатковоi відпусток згідно з наказом ПрАТ «Діпрозв`язок» вiд 03.03.2021 №13/к. З інформацією, що відображена в цих розрахункових листах позивач ознайомлений, будь-яких заперечень не надав. Отже, наказ Держспецзв`язку від 02.03.2021 № 112 та наказ ПрАТ «Діпрозв`язок» від 03.03.2021 №13/к, прийняті в межах повноважень та з дотриманням чинного законодавства України, а тому твердження позивача про їх незаконність не відповідає дійсності та є необґрунтованим. Крім того, зауважив, що п.18 контракту не передбачає безумовної та обов`язкової виплати керівникові премії за квартал та рік, а лише встановлює право виплати цієї премії за підсумками роботи за квартал та рік.

Відповідно до вимог п.4 Положення про порядок преміювання керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, що належать до сфери управління Адміністрації Держспецзв`язку, затвердженого наказом Адміністрації Держспецзв`язку від 21.10.2020 №676 дані для визначення розміру премії за звітний період підприємством подаються до Фінансово-економічного департаменту Адміністрації Держспецзв`язку (далі ФЕД) не пізніше 30 числа місяця, що настає за звітним кварталом, а за IV квартал та рік - до 10 березня року, що настає за звітним роком. Для визначення розміру премії керівника за IV квартал 2020 року та за 2020 рік ПрАТ «Діпрозв`язок» подало відповідні дані на адресу Держспецзв`язку разом із супровідним листом вiд 18.03.2021 №113/00. Однак, інформація про розмiр премії за IV квартал 2020 року та за 2020 рiк керівника ПрАТ «Діпрозв`язок» з Адміністрації Держспецзв`язку не надходила, вiдповiдно вказана премія позивачу виплачена не була.

19 липня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, подана представником позивача.

26 липня 2021 року надійшли заперечення Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на відповідь на відзив позивача.

23 грудня 2022 року представником позивача - адвокатом Лисенко Г.О. подано клопотання, в якому представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 березня 2021 року до 07 грудня 2022 року у сумі 2315519 грн, який розрахований згідно розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу станом на 07.09.2022 року, а також клопотання про стягнення судових витрат.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та у відповіді на відзив, а також просила стягнути з ПрАТ «Діпрозв`язок» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 березня 2021 року до 07 грудня 2022 року у сумі 2315519 грн та понесені позивачем судові витрати.

Представники відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у поданих ними відзивах та запереченнях на відповідь на відзив.

Допитана в судовому засіданні за клопотанням представника позивача свідок ОСОБА_4 , яка з травня 2017 року до серпня 2021 року працювала головним бухгалтером, заступником фінансового директора ПрАТ «Діпрозв`язок», пояснила, що звільнення ОСОБА_1 відбулося раптово, під час проведення аудиту. Їй відомо, що ОСОБА_1 при звільненні не ознайомили з доповідною запискою. Вказала, що вона особисто подавала усі звіти про результати виконання показників, крім першого року її роботи, коли не було кому ці звіти подавати. Вказала, що не відповідає дійсності той факт, що за час перебування на посаді ОСОБА_1 зросла кредиторська заборгованість, адже він зумів залучити кошти підприємств Держспецзв`язку, які допомогли розрахуватися за борги перед держбюджетом щодо сплати податків у 2017 році, внаслідок чого до кінця 2017 року заборгованість була закрита, також було знято арешт з майна підприємства. Кредиторська заборгованість складалася з авансових платежів від здачі майна в оренду. Усі фінансові показники зростали на 5-10% валових доходів, збільшилася середня заробітна плата працівників, які працювали у державний сфері. Вказала, що ОСОБА_1 не погоджував її посаду заступника директора з економічних питань з Адміністрацією Держспецзв`язку через те, що її посада була погоджена у новій структурі ПрАТ «Діпрозв`язок», при цьому було змінено лише назву посади. Щодо призначення ОСОБА_1 премії пояснила суду, що бухгалтерія не змогла б виплатити премію без погодження з адміністрацією.

З`ясувавши доводи та аргументи позивача, заперечення відповідача, обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно частково задовольнити з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно зі Статутом ПрАТ «Діпрозв`язок» є господарським товариством державного сектору економіки, яке віднесено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави», у сфері зв`язку та телекомунікацій та має статус державного акціонерного товариства, утвореного у процесі перетворення державного підприемства, 100 відсотків акцій якого належать державі. Управління корпоративними правами держави щодо Товариства здійснює Адміністрація Держспецзв`язку (пункти 1.1 та 1.3 Статуту).

