Справа № 465/6351/21 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/811/2288/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Гай О.О.,

за участі в судовому засіданні представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова в складі судді Мартинишин М.О. від 16 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджі плюс Україна» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16 червня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 30 800 Євро(тридцять тисяч вісімсот Євро) - основного боргу та 2 668,20 Євро(дві тисячі шістсот шістдесят вісім Євро 20 євроцентів) - 3% річних, а всього разом: 33 468,20 Євро(тридцять три тисячі чотириста шістдесят вісім Євро, двадцять євроцентів).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати, пов`язані із розглядом справи в суді у розмірі 38 019,97 гривень (тридцять вісім тисяч дев`ятнадцять гривень, дев`яносто сім копійок).

Вказане рішення, оскаржив ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_1 не видавав розписки від 19.02.2021р. ОСОБА_3 та йому абсолютно невідомо, що це за розписка, на підставі якої суд стягнув з нього 33 468,20 Євро. Оскільки суд першої інстанції не повідомив апелянта про розгляд справи, він був позбавлений подати клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи з метою встановлення того, чи підпис на Розписці від 19.02.2021 року належить ОСОБА_1 .

В судове засідання окрім представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 , решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

25.07.2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 червня 2022 року та поновлення строку для її подання.

Відповідно до ст. 363 ЦПК України, учасники справи мають право приєднатися до апеляційної скарги, поданої особою, на стороні якої вони виступали. До апеляційної скарги мають право приєднатися також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Заяву про приєднання до апеляційної скарги може бути подано до початку розгляду справи в суді апеляційної інстанції. До заяви про приєднання до апеляційної скарги додаються документ про сплату судового збору та докази надсилання (направлення) копії заяви іншим учасникам справи.

За змістом ч. 2 ст. 368 ЦПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання.

Як вбачається з матеріалів справи, перше судове засідання було відкрито 31 січня 2023 року, що підтверджується протоколом судового засідання (Т.2 а.с. 43-44).

Отже заяву подано із значним пропуском вказаного строку який визначено для подання заяви про приєднання до апеляційної скарги, адже заяву подано майже через пів року після відкриття першого судового засідання.

Дійсно суд міг би врахувати ту обставину, що особа, яка має намір приєднатися до апеляційної скарги не брала участі у справі, однак, як вбачається із матеріалів справи, хоча ОСОБА_6 участі у розгляді справи не брав, однак йому було достеменно відомо про розгляд справи принаймні з 28.03.2022 року, оскільки 28.03.2022 року представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 подав до суду адвокатський запит про видачу ухвали Франківського районного суду м. Львова від 13.08.2021 року про забезпечення позову та копію такої ухвали отримав 11.04.2022 року (Т.1 а.с. 152-154, 163), відтак підстав для поновлення строку на подання заяви про приєднання до апеляційної скарги немає та таку заяву колегія суддів повернула без розгляду.

Окрім цього, в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 заявлено клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи, однак у задоволенні вказаного клопотання колегія суддів вважала за необхідне відмовити. При цьому колегія суддів врахувала те, що представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 знайомився з матеріалами справи в суді першої інстанції 27.08.2021 року та 26.10.2021 розписався про те, що повідомлений про судове засідання, яке відбудеться 09.11.2021 року (Т.1 а.с.115, 126), що не заперечив та підтвердив вказаний представник в суді апеляційної інстанції. Отже, відповідач, якому достеменно було відомо про розгляд справи, представник якого був ознайомлений із матеріалами справи та повідомлений про дату судового засідання не був позбавлений права заявити таке клопотання в суді першої інстанції. Жодних поважних причин неможливості подання такого клопотання у суді першої інстанції стороною відповідача не вказано. Суд же апеляційної інстанції вправі задовольнити таке клопотання лише у випадках коли таке безпідставно не було задоволено судом першої інстанції або у випадку коли заявленню такого перешкоджали об`єктивні причини, що не залежали від волі особи яке таке заявляє, однак таких судом апеляційної інстанції не встановлено та не наведено таких і стороною відповідача, зокрема. і в клопотанні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, представника позивача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, заяви про уточнення позовних вимог, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 4, 5, 10-13, 19, 76, 77, 79, 80, 83, 89, 95, 133, 137, 141, 158, 223, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України,387, 509, 526, 530,610, 612, 615, 625, 1050, 1212 1213, ЦК України, задовольняючи позов, виходив з того, що 30.01.2017р. між ТОВ «КУА «Оптимум», ОСОБА_3 та ТОВ «Енерджі плюс Україна» було укладено попередній Договір купівлі-продажу квартири за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , проектною площею: 69,74 кв. м. Сторони договору погодили, що Покупець зобов`язується сплатити Продавцю забезпечувальний платіж у сумі: 1 011 230,00 грн., що за курсом НБУ на день укладення Договору становило: 37 188, 18 доларів США. На виконання умов попереднього Договору купівлі-продажу квартири Покупцем 30.01.2017р. у відділі продажу було передано на користь відповідача ОСОБА_1 кошти у сумі: 30 800 Євро, що в цей день становило: 910 107,00 грн., які ОСОБА_1 , як один із засновників ТОВ «КУА «Оптимум» зобов`язався внести на рахунок ТОВ «КУА «Оптимум». 19.02.2021р. відповідач ОСОБА_1 видав позивачу розписку, якою підтвердив те, що отримав від нього кошти в сумі: 30 800 Євро по нотаріальному Договору купівлі-продажу квартири від 30.01.2017р. укладеного між ТОВ «КУА «Оптимум», ТОВ «Енерджі плюс Україна» та ОСОБА_3 . Сторони погодили, що вони укладають Основний договір на умовах, передбачених попереднім Договором купівлі-продажу, протягом 4-го кварталу 2018 року, але не пізніше ніж 60 днів з моменту проведення державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Продавцем на Об`єкт та за умови виконання Покупцем вимог розділу 4 попереднього Договору. Невиконання відповідачами взятих на себе зобов`язань із будівництва житлового будинку та не повернення забезпечувального платежу призвело до звернення позивача із зазначеним позовом до суду. Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами спору не було укладено основного договору купівлі-продажу квартири, розпискою від 19.02.2021р. встановлено факт передачі позивачем грошових коштів відповідачу ОСОБА_1 , який зберіг їх у себе без будь-якої правової підстави, оскільки не вніс їх на рахунок ТОВ «КУА «Оптимум». Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що уточненні позовні вимоги підлягають до задоволення, тому з відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь позивача кошти у сумі: 30 800 Євро(тридцять тисяч вісімсот Євро) - основного боргу та 2 668,20 Євро(дві тисячі шістсот шістдесят вісім Євро 20 євроцентів) - 3% річних, а всього разом: 33 468,20 Євро(тридцять три тисячі чотириста шістдесят вісім Євро, двадцять євроцентів).

