Справа № 307/4094/22
Провадження № 2/307/833/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2023 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Стецюк М.Д., секретар судового засідання Цех Г.М., за участю позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Закарпатський завод «Електроавтоматика» про внесення запису в трудову книжку, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Закарпатський завод «Електроавтоматика» про внесення запису в трудову книжку, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що з 21 жовтня 1997 року він безперервно працює в АТ «Закарпатський завод «Електроавтоматика», останні вісім-дев`ять років в якості машиніста холодильних пристроїв. З 2021 року йому в порушення вимог статей 94, 115 КЗпП України, фактично перестали виплачувати заробітну плату, внаслідок чого, загальна заборгованість по заробітній платі за 2021 рік та по серпень 2022 року по даним бухгалтерії відповідача за мінусом всіх відповідних податків, складає 125043,00 грн. Крім цього, йому також підлягає компенсація за невикористану відпустку більше ніж за чотири роки, загальною тривалістю 130 днів, сума якої по даним бухгалтерії відповідача, за мінусом податків складає 29246,00 грн. Таким чином, загальна сума невиплаченої йому заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку складає 154289,00 грн. Більше того, не дивлячись на те, що він ще 29 серпня надіслав поштовим зв`язком заяву на звільнення його з роботи, всупереч вимог ст. 47, 116 КЗП України, до цього часу його не звільнено. Трудову книжку йому було повернуто близько 29 вересня 2022 року, однак, без відповідного запису про звільнення. Директор АТ «Закарпатський завод «Електроавтоматика» відмовився видавати наказ про його звільнення та підписати складені бухгалтерією проекти довідок, мотивуючи свою відмову тим, що відсутні кошти для виплати заробітної плати та розрахунку при звільненні. Таким чином, оскільки після отримання відповідачем його заяви про звільнення, яка надійшла поштовим зв`язком 01 вересня 2022 року, його звільнено не було, та не проведено розрахунок, то у відповідності з ст. 117 КЗпП України, йому підлягає виплата середньомісячного заробітку за весь час затримання розрахунку, в тому числі і за затримку по жовтень 2022 року в сумі 13091, 25грн. Виходячи із середнього заробітку за останні два місяці роботи, за мінусом податку на доходи фізичних осіб та військового збору- 6705,89 (нарахована заробітна плата за липень 2022 року) +9658,16 грн. (нарахована заробітна плата за серпень)=16364,05 грн.: 2 (кількість місяців, за які взята нарахована заробітна плата) -1636,40 ( 20% податків) ? 2( вересень і жовтень)=13091, 25 грн. Відтак, з відповідача підлягає стягненню сума 167380,25 грн. Враховуючи викладене, просить зобов`язати відповідача внести відповідний запис про його звільнення в трудову книжку НОМЕР_1 від 31 жовтня 1978 року, стягнути з відповідача на його користь 125043,00 грн. заборгованості по заробітній платі, 29246,00 компенсації за невикористану відпустку та середній заробіток за весь період затримки звільнення, в тому числі 13091,25 за затримку по жовтень 2020 року, а всього 167380,25 грн.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2022 року, позовну заяву залишено без руху та повідомлено позивача про необхідність виправлення недоліків позовної заяви.

01 листопада 2022 року, на виконання вказаної ухвали, позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

02 листопада 2022 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

В подальшому, 07 квітня 2023 року позивач подав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначив, що з метою забезпечення однозначного і точного розуміння його позовної заяви, зокрема вимоги, яка викладена в прохальній частині позовної заяви, просить зобов'язати відповідача розірвати згідно ст. 38 КЗпПУ укладений з ним трудовий договір з 01 вересня 2022 року та внести відповідний запис про розірвання трудового договору в його трудову книжку НОМЕР_1 від 31 жовтня 1978 року, стягнути із відповідача на його користь 125043,00 грн. заборгованості по заробітній платі, 29246,00 грн. компенсації за невикористану відпустку та середній заробіток за весь період затримки звільнення, в тому числі 13091,25 грн. за затримку по жовтень 2022 року, а всього 167380,25 грн. та покласти на відповідача витрати по справі та стягнути на його користь 1964,80 грн. сплаченого судового збору.