Відповідно до статуту єдиним акціонером, тобто вищим органом, що здійснює функції з управління корпоративними правами держави у товаристві є Адміністрація Держспецзв`язку (пункт 9.2.1 Статуту).

Одноосібним виконавчим органом, що здійснює управління поточною діяльністю товариства є директор (пункт 9.3.1 Статуту). Вищий орган товариства призначає директора та приймає рішення про припинення його повноважень (пункт 9.3.4 Статуту).

Права та обов`язки, умови матеріального забезпечення, відповідальність та інші умови діяльності директора визанячаються у контракті, що з ним укладається (п.9.3.13 Статуту).

08 листопада 2016 року між Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та ОСОБА_1 укладено контракт, відповідно до якого позивача призначено на посаду директора ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» на термін з 18 листопада 2016 року до 17 листопада 2017 року включно.

15 листопада 2016 року Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України винесено наказ №709 про призначення ОСОБА_1 на посаду директора ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» з 18 листопада 2016 року.

В подальшому контракт неодноразово продовжувався та вносились до нього зміни.

Так, додатковою угодою від 10 березня 2020 року та наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України №568 від 15 вересня 2020 року було продовжено термін дії контракту з ОСОБА_1 до 17 листопада 2021 року.

14 грудня 2020 року наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України №810 вирішено провести з 15.12.2020 по 12.02.2021 рік внутрішній аудит діяльності та заходів ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» щодо ефективності управління товариством, фінансовими, матеріальними та трудовими ресурсами, складання та виконання фінансових планів, достовірності фінансової звітності, правильності ведення бухгалтерського обліку та ведення договірної роботи, з питань функціонування системи внутрішнього контролю, досягнення поставлених цілей та якості виконання завдань за призначенням за період з 01.01.017 по 30.09.2020. На термін проведення аудиту директора ОСОБА_1 було відсторонено від виконання службових обов`язків.

Наказом від 15.12.2020 року внесено зміни до наказу № 810 в частині дати початку аудиту, а саме з 15.01.2020 на 17.12.2020 року.

01 лютого 2021 року наказом №61 продовжено проведення внутрішнього аудиту до 02 квітня 2021 року, а також продовжено строк подання звіту за результатами внутрішнього аудиту до Голови Держспецзв`язку до 09 квітня 2021 року.

02 березня 2021 року Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України видано наказ №112 про звільнення ОСОБА_1 03 березня 2021 року з посади директора ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» з підстав, передбачених контрактом, з достроковим його розірванням за п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України.

У вказаному наказі зазначено, що наказ про звільнення видано відповідно до Кодексу законів про працю України, Закону України «Про акціонерні товариства», статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», пункту 10 Положення про Адміністрацію Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 411, контракту від 08 листопада 2016 року з директором Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування i розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок», що є господарським товариством державного сектору економіки, рішення Голови Держспецзв`язку від 25.02.2021 до доповідної записки начальника Управління внутрішнього аудиту Адміністрації Держспецзв`язку від 24.02.2021, листа Голови Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 26.02.2021 № 108-2458.

Як вбачається з доповідної записки начальника Управління внутрішнього аудиту Адміністрації Держспецзв`язку від 24.02.2021, начальником Управління внутрішнього аудиту Адміністрації Держспецзв`язку Ігорем Нетребою було запропоновано звільнити ОСОБА_1 з посади директора Товариства відповідно до підпункту а пункту 25 розділу 5 контракту (систематичне невиконання керівником без поважних причини обов`язків, покладених на нього контрактом).

03 березня 2021 року на підставі наказу Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України №112 від 02 березня 2021 року наказом №13/к ПрАТ «Діпрозв`язок» звільнено ОСОБА_1 з посади директора ПрАТ «Діпрозв`язок» з 03 березня 2021 року з підстав, передбачених контрактом, з достроковим його розірванням за п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Позивача було ознайомлено з наказом №112 Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України 03 березня 2021 року, що підтверджується підписом ОСОБА_1 із зазначенням точної дати та часу ознайомлення.

