КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 824/98/23
Номер провадження № 22-ск/824/34/2023
У Х В А Л А

про повернення заяви

03 серпня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Яворського М.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14 червня 2013 року у справі №440/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14 червня 2013 року у справі №440/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 379 221,75 грн. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» третейський збір у сумі 4 192,23 грн.

20 серпня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана представником ОСОБА_2 , про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14 червня 2013 року у справі №440/13.

Крім того, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить поновити строк на оскарження вказаного рішення з огляду на те, що про його наявність ОСОБА_1 дізнався лише у травні 2023 року, після того, як було накладено арешт на його грошові кошти. Вказано, що представником 27 травня 2023 року було направлено клопотання про ознайомлення із матеріалами справи №440/13 до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків та 02 червня 2023 року представник ознайомився із вказаними матеріалами.

Представник ОСОБА_2 також посилається на те, що з матеріалів третейської справи вбачається, що ОСОБА_1 не було належним чином повідомлено про розгляд справи третейським судом, а тому останній не знав про вказаний розгляд справи. Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14 червня 2013 року було отримано представником ОСОБА_1 лише 09 червня 2023 року.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вважає, що строк на оскарження рішення третейського суду пропущено з поважної причини й просить його поновити.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 червня 2023 року з метою перевірки наявності підстав для поновлення строку на оскарження рішення третейського суду та відкриття провадження по справі за заявою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , апеляційний суд витребував з Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків матеріали справи №440/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Дослідивши матеріали справи №440/13, які надійшли з Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, а також подану заяву ОСОБА_1 щодо доводів про поновлення строку на оскарження рішення третейського суду, апеляційний суд доходить висновку, що заява про поновлення пропущеного строку задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення третейського суду ухвалене 14 червня 2013 року.

Із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14 червня 2013 року у справі №440/13 ОСОБА_1 звернувся 12 червня 2023 року засобами поштового зв`язку.

Так, відповідно до положень статті 389-1 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14 червня 2013 року) сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду прави третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом. Заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених пунктами 1, 3 і 5 частини другої статті 122 цього Кодексу, а також у разі якщо рішення третейського суду оскаржено з підстав, не передбачених законом.

Разом з тим, провадження у справах про оскарження рішень третейських судів врегульовано розділом VIII ЦПК України (чинна редакція).

За положеннями частини першої статті 454 ЦПК України і частини другої статті 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду може бути оскаржене шляхом звернення до суду із заявою про його скасування сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки.

Заява про скасування рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем розгляду справи третейським судом (частина третя статті 454 ЦПК України).

Заява про скасування рішення третейського суду подається протягом дев`яноста днів: 1) стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, - з дня прийняття рішення третейським судом; 2) особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, - з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом (частина п`ята статті 454 ЦПК України у редакції до 06 квітня 2022 року).

Рішенням Конституційного Суду України від 06 квітня 2022 року № 2-р(ІІ)/2022 (справа № 3-9/2019(206/19)) за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 1 частини п`ятої, частини сьомої статті 454 ЦПК України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), пункт 1 частини п`ятої, частину сьому статті 454 ЦПК України у тому, що вони унеможливлюють поновлення судом строку на подання особою, яка є стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, заяви про скасування рішення третейського суду.

Вказаним рішенням Конституційного Суду України пункт 1 частини п`ятої, частина сьома статті 454 ЦПК України, визнані неконституційними, втрачають чинність через три місяці з дня припинення чи скасування воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами.

Частина сьома статті 454 ЦПК України містить правило про те, що заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною п`ятою статті 454 ЦПК України, повертається (у редакції до 06 квітня 2022 року).

Разом із тим, Верховний Суд зазначає, що вказана норма процесуального права не є імперативною, цей строк не є преклюзивним (присічним), оскільки не містить заборони на поновлення цього строку, як, наприклад, це передбачено у частині четвертій статті 148 ЦПК України та інших нормах процесуального закону.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (частина перша статті 120 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частини перша та друга статті 126 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14 травня 2020 року у справі № 781/2/2018 (провадження № 61-41606ав18), від 29 жовтня 2020 року у справі № 755/7631/20 (провадження № 61-12521ав20), від 20 травня 2022 року у справі № 824/236/21 (провадження № 61-19239ав21) та від 02 червня 2022 року у справі № 814/477/21 (провадження № 61-13256ав21).

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 щодо поновлення строку на оскарження рішення третейського суду апеляційний суд керується наступним.

З матеріалів третейської справи №440/13 вбачається, що третейський суд повідомляв ОСОБА_1 за його зареєстрованою адресою місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 (а.с.66).

