Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
27 квітня 2023 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді Гуденко О.А., при секретарі Позднякову Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 поділ майна подружжя,
24.12.2019 рокупозивачка звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва довідповідача з позовом про поділ майна подружжя, в якому просить суд визнати за нею право власності на частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 1995 по 2017 рік сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час перебування в шлюбі ними було придбано спірне нерухоме майно, право власності на яке було оформлено на відповідача . Цю квартиру наразі відповідач здає в оренду і відмовляється передати цю квратиру для проживання в ній спільної доньки, яка досягла повноліття.
Згоди на добровільний розподіл майна між сторонами не досягнуто, у зв`язку з чим, вимушена звернутися до суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2019 року визначено головуючого по справі суддю Чулуп О.С.
Ухвалою від 10.02.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі.
Розпорядженням керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.02.2021 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі Рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя України від 25.11.2020 р. №3242/3дп/15-20.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А.
15.02.2021року ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. прийнято до провадження справу та призначено підготовче судове засідання у справі на 27.05.2021
Протокольною ухвалою суду від 18.11.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання багаторазово не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином,про що свдчать зворотні поштові повідомлення про вручення судової повістки, про причини неявки суду не повідомив. Крім того, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті Судова влада України. Відзив проти позову суду не надав.
Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
З 16.09.1995 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірваний 22 березня 2017 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 22.03.2017 серія НОМЕР_1 ( після розірання шлюбу позивачці повернуто дівоче прізвище ОСОБА_3 ).
25.04.2017 року позивачка змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».
Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За період шлюбу згідно нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 03.10.2008 року за р.№ 4774 ОСОБА_2 придбав однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , право власності зареєстроване в в установленому законом порядку за ОСОБА_2 з 15.10.2008 року.
Згідно з ч. 1ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно дост.71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.
У відповідності до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
За змістом частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.
Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.
Зі змісту п.п. 23, 24постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Аналіз вищенаведених норм закону та надані суду докази свідчать про те, що спірне майно квартира за вказаною адресою, є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_4 (дівоче прізвище ОСОБА_3 ) та ОСОБА_2 , оскільки набуте ними під час шлюбу та ведення спільного господарства, за їх спільні кошти, тому належить кожному з них у рівних частках, тобто по частині кожному.
Доказів протилежного відповідачем суду не надано.
За такого, суд приходить до висновку про задоволення вимог позову в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.12,81,141,259,263-265,280 ЦПК України, ст.ст.60,61,69,70,71 СК України,ст. 372 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 поділ майна подружжя про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 1365, 50 грн. судового збору.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не буловручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційнускаргу не було подано.

Суддя О.А.Гуденко