Позивач, звернувшись до суду з указаним позовом, вважає, що накази про його звільнення є безпідставними, звільнення - незаконним, без жодного обґрунтування та за відсутності підстав для розірвання контракту, оскільки жодних порушень він не допускав. Тому є підстави для скасування наказів про звільнення, поновлення його на посаді та виплати належних йому сум, включаючи річну премію за 2020 рік, премію за 4 квартал 2020 року, середній заробіток за вимушений прогул.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Позивач отримав наказ про звільнення є 03 березня 2021 року, а звернувся до суду з позовом - 02 квітня 2021 року, тобто в місячний термін з дня отримання наказу про звільнення.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частини перша та шоста статті 43 Конституції України).

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (частина третя статті 21 КЗпП).

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника і додаткові підстави розірвання трудового договору (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 757/42262/15-ц).

Порядок укладання контракту з керівниками підприємств, що є у державній власності регулюється Положенням про порядок укладення контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 №203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» (далі - Положення № 203).

Пунктом 9 Положення №203 встановлено, що у контракті передбачаються строки його дії, вимоги до збереження державного майна, права, обов`язки та відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці (виконання робіт), умови розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання прийнятих на себе зобов`язань, з урахуванням галузевих особливостей та фінансового стану підприємства, включаючи обов`язкове підвищення кваліфікації або перепідготовку протягом терміну дії контракту (але не рідше одного разу на п`ять років).

Відповідно до п.16, п.17 Положення №203 контракт з керівником підприємства може бути розірваний на підставах, установлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті. При цьому розірвання контракту з ініціативи органу управління майном або керівника підприємства повинно провадитися з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством. При розірванні контракту на підставах, встановлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення провадиться згідно з пунктом 8 статті 36 Кодексу законів про працю України, про що робиться відповідний запис у трудовій книжці керівника підприємства.

Абзацом третім пункту 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2008 №777 «Про проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки» визначено, що контракт з керівником суб`єкта господарювання державного сектору економіки укладається міністерством, Фондом державного майна, іншим органом, що здійснює управління об`єктами державної власності, у порядку, передбаченому Положенням №203 і постановою Кабінету Міністрів України вiд 02.08.1995 №597 «Про Типову форму контракту з керівником підприємства, що є у державній власності» (далі - Типова форма контракту), статутом зазначеного суб`єкта.

Згідно пункту 8 статті 36 КЗпП підставами припинення трудового договору є, зокрема підстави, що передбачені контрактом.

Як вбачається з наказу №112 Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 02 березня 2021 року, та наказу №13/к ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок», ОСОБА_1 звільнено з посади директора ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» з підстав, передбачених контрактом, з достроковим його розірванням за п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Однак, в наказах про звільнення відсутні посилання на конкретні умови контракту, які не виконав позивач. Також у цих наказах не вказано які саме обов`язки, визначені контрактом, порушив позивач, що стало підставою для його дострокового розірвання.

В наказі №112 від 02.03.2021 року міститься посилання, у тому числі, на доповідну записку начальника Управління внутрішнього аудиту Адміністрації Держспецзв`язку від 24.02.2021 року.

Проте з таким документом, позивача не було ознайомлено. Позивача було ознайомлено лише з наказом №112 Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України 03 березня 2021 року.

На вимогу позивача та його представника надати копію доповідної записки, а також рішення Голови Держспецзв`язку від 25.02.2021 до доповідної записки начальника Управління внутрішнього аудиту Адміністрації Держспецзв`язку від 24.02.2021 було відмовлено у зв`язку з тим, що такі документи містять інформацію з обмеженим доступом.

Копію листа Голови Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 26.02.2021 № 108-2458 було направлено представнику позивача листом №17/02-1446 від 22 березня 2021 року. Копію доповідної записки було надано відповідачем лише 14 липня 2021 року до суду разом з відзивом. Указані обставини відповідачами не оспорюються.

Отже, у день звільнення відповідачами не було доведено до відома позивача про зміст доповідної записки начальника Управління внутрішнього аудиту Адміністрації Держспецзв`язку від 24.02.2021, а відтак, і про підстави його звільнення.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі №452/970/17, звільнення працівника на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України з формулюванням причини - невиконання чи неналежне виконання обов`язків, передбачених контрактом, - не може вважатися законним без визначення конкретних умов контракту, які не виконував чи неналежним чином виконував працівник, і без встановлення на підставі належних і допустимих доказів допущених ним конкретних порушень.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що звільнення позивача з посади на підставі п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України з формулюванням - з підстав, передбачених контрактом, з достроковим його розірванням, без визначення конкретних умов контракту, які не виконував чи неналежним чином виконував працівник, є незаконним.