Відповідач своїм правом щодо подачі відзиву на позовну заяву не скористався.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог обставини і просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, за таких обставин суд визнав можливим провести розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 21 жовтня 1997 року прийнятий на роботу слюсарем - сборщиком цеху «Закарпатський завод «Електроавтоматика». В подальшому, 01 грудня 1998 року ОСОБА_1 переведений на посаду слюсаря по 0,5 розряду в цех, а 01 жовтня 2002 року переведений на посаду настроювальника газової апаратури по 0,5 розряду цеху, згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_2 (а.с.6).

Згідно опису - вкладення до заяви про звільнення, вбачається, що 29 серпня 2022 року на адресу АТ «Закарпатський завод «Електроавтоматика» на ім`я директора Левицького М.Г. було надіслано заяву про звільнення ОСОБА_1 , та згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, 01 вересня 2022 року отримано дане поштове відправлення (а.с. 9,14).

Із копії заяви від 20 вересня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 , звернувся до виконуючого обов`язків голови правління АТ «Закарпатський завод «Електроавтоматика» Левицького М.Г. з вимогою про видачу йому на руки у п`ятиденний термін копії наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи, належним чином оформлену довідку про заборгованість по заробітній платі, яка включає компенсацію за невикористані відпустки (130 днів) та належним чином оформлену трудову книжку (а.с.11).

Згідно опису - вкладення вбачається, що 20 вересня 2022 року на ім`я директора Акціонерного товариства «Закарпатський завод «Електроавтоматика», за адресою смт. Буштино, вул.Заводська, 1 було надіслано заяву, та згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, 22 вересня 2022 року отримано дане поштове відправлення (а.с. 12,15).

Із довідки Акціонерного товариства Закарпатський завод «Електроавтоматика» № 52 від 13 лютого 2023 року та № 54 від 24 квітня 2023 року вбачається, що заборгованість відповідача із невиплаченої заробітної плати позивачу ОСОБА_1 за період з лютого 2021 року по серпень 2022 року включно, складає 116 357,56 грн., а також нарахована компенсація за невикористані 130 днів щорічної відпустки в сумі 34 594,04 грн. (а.с.57,65).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом ст. 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України,працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України правона працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України.

Передбачений частиною 3 статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає видачу роботодавцем наказу за заявою працівника.

Відповідна заява була направлена позивачем ОСОБА_1 29 серпня 2022 року за адресою відповідача Акціонерного товариства «Закарпатський завод «Електроавтоматика», проте не була ним розглянута.

Припинення трудових відносин тісно пов`язано зі свободою його праці, оскільки праця може виконуватися саме до того часу поки останній не вирішить припинити її виконання або з інших підстав.

При цьому, припинення трудових правовідносин має безпосередній вплив на можливість мати реалізацію прав на зайнятість (не заборонену законодавством діяльність осіб, пов`язану із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі), працевлаштуванням на роботі (посаді).

В порушення ст. 115 КЗпП України заробітна плата позивачу не виплачується, а тому суд вважає, що вимога позивача про розірвання трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України підлягаєзадоволенню.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу,а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 681/1629/18 (провадження № 61-14424св18) зазначено, що «розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою має значення, чи мали місце порушення з боку роботодавця законодавства про працю чи умов колективного чи трудового договору, а також письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Особливістю розірвання трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП Україниє те, що працівник має право самостійно визначити строк розірвання трудового договору».

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 569/249/18-ц (провадження № 61-48997св18).

Виходячи з того, що станом на день розгляду справи, відповідачем не прийнято рішення щодо звільнення позивача, на підставі поданої/направленої ним заяви від 29 серпня 2022, що порушує право останнього на вільний вибір праці та встановлює для нього додаткові обов`язки, заявлена вимога про розірвання трудового договору з 01 вересня 2022 року підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 48 Кодексу законів про працю України роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 2.2., 2.26., 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України N 58 від 29.07.93 р до трудової книжки вносяться відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

В судовому засіданні встановлено, що трудова книжка на даний час знаходиться у позивача, оскільки була повернута йому, проте без відповідного запису про звільнення.

У зв`язку із встановленим, суд прийшов переконання про необхідність зобов`язання відповідача внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про звільнення у відповідності до ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України та видати останньому належним чином оформлену трудову книжку з дотриманням вимог чинного законодавства.

Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та компенсацію за невикористану відпустку суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ « Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЗУ « Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі , яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною 5 статті 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом( а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до абзацу 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Як вбачається із довідки про заборгованість з виплати заробітної плати виданої Акціонерним товариством Закарпатський завод «Електроавтоматика» № 54 від 24 квітня 2023 року, заборгованість по заробітній ОСОБА_1 станом на 01 квітня 2023 року складає 116 357,56 грн., зокрема по місяцях, в розрахунковому періоді з лютого 2021 року по серпень 2022 року, становила: за лютий 2021 року становить 3812,51 грн., за березень 2021 року становить 7607,75 грн., за квітень 2021 року становить 3849,71 грн., за травень 2021 року становить 4 757,34 грн., за червень 2021 року становить 6173,87, за липень 2021 року становить 6403,58 грн.,за серпень 2021 року становить 7296,93 грн, за вересень 2021 року становить 6572,82 грн., за жовтень 2021 року становить 7607,29 грн., за листопада 2021 року становить 6934,74 грн., за грудень 2021 року становить 8226,05 грн., за січень 2022 року становить 6130,69 грн., за лютий 2022 року становить 7001,80 грн., за березень 2022 року становить 5430,39 грн., за квітень 2022 року становить 6772,11 грн., за травень 2022 року становить 5088, 89 грн., за червень 2022 року становить 5369,22 грн., за липень 2022 року становить 5398,24 грн., за серпень 2022 року становить 5923,63 грн. Всього заборгованість з виплати заробітної плати становить 116 357 грн. 56 коп. ( а.с. 65).

Таким чином, суд прийшов до переконання, що скупний дохід, який підлягає виплаті ОСОБА_1 становить 116 357,56 грн. за період лютий 2021 року по серпень 2022 року, що підлягає стягненню з відповідача.

Згідно з ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника, йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менше як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується із дня укладення трудового договору.

Відповідно до довідки № 52 від 13 лютого 2023 року виданої Акціонерним товариством Закарпатський завод «Електроавтоматика», розмір нарахованої грошової компенсації за невикористані 130 днів щорічної відпустки ОСОБА_1 складає 34594,04 грн. ( а.с. 57).

Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 34 594,04 грн. компенсації за невикористану відпустку.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід зазначити наступне.

Згідно з ст. 117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган, повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Так, працівнику не здійснено виплату заробітної плати станом на день прийняття відповідного судового рішення, адже саме суд вирішив питання про виплату сум у відповідності до статті 116 КЗпП України.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Згідно з п.п. 2,3 вказаного Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки.

Відповідно до абз. 1 п. 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13від 24.12.1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно з довідкою про заборгованість з виплати заробітної плати № 54 від 24 квітня 2023 року виданої Акціонерним товариством Закарпатський завод «Електроавтоматика», заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 в розрахунковому періоді з лютого 2021 року по серпень 2022 року складає 116 357,56 грн., зокрема за останні два місці: липень 2022 року заборгованість становить 5398,24 грн., за серпень 2022 року заборгованість становить 5923,63 грн.

В липні 2022 року - 21 робочих днів, в серпні 2022 року - 23 робочих днів.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає :

(5398,24 грн.+5923,63 грн.) : ( 21 р.д. +23 р.д. ) = 257,32 грн .

Кількість днів за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 за період з 02 вересня 2022 року по 25 квітня 2023 року (день фактичного розрахунку) складає 167 робочих дня. Таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача складає: 257 грн. 32 коп. х 167 р.д. = 42972,44 грн.

Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 42 972, 44 грн.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав,що п.1статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№63566/00,§23, ЄСПЛ,від 18 липня 2006 року).

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 1984,80 грн. сплаченого судового збору та в дохід держави 2481 грн. судового збору за вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Керуючись ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Розірвати трудовий договір між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Закарпатський завод «Електроавтоматика» з 01 вересня 2022 року.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Закарпатський завод «Електроавтоматика» внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про звільнення, у відповідності до вимог ч.3 ст. 38 КЗпП України.

Стягнути з Акціонерного товариства «Закарпатський завод «Електроавтоматика» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 116 357,56 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 34 594,04 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 42 972,44 грн., а всього 193 924,04 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Закарпатський завод «Електроавтоматика» на користь ОСОБА_1 1984 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути з Акціонерного товариства «Закарпатський завод «Електроавтоматика» на користь держави судовий збір у розмірі 2 481 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Закарпатський завод «Електроавтоматика», адреса місцезнаходження: 90556, смт. Буштино, вул. Заводська, 1, Тячівського району, Закарпатської області, код ЄДРПОУ - 14309988.

Повний текст рішення складено 28 квітня 2023 року.

Суддя: М.Д.Стецюк