_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/752/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2023 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

при секретарі - Грабовій Т.П.

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Врона А.В.,

представника відповідача - адвоката Білозор О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ФОП ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення коштів за неналежне виконання договору,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача грошові кошти за неналежне виконання умов договору про надання послуг № від 22.12.2017 року у розмірі 65 808 гривень, при цьому позивач посилається на те, що 22 грудня 2017 року між ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець) було укладено договір про надання послуг № , згідно з розділом 1 якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги щодо консультування, організації перегляду об`єкта нерухомості, допомоги в організації укладення замовником договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_3 . В рамках вказаного договору виконавець зобов`язався надати замовнику послуги в тому числі й щодо проведення правової експертизи правовстановлюючих документів та технічної документації об`єкта. Відповідно до розділу 3 зазначеного договору сторони узгодили, що загальна вартість послуг за договором визначається та встановлюється сторонами у розмірі, еквівалентному 1800 (одна тисяча вісімсот) доларів США, відповідно до курсу продажу долару США відносно гривні за даними ПАТ «Марфін Банк». Оскільки відповідачем неналежно виконано зобов`язання передбачені договором № від 22.12.2017р., а саме неналежно проведено правова експертиза правовстановлюючих документів та технічної документації об`єкта, ОСОБА_1 було придбано об`єкт нерухомості - нежитлові приміщення непродовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_3 , яке було створено в результаті реконструкції квартири АДРЕСА_4 , яка є предметом іпотеки за договором іпотеки від 09.04.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстр. № 556 і яка є на даний час предметом спору за позовом ТОВ «Консалт Солюшенс» (справа №521/16643/21).

Також ОСОБА_1 просить стягнути моральну шкоду у розмірі 40 000 гривень, посилаючись не те, що вказаної суми буде достатньо для задоволення моральних потреб позивача, компенсації втраченого часу на розгляд справи № 521/16643/21, у якій ОСОБА_1 виступає відповідачем, відшкодування завданих душевних страждань, які позивач зазнала у зв`язку з приниженням її честі, гідності, душевним хвилюванням, пов`язаним з ризиком втрати добросовісно набутого нерухомого майна, необхідністю вступати у судовий процес, пошуком адвоката та коштів на оплату професійної правничої допомоги.

У судовому засіданні позивачка та її представник адвокат - Врона А.В. позовні вимоги підтримали, просили задовольнити вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача - адвокат Білозор О.О. надала до суду відзив на позов та у судовому засіданні просила у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити з підстав викладених у відзиві.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 22 грудня 2017 року між ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець) було укладено договір про надання послуг № , згідно з розділом 1 якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги щодо консультування, організації перегляду об`єкта нерухомості, допомоги в організації укладення замовником договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_3 . В рамках вказаного договору виконавець зобов`язався надати замовнику послуги в тому числі й щодо проведення правової експертизи правовстановлюючих документів та технічної документації об`єкта.

Відповідно до розділу 3 зазначеного договору сторони узгодили, що загальна вартість послуг за договором визначається та встановлюється сторонами у розмірі, еквівалентному 1800 (одна тисяча вісімсот) доларів США, відповідно до курсу продажу долару США відносно гривні за даними ПАТ «Марфін Банк».

З пояснень наданих представником позивача у судовому засіданні вбачається, що підставою звернення до суду з вимогою про стягнення збитків у розмірі 65 808 гривень є поведінка відповідача, яка полягала у неналежній перевірці правовстановлюючих документів на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , чим було порушено умови договору про надання послуг № від 22.12.2017р.

При цьому під збитками, заявленими до стягнення з відповідача, позивач розуміє суму фактичних витрат, сплачених ним відповідачу як оплату за надані послуги за договором № від 22.12.2017р., а саме кошти у розмірі 1800 доларів США., що в еквіваленті, на момент звернення до суду з позовом у даній справі, складає 65 808 гривень.

Відповідно до положень частин першої - третьої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Отже, відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу положень статті 22 ЦК України, а порушення цивільного права, внаслідок якого особі завдано збитки, є підставою для їх відшкодування.

Правовідносини щодо відшкодування збитків урегульовані положеннями глави 82 «Відшкодування шкоди» розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.

Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення.

На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суд виходить з того, що для застосування такої санкції як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності).

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Отже, системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що сплачені кошти за договором про надання послуг не можуть вважатися збитками в розумінні ст. 22, 906 ЦК України.

Крім того, судом встановлено та не заперечується сторонами, що 23 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було підписано акт приймання-передачі наданих послуг до договору № від 22.12.2017р., відповідно до якого виконавцем було надано замовнику, а замовником прийнято посередницькі, інформаційні, консультаційні послуги відносно об`єкту, що являє собою приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , в тому числі організовано візуальні перегляди об`єктів нерухомості, подібних об`єкту та самого об`єкту; проведено правову експертизу правовстановлюючих документів та технічної документації на об`єкт; організовано та проведено перемовини з третіми особами (продавцями/ продавцем, їх представниками) відносно умов придбання об`єкту; організовано зустрічі замовника з третіми особами (продавцями/ продавцем, їх представниками) відносно умов придбання об`єкту.

В акті приймання-передачі наданих послуг визначено, що сторони не мають одна до одної претензій матеріального та морального характеру.

З цього акту також вбачається що, за погодженням сторін замовник сплатив виконавцю вартість послуг не в доларах США, а у гривні в розмірі - 49 770 грн.

Таким чином, факт надання відповідачем послуг в повному обсязі засвідчено сторонами шляхом підписання відповідного акту без будь-яких заперечень щодо якості та повноти наданих послуг, а також фактом укладання договору купівлі-продажу від 23.12.2017р.

Судом було досліджено текст договору купівлі-продажу від 23.12.2017р., укладеного між ОСОБА_1 (покупець) та ОСОБА_3 (продавець), та інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 320741727 від 20.01.2023р., що містить деталізовану інформацію про всі реєстраційні дії щодо нежитлового приміщення адресою: АДРЕСА_3 .

З вказаних документів вбачається, що станом на момент придбання ОСОБА_1 нежитлового приміщення непродовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_3 за договором купівлі-продажу від 23.12.2017р., право приватної власності на цей об`єкт було зареєстроване за ОСОБА_3 (номер запису про право власності - 21408347, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) та припинилось 23.12.2017р. внаслідок укладання договору купівлі-продажу від 23.12.2017р., серія та номер: 3-1816, видавник Друга одеська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 .

Також, судом досліджено інформацію про зміни права власності на нежитлове приміщення непродовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), наявні в Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та встановлено, що право власності на нежитлове приміщення за вказаною адресою було зареєстровано і за колишніми власниками:

- за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 29.04.2010р., виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради (номер запису про право власності 5323112 від 11.04.2014р., до цього право власності було зареєстровано з 20.05.2010р. у Реєстрі прав власності на нерухоме майно (номер об`єкта 30472275), що вівся КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості);

- за ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 11.04.2014р., укладеного з ОСОБА_5 , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В., зареєстрованим у реєстрі за № 777 (номер запису про право власності 5324564 від 11.04.2014р.).

Записів про обтяження іпотекою та інших видів обтяження щодо нежитлового приміщення непродовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) не зареєстровано.

Вказані відомості підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 320741727 від 20.01.2023р., що містить деталізовану інформацію про всі реєстраційні дії щодо нежитлового приміщення адресою: АДРЕСА_3 .

Судом здійснено перевірку відомостей ресурсу Судова влада України та встановлено, що судові провадження стосовно визнання недійсним або розірвання договору купівлі-продажу від 17.07.2017р., укладеного між ОСОБА_3 (покупець) та ОСОБА_6 (продавець), договору дарування від 11.04.2014р., укладеного між ОСОБА_6 (обдаровуваний) та ОСОБА_5 (дарувальник), свідоцтва про право власності від 29.04.2010р., виданого ОСОБА_5 не ініційовувались, вказані правочині недійсними не визнавались та не оспорювались у судовому порядку.

Станом на час звернення до суду та час ухвалення судом рішення у цій справі право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення непродовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_3 зареєстроване та є чинним (номер запису про право власності 24128286).

В матеріалах справи наявна інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 270440453 від 13.08.2021р., з якої дійсно вбачається запис про державну реєстрації іпотеки щодо квартири АДРЕСА_4 (номер запису про іпотеку 36399638, дата реєстрації 14.04.2008р., боржник: ОСОБА_5 , іпотекодержатель: ТОВ «Консалт Солюшенс».

Втім, як встановлено вище, предметом договору про надання послуг № від 22.12.2017р., укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , а також договору купівлі-продажу від 23.12.2017р., укладеного між ОСОБА_1 (покупець) та ОСОБА_3 (продавець) було нежитлове приміщення непродовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_3 .

В цій частині, суд погоджується з доводами відповідача про те, що при перевірці документів на нежитлове приміщення непродовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_3 він покладався на відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність зареєстрованого права приватної власності продавця на об`єкт та відсутність зареєстрованих обтяжень.

Судом враховано наступні релевантні висновки Великої палати Верховного Суду, викладені у подібних правовідносинах.

«Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне» (п. 46.1 постанови Великої палати Верховного Суду від 01.04.2020р. по справі № 610/1030/18 та п. 7.14 постанови Великої палати Верховного суду від 15.06.2021р. по справі № 922/2416/17).

«За відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.»

Такі висновки сформульовані у п. 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019р. по справі № 922/3537/17, у п. 7.16 постанови Великої палати Верховного суду від 15.06.2021р. по справі № 922/2416/17 та у п. 6.46 постанови Великої палати Верховного суду від 02.11.2021р. по справі № 925/1351/19).

«Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам).

Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації».

Таких висновків дійшла Велика палата Верховного суду у постанові від 07.11.2018р. по справі № 488/5027/14 (п. 96) та у постанові від 15.06.2021р. по справі № 922/2416/17 (п. 7.12).

«Аналогічно функцією державної реєстрації іпотеки є оголошення належності іпотеки нерухомого майна певній особі» (п. 7.12 постанови Великої палати Верховного суду від 15.06.2021р. по справі № 922/2416/17).

«Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» (п. 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020р. по справі № 610/1030/18, п. 7.15 постанови Великої палати Верховного суду від 15.06.2021р. по справі № 922/2416/17, п. 6.45 постанови Великої палати Верховного суду від 02.11.2021р. по справі № 925/1351/19).

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Натомість позивачем не доведено, а судом не встановлено наявності моральної шкоди, завданої внаслідок поведінки відповідача.

При таких обставинах суд вважає вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 12,13, 76-83, 141, 263-265, 273, 274-279, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ФОП ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення коштів за неналежне виконання договору - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийнятті постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 01.05.2023 року.

Суддя Огренич І. В.