Колегія суддів перевіряючи оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає такі висновки суду першої інстанції обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

10.08.2021 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом, який згодом уточнив до ТОВ «КУА «Оптимум», ОСОБА_1 , за участю третьої особи ТОВ «Енерджі плюс Україна», у якому з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 30 800,00 Євро - основного боргу та 2 668,20 Євро - 3% річних.

Позовну заяву мотивував тим, що 30.01.2017р. між ТОВ «КУА «Оптимум» (Продавець), ОСОБА_3 (Покупець) та ТОВ «Енерджі плюс Україна» (Забудовник) було укладено попередній Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Антоновою В.І., реєстровий №141. Відповідно до п. 2.1. Договору від 30.01.2017р. предметом договору є укладення Сторонами в майбутньому договору купівлі-продажу об`єкта (Основного договору): 2-х кімнатної житлової квартири в будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , загальною проектною площею: 69,74 кв. м. Сторони договору погодили, що Покупець зобов`язується сплатити Продавцю забезпечувальний платіж, що дорівнює сумі коштів, яка у національній валюті України гривні складає: 1 011 230,00 грн. (один мільйон одинадцять тисяч двісті тридцять гривень 00 копійок), що за курсом НБУ на день укладення Договору становило: 37 188, 18 доларів США (тридцять сім тисяч сто вісімдесят вісім доларів США 18 центів). На виконання умов попереднього Договору купівлі-продажу квартири Покупцем у відділі продажу було передано на користь ОСОБА_1 30 800 Євро (тридцять тисяч вісімсот Євро 00 євроцентів), що в цей день становило: 910 107,00 грн. (дев`ятсот десять тисяч сто сім гривень 00 копійок), які ОСОБА_1 , як один із засновників ТОВ «КУА «Оптимум» зобов`язався внести на рахунок ТОВ «КУА «Оптимум». Згодом, відповідач ОСОБА_1 видав позивачу розписку від 19.02.2021р., якою підтвердив те, що отримав від ОСОБА_3 кошти в сумі: 30 800 Євро (тридцять тисяч вісімсот Євро 00 євроцентів) по нотаріальному Договору купівлі-продажу квартири від 30.01.2017р. укладеного між ТОВ «КУА «Оптимум», ТОВ «Енерджі плюс Україна» та ОСОБА_3 . Сторони погодили, що вони укладають Основний договір на умовах, передбачених попереднім Договором купівлі-продажу, протягом IV (четвертого) кварталу 2018 року, але не пізніше ніж 60 днів з моменту проведення державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Продавцем на Об`єкт та за умови виконання Покупцем вимог розділу 4 попереднього Договору. Однак, станом на день подання позову забудовники не виконали свого обов`язку із будівництва житлового будинку, основний договір укладено не було. Разом з тим, оскільки між позивачем та відповідачами у справі не було укладено основного Договору купівлі-продажу квартири, то є підстави вважати, що грошові кошти у розмірі: 30 800,00 Євро могли бути не передані відповідачу-1, та зберігались у відповідача-2 без будь-якої правової підстави. У зв`язку із невиконанням відповідачами взятих на себе зобов`язань із будівництва житлового будинку, наявності судових спорів щодо земельної ділянки на якій мало відбуватись будівництво, скасуванням містобудівних умов та обмежень, тому позивач вирішив звернутись за захистом своїх порушених прав та інтересів із позовом до суду.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Також, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За вимогами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Наслідки порушення договору позичальником встановлені ст. 1050 ЦК України, в якій зазначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Крім цього, згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, 30.01.2017р. між ТОВ «КУА «Оптимум», ОСОБА_3 та ТОВ «Енерджі плюс Україна» було укладено попередній Договір купівлі-продажу квартири за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , проектною площею: 69,74 кв. м.

