ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/320/23Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м. Черкаси :

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіСіренко Ю.В., Гончар Н.І.
секретар Зінченко Ю.О.

учасники справи:

стягувач ОСОБА_1 ,

боржник ОСОБА_2 ,

виконавець (скаржник) Центральний ВДВС у місті Черкаси,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центральний ВДВС у місті Черкасина ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 13.01.2023 (повний текст складено 17.01.2023, суддя в суді першої інстанції Пироженко В.Д.) у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Центрального ВДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закриття виконавчого провадження, боржник ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, якою просила визнати протиправні дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та скасувати відповідну постанову від 01.11.2022, посилаючись на те, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.04.2018 зобов`язано ОСОБА_2 усунути створені ним перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1 земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та за власний кошт відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, шляхом проведення протизсувних заходів та повернути земельну ділянку в придатному для цільового використання стані.

На виконання рішення суду видано виконавчий лист та у Центральному ВДВС у місті Черкаси перебувало виконавче провадження №59198348 щодо примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси № 712/12377/17 від 03.04.2018.

23.08.2019 винесено неправомірну постанову про закінчення виконавчого провадження, яку скасовано судом.

Після відновлення виконавчого провадження 28.09.2022 державним виконавцем Глущенко А.С. було здійснено вихід для перевірки виконання рішення суду. Під час перевірки було встановлено, що рішення суду станом на 28.09.2022 не виконано, про що було складено відповідний акт. 12.11.2022 скаржником отримано постанову державного виконавця від 01.11.2022 про закінчення виконавчого провадження.

Вважає, що державний виконавець неправомірно закінчив виконавче провадження, а тому постанова про закінчення виконавчого провадження є передчасною та протиправною, оскільки рішення суду фактично виконано не було.

Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 13.01.2023 вказану скаргу задоволено з посиланням на те, що державним виконавцем не вжито всіх передбачених законодавством заходів для фактичного виконання судового рішення.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, Центральний ВДВС у місті Черкаси подав 30.01.2023 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків суду у справі, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та новим рішенням залишити без задоволення вимоги скарги. Зазначає, що рішенням суду, яке є предметом виконання, передбачено особисту участь боржника у фактичному виконанні. Державний виконавець учинив всі необхідні дії, щоб забезпечити фактичне виконання судового рішення. Подана скарга не обґрунтовується неповідомленням боржника про поновлення виконавчого провадження. При цьому на адресу боржника ОСОБА_2 направлялася постанова про відновлення виконавчого провадження. Скасовуючи постанову про закінчення виконавчого провадження, суд першої інстанції помилково ухвалив відновити виконавче провадження, що положеннями ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження» віднесено до виключної компетенції державного виконавця.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити , а ухвалу суду першої станції залишити без змін, оскільки вважає її законною та належним чином обгрутованою.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що на виконанні у Центральному ВДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №59198348 щодо примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у справі №712/12377/17 від 03.04.2018 про зобов`язання ОСОБА_2 (боржник у виконавчому провадженні) усунути створені ним перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1 (стягувач) земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - за власні кошти відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав шляхом проведення протизсувних заходів та повернути земельну ділянку позивачу в придатному для цільового використання стані.

Виконавче провадження відкрито 27.05.2019 державним виконавцем Глущенко А.С. та надано боржнику строк протягом 10 робочих днів на добровільне виконання рішення суду.

17.07.2019 державним виконавцем було перевірено виконання рішення суду та складено Акт від 17.07.2019. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 рішення суду в добровільному порядку не виконав, державним виконавцем було накладено штраф в розмірі 1 700 грн.

06.08.2019 державним виконавцем повторно перевірено стан виконання рішення суду, про що складено відповідний акт. В зв`язку з тим, що ОСОБА_2 повторно рішення суду в добровільному порядку не виконав, державним виконавцем було накладено штраф в розмірі 1 700 грн.

23.08.2019 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з виконанням всіх дій згідно ч. 3 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження».

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.10.2021 скаргу стягувача задоволено та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження. Вказану ухвалу суду залишено без змін апеляційним судом згідно постанови від 21.12.2021 та Верховним судом постановою від 07.07.2022.

09.02.2022 державним виконавцем Центрального ВДВС м. Черкаси Глущенко А.С. винесена постанова про відновлення виконавчого провадження №59198348 щодо примусового виконання виконавчого листа.

На вимогу державного виконавця від 08.02.2022 повернуто оригінал виконавчого листа від Соснівського районного суду м. Черкаси.

28.08.2019 винесено подання про притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України боржника ОСОБА_2 за умисне невиконання рішення суду, яке було внесено до ЄРДР.

07.09.2022 на адресу Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області надійшла вимога державного виконавця щодо інформації про стан розгляду заяви Центрального ВДВС.

07.09.2022 державним виконавцем Центрального ВДВС винесено постанову про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів.