Крім того, відповідачами не доведено систематичне невиконання ОСОБА_1 без поважних причини обов`язків, покладених на нього контрактом.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Верховний Суд в постанові від 23.01.2018 року при розгляді справи № 273/212/16-ц зауважив, що з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Відповідно до п.25 «а» контракту, укладеного між Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та ОСОБА_1 , керівник може бути звільнений з посади, а контракт розірваний з ініціативи Вищого органу товариства, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії у разі систематичного невиконання керівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього контрактом.

Відповідно до доповідної записки від 24 лютого 2021 року виявлено такі систематичні порушення, які є підставою для звільнення ОСОБА_1 :

1) систематичне невиконання вимог п.9 розділу 2 контракту щодо подання Адміністрації Держспецзв`язку щоквартальних та річних звітів про результати виконання показників, передбачених контрактом, та інформацію про стан виконання заходів, визначених рішенням колегії та наказам вищого органу товариства;

2) допущено значне зростання обсягів простроченої кредиторської та дебіторської заборгованості;

3) Головним управлінням Держпраці у Київській області було здійснено планову перевірку щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки у Товаристві та складено Акт від 01.02.2021 № 51/732/12/A, яким виявлено суттєві порушення, що тривали понад 3 роки (за весь період перебування ОСОБА_1 на посаді директора Товариства). На підставі зазначеного акту надано припис про усунення виявлених порушень законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки з терміном виконання 01.03.2021. Невиконання цього припису тягне за собою значні фінансові витрати Товариства;

4) контрактом, укладеним з директором ПрАТ «Діпрозв`язок», передбачено погодження з вищим органом Товариства кандидатур для призначення заступниками директора, що ОСОБА_2 не здійснювалось, зокрема, погодження для призначення на посаду заступника директора з економічних питань - головного бухгалтера Товариства ОСОБА_4 ;

5) Товариство сплачує значну суму податків за використання земельної ділянки (за ставкою 3% від нормативної грошової оцінки). Водночас, за умови належного оформлення земельної ділянки ставка земельного податку становила б 1%, а сума сплаченого податку за період 2017- 2020 років Товариством була б на 4 млн грн. менше.

6) у 2020 році директор Товариства ОСОБА_1 своїм наказом безпідставно призначив премію у розмірі понад 41 тис. грн., без погодження з вищим органом Товариства, та у порушення вимог розділу 3 укладеного з ним контракту та умов диференційованих показників і розмірів преміювання керівників державних підприємств, у тому числі казенних, об`єднань державних підприємств, акціонерних товариств, що належать до сфери управління Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України,затверджених наказом адміністрації Держспецзв`язку від 16.04.2018 року №247, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 11.05.2018 року за №583/32035.

Однак, належних та допустимих доказів на підтвердження систематичного невиконання керівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього контрактом, суду не подано.

Так, відповідачем не обґрунтовано та не доведено, чим підтверджується систематичне неподання звітів про результати виконання показників, передбачених контрактом, зокрема не конкретизовано, які саме звіти (річні чи квартальні), та за які саме періоди вони не подані, а також чим підтверджується допущення значного зростання обсягів простроченої кредиторської та дебіторської заборгованості.

Згідно доповідної записки тривале понад 3 роки (за весь період перебування ОСОБА_1 на посаді директора Товариства) вчинення порушень у сферах охорони праці, промислової безпеки підтверджується актом планового нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки Головного управління Держпраці у Київській області від 01.02.2021 № 51/732/12/A та приписом про усунення виявлених порушень.

Однак, з указаного акту та припису про усунення виявлених порушень законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки №5.1/731/12 П від 01 лютого 2021 року не вбачається, у який період було допущено виявлені під час контролю (нагляду) порушення.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 було відсторонено 15 грудня 2020 року, а акт складений 01 лютого 2021 року, не вбачається можливим встановити, що порушення вчинені саме ОСОБА_1 , як керівником товариства, а не іншим керівником, призначеним після його відсторонення, тим паче не встановлено, що такі порушення тривали понад трьох років.