Сторони договору погодили, що Покупець зобов`язується сплатити Продавцю забезпечувальний платіж у сумі: 1 011 230,00 грн., що за курсом НБУ на день укладення Договору становило: 37 188, 18 доларів США.

На виконання умов попереднього Договору купівлі-продажу квартири Покупцем 30.01.2017р. у відділі продажу було передано на користь відповідача ОСОБА_1 кошти у сумі: 30 800 Євро, що в цей день становило: 910 107,00 грн., які ОСОБА_1 , як один із засновників ТОВ «КУА «Оптимум» зобов`язався внести на рахунок ТОВ «КУА «Оптимум».

19.02.2021р. відповідач ОСОБА_1 видав позивачу розписку, якою підтвердив те, що отримав від ОСОБА_3 , у відділі продаж за адресою: АДРЕСА_2 Євро по нотаріально завіреному договору купівлі-продажу квартири від 30.01.2017р. між ТОВ «КУА «Оптимум», що діє за рахунок та в інтересах ПНВІФЗТ «Львівська Мрія-Інвест», ТОВ «Енерджі плюс Україна» та ОСОБА_3 та в присутності свідка ОСОБА_8 .

Сторони погодили, що вони укладають Основний договір на умовах, передбачених попереднім Договором купівлі-продажу, протягом 4-го кварталу 2018 року, але не пізніше ніж 60 днів з моменту проведення державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Продавцем на Об`єкт та за умови виконання Покупцем вимог розділу 4 попереднього Договору.

Невиконання відповідачами взятих на себе зобов`язань із будівництва житлового будинку та не повернення забезпечувального платежу призвело до звернення позивача із зазначеним позовом до суду.

Судом апеляційної інстанції було оглянуто в судовому засіданні оригінал розписки від 19.02.2021 року, текст якої викладено так:

«Розписка

19 лютого 2021 р. м. Львів

Я, ОСОБА_9 (рнокпп НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Франківським РВ в м. Львові ГУ ДМС України у Львівській області 02.12.2014 р., зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 ) даною розпискою підтверджую те, що отримав від ОСОБА_3 , у відділі продаж за адресою: АДРЕСА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській обл., 09.11.2000р. року) 30800 Євро (Тридцять тисяч вісімсот євро) по нотаріально завіреному договору купівлі-продажу квартири від 30.01.2017р. між ТОВ КУА «Оптимум», що діє за рахунок та в інтересах ПНВІФЗТ «Львівська Мрія-Інвест», ТОВ «Енерджі плюс Україна» та ОСОБА_3 та в присутності свідка ОСОБА_8 .

Вищезазначена грошова сума отримана мною до підписання даної розписки та на виконання укладеного між ТОВ КУА «Оптимум», що діє за рахунок та в інтересах ПНВІФЗТ «Львівська Мрія-Інвест», ТОВ «Енерджі плюс Україна» ОСОБА_3 , попереднього договору купівлі-продажу квартири від 30.01.2017 року.

/підпис/ ОСОБА_1 ».

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами спору не було укладено основного договору купівлі-продажу квартири, розпискою від 19.02.2021р. встановлено факт передачі позивачем грошових коштів відповідачу ОСОБА_1 , який зберіг їх у себе без будь-якої правової підстави, оскільки не вніс їх на рахунок ТОВ «КУА «Оптимум».

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно з ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Отже, стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач ОСОБА_1 всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що він виконував зобов`язання за договором суду не надав, як і не навів будь-яких доказів набуття коштів позивача з будь-якої іншої правової підстави.

Доводи апелянта про те, що він не видавав розписки від 19.02.2021 року ОСОБА_3 колегія суддів вважала не обґрунтованими та відхилила, оскільки судом апеляційної інстанції оглянуто оригінал розписки, який знаходиться у позивача. Написання розписки відповідачем не спростовано та не оспорювалося в суді першої інстанції.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції правильно взяв до уваги розрахунок заборгованостіпредставника позивача, який складений у відповідності до вимог чинного законодавства, відповідач ОСОБА_1 обґрунтованих заперечень щодо розрахунку суду не надав.

Відтак, розрахунок суми боргу у розмірі визначений представником позивача правильно, що включає: 30 800 Євро сума основного боргу та 2 668,20 Євро 3 % річних.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що уточненні позовні вимоги підлягають до задоволення, тому з відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь позивача кошти у сумі: 30 800 Євро(тридцять тисяч вісімсот Євро) - основного боргу та 2 668,20 Євро(дві тисячі шістсот шістдесят вісім Євро 20 євроцентів) - 3% річних, а всього разом: 33 468,20 Євро(тридцять три тисячі чотириста шістдесят вісім Євро, двадцять євроцентів).

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2023 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра