ПОСТАНОВА

Іменем України

29 грудня 2023 року м. Кропивницький

справа № 390/1704/21

провадження № 22-ц/4809/868/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПривтБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Нофенко Юлія Вікторівна, на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Квітка О. О.) від 23.02.2023,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

07.12.2021 Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 16.07.2012 у розмірі 63399,65 грн з яких: 52 015,86 грн - заборгованість за «тілом» кредиту та 11383,79 грн - заборгованість за простроченими процентами.

Позов обґрунтований тим, що 16.07.2012 ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала та подала до Банку анкету-заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка разом з вказаними Умовами та Тарифами банку, викладеними в мережі Інтернет за адресою www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, зокрема договір банківського рахунку та кредитний договір.

У зв`язку з невиконанням відповідачкою умов кредитного договору станом на 18.11.2021 виникла заборгованість у розмірі 63399,65 грн, з яких: 52015,86 грн - заборгованість за простроченим «тілом» кредиту; 11383,79 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

2. Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.02.2023 позов задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 16.07.2012 в сумі 52015,86 грн «тіло» кредиту, а в задоволенні вимог про стягнення заборгованості по процентах відмовив.

Частково задовольняючи позов, суд мотивував своє рішення тим, що надані позивачем докази не дають підстав вважати, що сторони в належній формі досягли домовленості про проценти за користування кредитом, які вказав позивач у позовній заяві. При цьому суд вважав, що вимога позивача про стягнення 52015,86 грн заборгованості за фактично отриманий ним кредит є обґрунтованою.

3. Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Відповідачка у справі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Нофенко Юлія Вікторівна, подала до суду апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.02.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити повністю.

Як на підставу скасування рішення суду, апелянт послався на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права.

Зокрема, суд не врахував, що надані позивачем докази не містять відомостей про розмір кредитного ліміту, тип платіжної картки, строк її дії, розмір процентів за користування кредитом, про які сторони мали домовитися на час укладення договору.

Встановлений судом розмір кредитної заборгованості доказами не підтверджений. На думку апелянта належним та допустимим доказом у цьому випадку мала б бути виписка за клієнтським рахунком відповідача, відкритого на підставі договору, однак доказів укладення такого договору відповідач не надав.

Апелянт вважає, що позов Банку загалом є недоведеним.

4. Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до апеляційного суду від позивача у справі, висловлено незгоду з доводами та вимогами апелянта. Зокрема, вказується на безпідставність твердження про те, що договір кредиту між сторонами у справі не був укладеним. На переконання позивача, докази у справі вказують на протилежне. Отримання відповідачем платіжної картки відповідачем та користування коштами, які банку йому надав Банк, підтверджено.

5. Розгляд справи в суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 62039,38 грн, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до правової позиції, яку Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виклав у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11, з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення.

Колегія суддів розглянула справу та постановила рішення (скорочене) 29.12.2023. Повний текст цієї постанови складено 24.10.2024.

5. Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

16.07.2012 ОСОБА_1 подала до ПАТ КБ «ПриватБанк» підписану нею анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, вказавши, що ця заява разом вказаними Умови та Правила, Тарифами банку становлять договір між ними про надання банківських послуг.

Згідно з даними Банку 16.07.2012, 19.04.2013, 02.04.2014, 30.03.2016, 06.03.2018, 26.03.2019 ОСОБА_1 були видані платіжні картки.

Крім того, за даними Банку продаж 16.07.2012 - 26.11.2020 неодноразово кредитодавець змінював розмір кредитного ліміту на рахунку відповідачки.

Згідно з наданою Банком виписки за договором № б/н ОСОБА_1 за період з 16.07.2012 23.11.2021 зафіксовано рух коштів на рахунку.

За даними Банку станом на 18.11.2021 заборгованість ОСОБА_1 за договором № б/н від 16.07.2012 за «тілом» кредиту становить 52015,86 грн, заборгованість за простроченими відсотками 11383,79 грн, загальна заборгованість 63399,65 грн.

6. Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам закону, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню не підлягають.

7. Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

7.1. Застосовні норми права та їх джерела

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Натомість за змістом ст. 599 ЦК України, виконання зобов`язання, проведеного належним чином, припиняє його.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з положеннями ст. 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

7.2. Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

Згідно з правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з цим позовом, Банк посилався на те, що 16.07.2012 ним було укладено з відповідачкою у справі ОСОБА_1 договір про надання банківських послуг, який є змішаним й містить елементи договору банківського рахунку та кредитного договору.

Підписавши анкету-заяву від 16.07.2012, ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що вона разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку» та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банка www.privatbank.ua, складає між сторонами договір про надання банківських послуг, яким визначено умови користування клієнтом банківським рахунком, зокрема з використання кредитних коштів, а також те, що вона зобов`язується виконувати умови цього договору.

Оскільки відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання в частині повернення отриманого кредиту та сплати процентів, то станом на 18.11.2021 у неї утворилася заборгованість у сумі 63399,65 грн, яка складається з такого: заборгованості за простроченим «тілом» кредиту - 52015,86 грн; заборгованості за простроченими процентами - 11383,79 грн.

На підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, ним надано до суду такі письмові докази:

-анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 16.07.2012, яка підписана ОСОБА_1 ;

-витяг із тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» без зазначення відомостей про їх погодження сторонами та дати набрання ними чинності;

-витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, без зазначення відомостей про їх погодження сторонами та дати набрання ними чинності;

-розрахунок заборгованості;

-виписку за договором № б/н з ОСОБА_1 за період з 16.07.2012 по 01.07.2021 з якого вбачається регулярне здійснення операцій з грошовими коштами на рахунку, зокрема отриманими у кредит, періодичне часткове погашення заборгованості;

-довідку про дати, номери та строк дії виданих відповідачу платіжних карток;

-довідку про зміну кредитного ліміту кредитування поточного рахунку, відкритого відповідачу;

-копія належного відповідачу у справі паспорта громадянина України.

Отже, матеріали справи містять анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 16.07.2012, яка підписана ОСОБА_1 (належність підпису відповідачці ніким з учасників справи не оспорюється), згідно з якою вона бажала оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна» без зазначення розмір бажаного кредитним ліміту.

Твердження апеляційної скарги про те, що в анкеті-заяві не вказано тип платіжної карткиспростовується змістом наявної у матеріалах справи копії анкети-заяви в якій у графі «виявляю бажання оформити на своє ім`я» навпроти запису «Платіжна картка КРЕДИТКА «Універсальна»» проставлено позначку згоди - знак «пташка» (V).

Крім того, у матеріалах справи міститься виписка за договором б/н з ОСОБА_1 за період з 16.07.2012 по 01.07.2021 з якої вбачається, що відповідачка здійснювала трати власних, а також кредитних грошових коштів (за браком власних коштів для здійснення витратних операцій), періодичне поповнення рахунку власними коштами.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічну за змістом норму містить п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, яке діє на час ухвалення судом рішення.

Отже, належним та допустимим первинним доказом проведення операцій з коштами на рахунку, окрема тих, які потягли виникнення заборгованості перед Банком, можуть являтися: виписки з особового рахунку клієнта банку, касові документи, документальні розпорядження розпорядника коштів про їх перерахування.

З огляду на це, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дав правильну оцінку належності, допустимості та достовірності виписки з клієнтського (поточного) рахунку відповідачки про рух коштів та дійшов обґрунтованого висновку, що на підставі анкети-заяви від 16.07.2012 Банк відкрив відповідачці банківський (поточний) рахунок та за її дорученням неодноразово здійснював платежі з рахунка, зокрема за відсутність на ньому власних (клієнтських) грошових коштів, тобто надавав відповідачці кредит на відповідну суму, що загалом відповідає змісту вказаної анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку в частині надання їй платіжної картки «Універсальна», що передбачає здійснення операцій на рахунку як з власними коштами клієнта, так і з коштами, які клієнту надає Банк у кредит.

При цьому місцевий суд врахував викладені у відзиві на позовну заяву заперечення відповідачки щодо Умов та Правил надання послуг у ПриватБанку, Тарифів банку, витяги з яких позивач додав до позовної заяви.

Так суд врахував, що вказані письмові докази не містять підписів відповідачки, як елементу її волевиявлення на прийняття цих конкретних умов договору, зокрема щодо плати за користування кредитом, та не визнаються нею.

Крім того, місцевий суд врахував, що й в анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення плати за користування кредитом (процентів) та її розмір, строки кредитування.

Отже, суд правильно виснував, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи банку, а також Умови та Правила надання послуг у ПриватБанку розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил, Тарифів, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, суд правильно звернув увагу на те, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Суд слушно вказав, що у цьому випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України про договір приєднання, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення Банку до суду із вказаним позовом, а тому позивач міг додати до позовної заяви витяги з Тарифів та Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Тож, вирішуючи спір, суд відхилив ці докази у справі.

Такі висновки суду першої інстанції повністю відповідають висновкам щодо застосування норм ЦК України про кредит, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 за аналогічних обставин справи.

Позивач у справі погодився з висновками місцевого суду у справі, яка переглядається в апеляційному порядку, про недоведеність позову в частині вимог Банку про стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування кредитом, не оскаржував рішення суду про відмову в задоволенні цієї вимоги.

Вбачається, що й відповідач (апелянт) також погодився з такими висновками місцевого суду в частині позовних вимог, у задоволені яких позивачу відмовлено.

Поряд з цим, суд першої інстанції врахував, що фактично отримані та використані відповідачкою кошти в добровільному порядку нею Банку не повернуті, а тому, з огляду на норму ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення прав позивача, суду обґрунтовано вважав, що позивач має право вимагати захисту своїх прав у суді шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, суд першої інстанції правильно констатував про наявність підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника (відповідачки) суми несплаченого «тіла» кредиту в розмірі 52015,86 грн.

Суд першої інстанції перевірив правильність здійсненого Банком розрахунку заборгованості по «тілу» кредиту, який відповідачкою відповідно до вимог статей 12, 80 ЦПК України не спростований, та погодився з ним.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності розрахунку заборгованості (здійснення обрахунку та правильність виведення балансу) по тілу» кредиту.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (справа «Бюрг та інші проти Франції», справа «Гору проти Греції №2»).

8. Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта та їх відображення в оскаржуваному рішенні суду, питання вичерпності висновків суду, колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що у справі, що переглядається, сторонам було надано достатньо повну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Загалом аргументи апеляційної скарги відповідача зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Нофенко Юлія Вікторівна, залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.02.2023 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

О. І. Чельник