Згідно відповіді Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області від 21.09.2022 №12305/46 слідчим відділом 19.08.2018 внесено відомості до ЄРДР №0004449 за ознаками вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.382 КК України. Подання Центрального ВДВС у м. Черкаси ЦМУ№МЮ (м. Київ) від 28.08.2019 за №39973 приєднано до вказаного кримінального провадження.

На даний час досудове слідство триває.

З наданих копій виконавчого провадження вбачається, що 28.09.2022 державним виконавцем Центрального ВДВС складено акт про те, що при виході за адресою м. Черкаси, вул. Подолянчука, 10, та 8 встановлено, що рішення суду боржником не виконано, боржник не усунув створені ним перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1 земельною ділянкою, не відновив стан земельної ділянки, який існував до порушення прав шляхом проведення протизсувних заходів та не повернув земельну ділянку позивачу в придатному для цільового використання стані.

06.10.2022 державним виконавцем Центрального ВДВС у м. Черкаси винесено постанову про розшук рухомого майна боржника.

01.11.2022 державним виконавцем Центрального ВДВС винесено постанову про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 13 400 грн. та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», яка оскаржується у даній справі.

Скаржник (стягувач) у справі вважає, що рішення державного виконавця (постанова від 01.11.2022 про закінчення виконавчого провадження) є незаконною, оскільки фактично рішення суду виконано не було та державним виконавцем не вжито всіх необхідних заходів для забезпечення його примусового виконання.

Відповідні правовідносини мають таке правове регулювання.

Згідно вимог статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважать, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічні положення викладені у статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави - частина перша статті 2 ЦПК України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа «Жовнер проти України» від 29.06.2004, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Пункт 1 частини п`ятої статті 19 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Тлумачачи закон під час його застосування до конкретних правовідносин і вирішуючи спір, суд повинен керуватися як завданням судочинства так і загальними засадами цивільного законодавства, серед яких, зокрема, визначені справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Верховний Суд у постанові від 20.01.2021 у справі № 619/562/18 зазначив, що належним доказом вжиття усіх передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.

Згідно п.11 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

У свою чергу ст. 63 регламентовано Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до ч.2, 3 ст.63 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 днів та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконане без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбаченого цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

З урахуванням викладеного вище нормативно-правового регулювання та встановлених при розгляді цієї справи обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що після відновлення виконавчого провадження 09.02.2022 державним виконавцем надано лише один акт від 28.09.2022 про те, що при виході на місце виконання встановлено, що боржник рішення суду добровільно не виконав. Отже не можна стверджувати про те, що державним виконавцем виконано всю повноту дій для забезпечення фактичного виконання судового рішення, що суперечить конституційному принципу, передбаченому ст. 129-1 Конституції України.

При цьому з доводів ДВС вбачається, що після відновлення виконавчого провадження 09.02.2022 виконавчий документ від суду було отримано лише 08.09.2022. Крім того, 07.09.2022 державним виконавцем направлено звернення до нацполіції щодо проведення досудового розслідування у провадженні щодо невиконання судового рішення, а також накладено арешт на майно та кошти боржника в межах суми стягнення. Крім того, 06.10.2022 державний виконавець виніс постанову про розшук рухомого майна боржника.

Інших дій чи рішень, спрямованих на фактичне виконання судового рішення після відновлення виконавчого провадження, державним виконавцем не вчинялося. Відтак, має місце неефективне здійснення виконавчого провадження, яке не призвело до фактичного виконання судового рішення, тобто цілі виконавчого провадження не були досягнуті.

У аспекті викладеного, слід відхилити як необґрунтовані посилання скаржника на те, що державний виконавець учинив всі необхідні дії, щоб забезпечити фактичне виконання судового рішення.

При цьому необхідність особистої участі боржника у виконані судового рішення, на чому наголошує державний виконавець, сама по собі не свідчить про повноту вжитих ДВС заходів для забезпечення примусового виконання, зокрема, з тим, щоб боржник мав змогу самостійно та за сприяння державного виконавця вчинити дії по виконанню рішення суду.

Посилання скаржника на обставини щодо належного повідомлення боржника про відновлення виконавчого провадження не доводить наявність підстав для його закінчення, правомірність якого оспорюється до суду в цій справі стягувачем.

Одночасно, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги скарги у цій справі, помилково вказав про відновлення відповідного виконавчого провадження, адже за положеннями ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження» прийняття вказаного рішення віднесено до виключної компетенції державного виконавця, а не суду, про що вірно зауважує скаржник.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції неправомірно втрутився до повноважень державного виконавця, що суперечить приписам ст. 19 Конституції України про те, що органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 13.01.2023 у даній справі належить скасувати в частині вказівки на відновлення виконавчого провадженні, частково задовольнивши апеляційну скаргу, а в решті - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 447 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 13.01.2023 у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Центрального ВДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закриття виконавчого провадження, боржник ОСОБА_2 , - скасувати в частині вказівки на відновлення виконавчого провадженні.

У решті ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 13.01.2023 у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 05.04.2023.

Суддя-доповідач

Судді