Також, на думку суду, відповідачем не доведено невиконання позивачем п.15 контракту, (про що зазначено у відзиві представником відповідача) відповідно до якого керівник зобов`язаний вживати заходів до створення у кожному структурному підрозділі і на кожному робочому місці умов праці відповідно до вимог нормативних актів, а також забезпечувати додержання прав працівників, гарантованих законодавством про охорону праці.

Щодо призначення на посаду без погодження кандидатур з вищим органом товариства кандидатур заступника директора з економічних питань - головного бухгалтера товариства ОСОБА_4 , відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження зазначених обставин, зокрема копії наказу ПрАТ «Діпрозв`язок» від 30.03.2020 року №9/к «Про переведення працівників на інші посади та переміщення до інших структурних підрозділів з 02.04 2020 року.

Також не знайшло свого підтвердження невиконання позивачем п.8 контракту, відповідно до якого керівник зобов`язаний налагоджувати юридичне забезпечення діяльності товариства. У доповідній записці вказано, що товариство сплачує значну суму податків за використання земельної ділянки, за умови належного оформлення земельної ділянки ставка земельного податку становила б 1%, а сума сплаченого податку за період 2017-2020 років товариством була б на 4 млн. грн менше.

Проте, чим підтверджуються такі обставини, та яким чином указане твердження пов`язане з невиконанням п.8 контракту, відповідачем не обґрунтовано. Адже окрему ухвалу Господарського суду м. Києва у справі №910/2566/21, на яку посилається представник відповідача, і з якої встановлено, що товариство не отримало протягом 2018, 2019 та 2020 років надходжень до бюджету від здачі в оренду нерухомого майна, постановлено судом 21 квітня 2021 року, тобто після звільнення ОСОБА_1 .

Водночас суд вважає доведеним факт безпідставної виплати директору ОСОБА_1 грошової винагороди у розмірі 100 % посадового окладу, який нагороджений нагрудним знаком «За особливі заслуги», на підставі наказу ПрАТ «Діпрозв`язок» №3 від 13 січня 2020 року, підписаного самим директором ОСОБА_1 , адже розділом 3 контракту «Умови матеріального забезпечення» виплата такої винагороди не передбачена.

Проте, встановлення судом допущення ОСОБА_1 такого порушення не свідчить про систематичне невиконання ним обов`язків, визначених контрактом.

Крім того, відповідачем не обґрунтовано на підставі чого він дійшов висновку, що невиконання позивачем обов`язків було вчинено саме без поважних причин. Доказів того, що відповідачем з`ясовувалися причини невиконання умов контракту, суду також не надано.

Разом з тим, суд не може погодитися із посиланням позивача на те, що роботодавцем не виконано вимоги щодо попередження працівника про звільнення за два тижні, оскільки умови контракту, укладеного між працівником та роботодавцем такої умови не передбачають.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що відповідачем не доведено наявності законних підстав для звільнення позивача на підставі п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України, а тому необхідно визнати протиправним та скасувати наказ №112, виданий 02 березня 2021 року Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок».

Також необхідно визнати противоправним та скасувати наказ №13/к, виданий 03 березня 2021 року ПрАТ «Діпрозв`язок» про звільнення ОСОБА_1 з посади директора ПрАТ «Діпрозв`язок», оскільки він винесений на підставі наказу Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України №112 від 02 березня 2021 року, який визнаний судом протиправним.

Згідно зі ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

На підставі ст.235 КЗпП України необхідно поновити ОСОБА_1 на посаді директора Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» з 03 березня 2021 року.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Правила обрахунку середнього заробітку визначені постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Згідно п.2, п.5, п.8 вказаного Порядку середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих (календарних) днів на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Відповідно до розрахункових листів працівника заробітна плата за останні два місяці до звільнення становила:

- 30137,02 грн - за січень 2021 року (з яких 26206,10 грн - оклад по дням за 12 днів (96 годин), 3930,92 грн - доплата за таємницю);

- 23858,50 грн за лютий 2021 року (з яких 20746,50 грн - оклад по дням за 10 днів ( 80 годин), 3112 грн - доплата за таємницю).

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить 2454,34 грн (30137,02 грн + 23858,50 грн )/(12+10 робочих днів).

