Справа № 541/997/23
Провадження № 2/541/395/2023
У Х В А Л А

26 квітня 2023 року м. Миргород

Суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Третяк О. Г., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» Миргородський комбінат хлібопродуктів № 1 про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

В с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Під час вивчення матеріалів вказаної заяви було встановлено, що вони не відповідають вимогам ЦПК України.

31 березня 2023 року ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області,заяву залишено без руху і надано строк для усунення недоліків.

Проте, позивач у строк, встановлений судом, вказані в ухвалі суду недоліки не усунув, подав клопотання про відстрочення сплати судового збору у зв`язку з тим, що його майновий стан не дозволяє сплатити повністю (навіть частково) вказаний судом розмір судового збору, оскільки на даний час він не працює та ніяких інших прибутків не отримує.

Вивчивши матеріали позову та додані до нього додатки, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті, що визначено ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20.02.2014 у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» зазначив, що вимога сплати збору цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ від 26.07.2005 у справі «Kniat v. Poland»; пункти 6364 рішення ЄСПЛ від 26.07.2005 у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Однією із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом, відповідно до приписів ст. 129 Конституції України.

При зверненні до суду з вимогою про відстрочення, розстрочення чи звільнення від сплати судового збору, особа повинна додати до такої заяви належні документи на підтвердження обставин, які слугують підставами, передбаченими чинним законодавством, для задоволення клопотань такого змісту. Водночас відсутність таких доказів чи їх неналежність є підставою для відмови в задоволенні заяви про відстрочення, розстрочення чи звільнення від сплати судового збору.

У п.29 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Так, ОСОБА_1 вказує на неможливість сплати судового збору у розмірі, встановленому чинним законодавством України. Разом з тим, будь-які докази на підтвердження таких доводів позивачем не надано.

Оскільки суд не наділений повноваженнями звільняти особу від сплати судового збору без будь-яких достатніх правових підстав та, враховуючи, що звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду, а також беручи до уваги відсутність доказів, які б дали можливість застосувати положення ст. 8 Закону України «Про судовий збір», приходжу до висновку щодо відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 8 Закону України "Про судовий збір", ст.ст. 136, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О. Г. Третяк