Провадження №2/523/472/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_3 про визнання відповідача батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання доньки у розмірі 6000 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка вказувала на те, що з 2007 по 2011 роки вона проживала разом з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловік та жінка в АДРЕСА_1 , були пов`язані спільним побутом, від спільного проживання у них народилася донька. Відповідач визнавав себе батьком дитини, але у той час коли потрібно було зареєструвати народження дитини, він за характером роботи перебував за межами Одеської області. Оскільки сторони не знаходилися у зареєстрованому шлюбі, то запис про батька при реєстрації народження ОСОБА_5 був зроблений зі слів матері відповідно до ч. 1 ст.135 СК України. На даний час відповідач ухиляється від визнання свого батьківства та матеріального утримання доньки, хоча працює і має нерегулярний мінливий дохід близько 25000 грн. щомісяця, тому, на думку позивачки, здатний сплачувати аліменти, які вона визначила у розмірі 6000 грн.

25 вересня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

02 лютого 2021 року судом було підготовлено міжнародне судове доручення про вручення документів та допит відповідача ОСОБА_3 , а провадження у справі на час його виконання зупинено.

02.12.2021 р. до суду повернулося судове доручення з поясненнями відповідача , за змістом яких він визнав батьківство, а в частині вимог по стягненню аліментів не погодився посилаючись на невідповідність розміру його доходів про які вказувала позивач.

03 грудня 2021 року представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Люльченко С.О. надав суду відзив, відповідно до якого відповідач визнав себе батьком дитини, народженої позивачкою, проте заперечує проти факту проживання з ОСОБА_2 з 2007 по 2011 року однією сім`єю та ведення спільного господарства. Так, дійсно відповідач працює водієм ТОВ «СОВТРАНСАВТОСАКАРТВЕЛО», проте його місячний дохід складає 300 ларі, що еквівалентно 2498,58 грн. відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 26 листопада 2021 року, тому на даний час не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн., так як він хворіє та перебуває під постійним медичним наглядом, за характером захворювань потребує постійного нагляду та періодичного лікування, тому на придбання ліків витрачається майже увесь заробіток, в іншому разі стан його здоров`я може значно погіршитися. Крім того, із свого заробітку він сплачує і інші обов`язкові виплати, зокрема, на оплату житлово-комунальних послуг, придбання необхідних продуктів харчування, оплата проїзду до місця роботи. При цьому, відповідач згоден платити аліментів на утримання дитини у розмірі частини від його заробітної плати і ніколи не відмовлявся від цього, оскільки ОСОБА_4 його донька. З урахуванням вищевикладених обставин, відповідач просив суду визнати його батьком ОСОБА_4 , визначити розмір аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також просив не стягувати з нього судовий збір, оскільки він намагався добровільно сплачувати аліменти, але позивачка виявила бажання звернутися до суду, чим спричинила для нього додаткові витрати, або просив розділити судові витрати порівну. На підтвердження викладених обставин надав суду довідку про доходи та медичну документацію.

07 грудня 2021 року провадження у справі було поновлено.

Ухвалою суду від 16 серпня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивачка у судове засідання не з`явилася. В матеріалах справи є заява ОСОБА_2 , в якій вона просила позовні вимоги задовольнити та розглядати справу у її відсутності, оскільки вона перебуває за межами України.

Представник відповідача судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з обґрунтуваннями, зазначеними у відзиві на позов.

Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних стосунках, від яких у них народилася дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 573, вчинений Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси.

Як вбачається із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження відомості про батька дитини у актовому записі про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеному 12 червня 2008 року Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №573, записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Відповідно до положень ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу .

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду (ст. 126 СК України).

За вимогами ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно зі ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з нормами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд України в своїй постанові від 15.04.2021 у справі №361/2653/15-ц вказав, що доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 17 лютого

2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20).

Позивач визнає себе батьком дитини.

Спільне проживання сторін та визнання свого батьківства підтверджується фотознімками, на яких зображений відповідач, який забирав новонароджену дитину з матір`ю з пологового будинку, у домашній обстановці, під час святкування Нового року 2008 2009, 2009-2010 року.

Оцінивши надані докази в сукупності, суд дійшов висновку, що доводи позивачки про батьківство стосовно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи на підставі зібраних доказів, вимога є обґрунтованою та доказаною, тому необхідно відповідача визнати батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Крім того, статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину.

Відповідно до вказаної статті способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою ВР N789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення уСімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Нормами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з нормами ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено прожитковий мінімум: для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2020 року 1109 грн.,з 01 липня 2020 року 1159 грн.,з 01 грудня 2020 року 1197,50 грн.

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік"встановлено прожитковий мінімум: для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня -1197,50 грн., з 1 липня -2 510 грн., з 1 грудня-2 618 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» ст.7, встановлено прожитковий мінімум: для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Згідно з нормами ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено прожитковий мінімум: для дітей віком від 6 до 18 років: 01.01.2023 по 31.12.2023- 2833 грн.

Судом встановлено, що дитина виховуються позивачкою і потребує матеріальної допомоги, відповідач працездатний, отримує дохід, у зв`язку з чим може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки.

Оцінивши надані докази в сукупності та з урахуванням того, що відповідач є працездатним і може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, з урахуванням стану його здоров`я, а також виходячи із рівності обовязку обох батьків по утриманню дитини, суд дійшов висновку, що аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно забезпечать права та інтереси дитини та не порушать права та інтереси батька.

Згідно зі ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи те, що позивачка звернулася до суду з позовом 06 вересня 2019 року, тому і стягнення аліментів необхідно здійснювати саме з вказаної дати.

Нормами ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Таким чином, враховуючи вказану норму, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача за дві позовні вимоги підлягає також стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12,13,76, 81, 89, 95,141, 258-259, 263-265,268,273, 354,355,430 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , 1966 року народження, уродженця м.Тбілісі, громадянина Грузії, батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати з ОСОБА_3 (1966 року народження, уродженця м.Тбілісі, громадянин Грузії) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , інн: НОМЕР_1 ) аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.09.2019 року і до досягнення ним повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 (1966 року народження, уродженця м.Тбілісі, громадянин Грузії) на користь держави судовий збір у розмірі 1536,8 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Суддя

Повне рішення складено 05.03.2023 р.