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 березня 2021 року до 17 листопада 2021 року, а саме до закінчення терміну дії контракту з ОСОБА_1 у розмірі 434418,18 грн (2454,34 грн х 177 днів).

При цьому суд не може погодитися із розрахунком середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який обрахований виходячи із заробітної плати у сумі 115513,58 грн за два місяці роботи (січень на лютий 2021 року), оскільки позивачем не підтверджено належними доказами нарахування позивачу заробітної плати у такому розмірі.

Також суд вважає безпідставно вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу поза межами строку дії контракту за період з 18 листопада 2021 року до 07 грудня 2022 року.

При стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі статті 235 КЗпП України, суд керувався постановою Кабінету Міністрів України від 05 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ цієї Постанови при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Таким чином, визначена судом сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з ПрАТ «Діпрозв`язок» на користь ОСОБА_1 , та становить 434418,18 грн, обрахована без віднімання сум податків та зборів.

Крім того, позивач вважає, що на день звільнення у нього виникло право на отримання річної премії за 2020 рік та премії за 4 квартал 2020 року, проте в порушення вимог ст.116, 117 КЗпП України не була виплачена позивачу премія у розмірі 155183,82 грн. А тому просить зобов`язати ПрАТ «Діпрозв`язок» підготувати та надати до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України дані для визначення розміру премії ОСОБА_1 , як керівника ПрАТ «Діпрозв`язок» за 4 квартал 2020 року та за 2020 рік, інформацію стосовно виконання умов преміювання, показниками і розмірами преміювання, суд зазначає таке.

Згідно п.17 контракту за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, керівникові нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного товариством у результаті його господарської діяльності, виходячи з установленого керівнику посадового окладу і фактично відпрацьованого часу.

Відповідно до п.18 контракту (зі змінами, внесеними на підставі додаткової угоди до контракту від 16.06.2020 року) керiвникові можуть виплачуватися: премія за підсумками роботи за квартал та рік відповідно до умов диференційованих показників і розмірів преміювання, затверджених наказом Адміністрації Держспецзв`язку в установленому законодавством порядку.

Згідно умов, диференційованих показників і розмірів преміювання керівників державних підприємств, у тому числі казенних, об`єднань державних підприємств, акціонерних товариств, що належать до сфери управління Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затверджених наказом Адміністрації Держспецзв`язку від 13.11.2020 №729, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06.01.2021 за №17/35639 (надалі - умови) преміювання керівників державних підприємств, у тому числі казенних, об`єднань державних підприємств, акціонерних товариств, що належать до сфери управління Адмiнiстрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України здійснюється щокварталу та щороку за результатами фінансово-господарської діяльності підприємств, відображеними у формах бухгалтерської і статистичної звітності та у звіт про виконання фінансового плану.

Вiдповiдно до вимог п.4 Положення про порядок преміювання керiвникiв суб`єктiв господарювання державного сектору економіки, що належать до сфери управління Адміністрації Держспецзв`язку, затвердженого наказом Адміністрації Держспецзв`язку вiд 21.10.2020 №676, данi для визначення розміру премії за звітний період підприємством подаються до фінансово-економічного департаменту Адміністрації Держспецзв`язку не пізніше 30 числа місяця, що настає за звітним кварталом, а за IV квартал та рiк - до 10 березня року, що настає за звітним роком.

Вiдповiдно до пункту 5 Порядку подання фінансової звітності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 №419 річна фінансова звітність подається підприємством не пізніше 28 лютого наступного за звітним року.

Пункт 8 цього порядку встановлює, що Міністерства, інші центральні виконавчої влади органи, до сфери управління яких належать суб`єкти господарювання державного сектору економіки, крім власної звітності, подають консолідовану фінансову звiтнiсть щодо підприємств, які належать до сфери їх управління, Мінекономіки і Мінфіну щороку не пізніше 15 квітня наступного за звітним року.

Тобто розмір премії, яка може бути виплачена керівнику підприємства, розраховується після опрацювання звiтної фінансової документації.

Оскільки для визначення розміру премії керівника за IV квартал 2020 року та за 2020 рік ПрАТ «Діпрозв`язок» вже подало відповідні дані на адресу Держспецзв`язку разом із супровідним листом від 18.03.2021 №113/00, позовна вимога про зобов`язання ПрАТ «Діпрозв`язок» підготувати та надати до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України дані для визначення розміру премії ОСОБА_1 , як керівника ПрАТ «Діпрозв`язок» за 4 квартал 2020 року та за 2020 рік, задоволенню не підлягає.

