Справа №718/622/23
Провадження №2/718/118/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2023 року м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючої судді Мінів О.І.

секретаря судових засідань Анучкіної О.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань цивільну справу № 718/622/23 року за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

У С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

Позивач ОСОБА_1 подала 03.03.2023 до Кіцманського районного суду Чернівецької області позовну заяву до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів (а.с.1-10).

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що між ними із відповідачем 10 лютого 2020 року виконавчим комітетом Неполоковецької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області зареєстрований шлюб, актовий запис 02, про що видано Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Від шлюбу, за час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 , у них народилася донька ОСОБА_3 .

Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, влітку 2022 року подружні стосунки між ними припинені, вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства.

Причиною розпаду їхньої сім`ї є різні є різні характери та погляди на життя. З цього приводу між ними часто виникали сварки та суперечки, що призвело до втрати почуття любові та поваги одне до одного. Час від часу вони припиняли свої стосунки, однак після примирення стосунки між ними не змінилися. Відповідач застосовує до мене насильство і з цього приводу я зверталася в правоохоронні органи.

Позивачка стверджує, що їхній шлюб існує лише формально, сім`я розпалася остаточно, у кожного із них свої інтереси.

Крім того, вказує на те, що відповідач на даний час самоусунувся від виконання обов`язків щодо утримання їхньої спільної дитини, не дбає про її розвиток та не надає матеріальної допомоги.

Вказує на те, що відповідач офіційно не працює, має мінливий дохід, стан його здоров`я задовільний, на утриманні від першого шлюбу має двох дітей. Просить стягувати з ОСОБА_2 аліменти на її користь, на утримання неповнолітньої доньки, в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з дати подання позову до суду та понесені судові витрати по справі (сплата судового збору в сумі 1073,60 грн., витрати на оплату послуг адвоката в сумі 5000 грн.).

Відповідачем відзив на позовну заяву не подано.

Рух справи у суді, заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06.03.2023 було прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 04.04.2023 року (а.с.12).

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.05.2023 року (а.с.17).

У судове засідання 01.05.2023 позивачка ОСОБА_1 не з`явилися, однак через канцелярію 04.04.2023 позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Заявлені нею позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « ОСОБА_4 » (а.с.20)

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання 01.05.2023 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення, яке повернувся на адресу суду.

Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності,ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 було укладено шлюб, який зареєстровано 10 лютого 2020 року виконавчим комітетом Неполоковецької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області, про що складено актовий запис № 02, і що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 10 лютого 2020 року (а.с.7).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 15 вересня 2020 року, ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а батьками останньої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.9).

Судом встановлено, що у відповідності до довідки виданої виконавчим комітетом Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівеької області Берегометський старостинський округ, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає разом із своєю донькою ОСОБА_2 24.08.2020, які зареєстровані на території Неполоковецької селищної ради за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Спору про поділ майна сторони не заявляють.

Норми права, які застосував суд.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.3ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України.

Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

У відповідності до ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Згідно ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 11, ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Пунктом 17 постанови Пленуму ВСУ«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Розмір аліментів установлюється судом, виходячи з обставин кожної конкретної справи, та може бути визначений у частці від доходу або твердій грошовій сумі (ст.ст.183, 184 СК).

Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 184 СК України, передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Отже, обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із розірванням шлюбу. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними тай чи є в них кошти, достатні для надання утримання, вказані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Мотиви з яких виходив суд та оцінка суду.

Що стосується позову в частині розірвання шлюбу, то судом встановлено, що з врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися та зберегти шлюб, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому є неможливим.

Крім того, судом встановлено, що шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, на момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть і примирення між ними стало неможливим, втрачена основа подружніх відносин, що підтверджується мотивами викладеними в позовній заяві, а тому суд вважає за таких умов, що шлюб може бути розірвано.

Що стосується позовних вимог в частині вирішення питання про стягнення аліментів, то суд в даному випадку враховує факт проживання дитини з матір`ю; вік дитини, матеріальний стан позивача, вартість життя та необхідність здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, навчання, здоров`я дитини, матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів, який є фізично здоровим, на утриманні якого знаходиться двоє дітей від першого шлюбу, те, що утримання дитини є обов`язком обох батьків, а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача, підлягають до задоволення, а тому з відповідача слід стягувати з аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_2 в твердій грошовій сумі (беручи до уваги відсутність постійного заробітку відповідача) в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Суд вважає, що оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, то такий розмір аліментів забезпечить дитині збереження певного матеріального рівня її утримання.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 03.03.2023

Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок, від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», - підлягають стягненню з відповідача.

Що стосується стягнення витрат на правову допомогу, то суд вважає, що у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити, виходячи з наступного.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При цьому, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України відносить витрати на професійну правничу допомогу саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Тому згідно вимог статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн., що документально підтверджено квитанцією №64946719 від 03.03.2023. (а.с.8)

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Саме до такого висновку дійшов Касаційний цивільний суд Верховного суду у своїй постанові від 27 липня 2021 року у справі № 671/1957/20, провадження № 61-9039св21.

Водночас, акти виконаних робіт, акти приймання-передачі наданих послуг у матеріалах справи відсутні, що унеможливлює визначення розміру витрат на правничу допомогу судом з метою розподілу.

Враховуючи викладене, а також те, що позивачем не подано суду детальний опис робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, вважаю, що позивачем належним чином не обґрунтовано і не доведено перелік (обсяг) та вартість наданих адвокатом, послуг та витрат, понесених позивачем, а тому вважаю, що в частині вимог про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу слід відмовити.

На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст.133, 141, 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81-82, 133, 141, 206, 211, 247, ,263-265, 267-268, 273, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити.

Розірвати шлюб, який зареєстрований 10 лютого 2020 року виконавчим комітетом Неполоковецької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області зареєстрований шлюб, актовий запис 02, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище « ОСОБА_4 ».

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт № НОМЕР_4 виданий 11.03.2020 року, орган, що видав 7318, адреса зареєстрованого місця проживання адресою: АДРЕСА_1 , на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти в твердій грошовій в сумі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 03.03.2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок понесених витрат по сплаті судового збороу у справі.

У стягненні витрат на правову допомогу відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць звернути до негайного виконання.

Судове рішення не проголошувалося в силу ч. 4 ст. 268 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт № НОМЕР_4 виданий 11.03.2020, орган, що видав 7318, адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: О.І.Мінів