На вказаному рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення міститься дата отримання - 08 червня 2013 року, а також прізвище ОСОБА_4 .

Апеляційний суд враховує, що в Україні діє постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку» від 05 березня 2009 року № 270.

Відповідно до положень п.100 вказаних Правил надання послуг поштового зв`язку, поштові відправлення з позначкою «Вручити особисто», адресовані фізичним особам, підлягають врученню особисто адресатам або особам, уповноваженим ними на це в установленому порядку. Вручення зазначених поштових відправлень, а також рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка", адресованих посадовим і службовим особам органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, або за місцем роботи фізичних осіб, здійснюється у порядку, визначеному у цих органах, підприємствах, установах, організаціях з урахуванням Примірної інструкції з діловодства у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 1997 р. № 1153 (Офіційний вісник України, 1997 р., число 43, с. 50).

Відповідно до положень п.106 вказаних Правил надання послуг поштового зв`язку, на бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою «Вручити особисто», внутрішнього рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» одержувач розписується та зазначає прізвище та ініціали або ім`я та прізвище. Відповідні дані на бланку повідомлення про вручення також зазначаються про особу, уповноважену на одержання внутрішнього рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», адресованого юридичній особі або фізичній особі за місцем роботи. Бланк повідомлення про вручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертається до суду.

Також згідно з п.89-90 Правил, реєстровані поштові відправлення вручаються, кошти за поштовими переказами виплачуються одержувачам за умови пред`явлення ними паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, військового квитка для військовослужбовця строкової служби, посвідчення народного депутата України, документа, що замінює паспорт, паспорта іноземного громадянина з візою або посвідки на постійне чи тимчасове проживання на території України іноземного громадянина, інших документів, що посвідчують особу згідно із законодавством.

Адресат може уповноважити іншу особу на одержання адресованого йому поштового відправлення, коштів за поштовим переказом за довіреністю, що оформляється в установленому законодавством порядку.

Таким чином, під час вручення рекомендованих поштових відправлень працівник поштового зв`язку зобов`язаний встановити особу, якій має бути видане рекомендоване повідомлення, а також у випадку, якщо поштове відправлення має намір отримана інша особа, ніж вказана отримувачем, працівник поштового зв`язку має перевірити документи, які дають право на отримання вказаного поштового відправлення замість отримувача.

Враховуючи вищевикладене норми, а також той факт, що ОСОБА_1 не надав доказів того, що працівники поштового зв`язку не мали права вручати рекомендоване повідомлення №176 ОСОБА_3 й останнім не мав повноважень на отримання поштової кореспонденції ОСОБА_1 , то суд виходить із презумпції правомірності дій працівників поштового зв`язку. Тобто, апеляційний суд доходить висновку про належне повідомлення ОСОБА_1 , який проживав за однією адресою із ОСОБА_3 третейським судом про розгляд справи.

Крім того, апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_1 звернувся із вказаною заявою про скасування рішення третейського суду після спливу 10 років від дня ухвалення оскаржуваного рішення третейського суду, що суперечить принципу правової визначеності.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення, суд має дотриматися балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до суду та принципом правової визначеності, обґрунтувавши підстави для його поновлення та виклавши мотиви, чи виправдовують вони втручання у принцип правової визначеності (res judicata).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поновлення судом строку оскарження без обґрунтованої підстави є протиправним, порушує принцип правової визначеності та право на справедливий суд, що є порушенням вимог статті 6 Конвенції.

Практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» («Станков проти Болгарії»), заява № 68490/01). Такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява № 45783/05, пункт 33). Норми, що регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України», заява № 23436/03, пункти 22, 23).

При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду.

Також згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи (справи "Белле проти Франції" (Bellet v. France), "Ільхан проти Туреччини" (Ilhan v. Turkey), "Пономарьов проти України", "Щокін проти України" та інші).

Одним з елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення у справі відповідно до запроваджених державою процедур. При цьому забезпечення права на апеляційне і касаційне оскарження включає, як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду належним чином обґрунтувати свою відповідь на доречні доводи особи, яка оскаржує судові рішення, у разі відмови в такому перегляді.

Згідно з практикою ЄСПЛ поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа "Мушта проти України"); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи "Рябих проти Росії", "Устименко проти України"); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи "Безруков проти Росії", "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania)).

За таких обставин заява ОСОБА_1 , подана представником ОСОБА_2 , про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14 червня 2013 року у справі №440/13 підлягає поверненню.

Керуючись ч.7 ст.454 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14 червня 2013 року у справі №440/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості повернути заявнику.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя Київського

апеляційного суду М.А.Яворський