Також суд не вбачає підстав для задоволення вимоги щодо зобов`язання Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту iнформацii України підготувати висновки щодо розміру премії ОСОБА_1 , як керівника ПрАТ «Діпроспезв`язок», за 4 квартал 2020 року та за 2020 рiк, прийняти відповідне рішення та видати наказ про виплату премії ОСОБА_1 за 4 квартал 2020 року та річну премію за 2020 рік, оскільки судом не встановлено, що позивачу була нарахована така премія та не виплачена при звільненні у порядку ст.116 КЗпП України. Адже рішення щодо виплати премії ОСОБА_1 не приймалося.

Крім того, прийняття рішення про виплату такої премії є правом Адмiнiстрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, яке здійснюється за результатами фінансово-господарської діяльності підприємств, відображеними у формах бухгалтерської і статистичної звітності та у звіт про виконання фінансового плану.

Оскільки на момент звільнення позивача ще не була опрацьована звiтна фінансова документація, підстав для призначення премії в Адміністрації Держспецзв`язку не було.

Що стосується розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

За змістом ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України, у відповідності до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч.1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.4-6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ст.30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, представником позивача заявлено клопотання про стягнення судових витрат у сумі 43500 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано: договір про надання правової допомоги №1-11/03/21 від 11 березня 2021 року, укладений між АО «Адвокатська сім`я Лисенко» в особі керуючого партнера адвоката Лисенка Я.О. та ОСОБА_1, ордер серії АА №1093743 від 30 березня 2021 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №4651, ордер серії АА №1140597 від 12 жовтня 2021 року, акти здавання-приймання послуг від 01.04.2021 року, 20.07.2021 року, 03.11.2021 року, 30.11.2021 року, копії квитанцій №84335279 від 06.04.2021 року на суму 10000 грн, №98123152 від 22 липня 2021 року на суму 12500 грн, №110309523 від 20.10.2021 року на суму 8000 грн, копію рахунку про оплату №0,4.1 на суму 8000 грн.

Представником позивача зазначено опис виконаних робіт: підготовка та подання позовної заяви - 20000 грн; підготовка та подання відповіді на відзив - 10000 грн; участь адвоката в судовому засіданні 19 липня 2021 року - 2500 грн; участь адвоката в судовому засіданні 12 жовтня 2021 року - 3000 грн; участь адвоката в судовому засіданні 08 вересня 2022 року - 4000 грн; участь адвоката в судовому засіданні 29 листопада 2022 року - 4000 грн.

Враховуючи, що заявлені до відшкодування судові витрати на правову допомогу частково підтверджені належними доказами, а саме в розмірі 41000 грн, а тому їх необхідно стягнути з обох відповідачів в рівній частині, тобто по 20500 грн з кожного.

Разом з тим суд не погоджується із заявленими до відшкодування судовими витратами за участь адвоката в судовому засіданні 19 липня 2021 року у сумі 2500 грн, оскільки 19 липня 2021 року судове засідання не відбулося.

На підставі ст.430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за однин місяць.

Керуючись ст.10, 12, 89, 141, 263-265, 268, 273, 352, 354, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» про поновлення на роботі, стягнення премії, середнього заробітку - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ №112, виданий 02 березня 2021 року Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок».

Визнати противоправним та скасувати наказ №13/к, виданий 03 березня 2021 року Приватним акціонерним товариством «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок».

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» з 03 березня 2021 року.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 березня 2021 року до 17 листопада 2021 року у сумі 434418 (чотириста тридцять чотири тисячі чотириста вісімнадцять) гривень 18 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на користь на користь ОСОБА_1 19908 (дев`ятнадцять тисяч дев`яносто вісім) гривень в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» на користь ОСОБА_1 на користь на користь ОСОБА_1 24252 (двадцять чотири тисячі двісті п`ятдесят дві) гривні 18 копійок в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за однин місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі :

позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - Адміністрація Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, , місцезнаходження, 03110, вул. Солом`янська, 3;

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок», , місцезнаходження, 03110, вул. Солом`янська, 3.

Суддя Солом`янського районного

суду міста Києва Н.М. Аксьонова