Справа № 354/235/22
Провадження № 22-ц/4808/301/23
Головуючий у 1 інстанції Ваврійчук Т. Л.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Баркова В. М.,
суддів Девляшевського В. А.,
Мальцевої Є. Є.,
секретар Кузів А. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Яремчанського міського суду від 18 листопада 2022 року в складі судді Ваврійчук Т. Л., ухвалене в м. Яремче Івано-Франківської області, повний текст якого складено 28 листопада 2022 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суді із позовомдо відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк»)про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати.

Позов обґрунтовано тим, що у період з 20 грудня 2005 року по 15 грудня 2021 року вона працювала у Ворохтянському відділенні №1 Івано-Франківської філії АТ КБ «ПриватБанк», яке розташоване у гірському населеному пункті. Згідно з виданим 08 лютого 2017 року посвідченням вона має статус особи, яка проживає та працює на території гірського населеного пункту. А тому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №648 від 11 серпня 1995 року «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах» мала право на підвищення посадового окладу на 25 відсотків. Проте заробітна плата виплачувалась їй відповідачем без урахування зазначеного підвищення посадового окладу.
Із урахуванням наведеного позивачка просила стягнути з АТ КБ «ПриватБанк»на її користь заборгованість із заробітної плати у виді ненарахованого та невиплаченого підвищення посадового окладу на 25% за роботу в гірському населеному пункті за період з лютого 2017 року по грудень 2021 року у розмірі 211 431,38 грн. А також відповідно до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21 лютого 2001 року компенсації у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати у повному обсязі у розмірі 28 084,63 грн.
Рішенням Яремчанського міського суду від 18 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах» вона має право на отримання підвищення посадового окладу, оскільки працювала в установі, яка розташована на території населеного пункту, якому надано статус гірського. АТ КБ «ПриватБанк» не надано підтверджуючих документів про виплату їй підвищення посадового окладу на 25 відсотків, а також відомостей про індексацію її заробітної плати. А тому вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову та погодився із твердженнями відповідача, які не підтверджені жодними доказами та суперечать правовим позиціям суду касаційної інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 24 лютого 2023 року задоволено клопотання представника АТ КБ «ПриватБанк» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки адвоката Марчака Ю. І., який просив скаргу задовольнити, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 , який просив залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що розмір посадового окладу позивачки за період з лютого 2017 року по грудень 2021 року був значно вищим від законодавчо гарантованого розміру мінімальної заробітної плати за вказані роки, а тому законодавчо передбачені підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення на її користь ненарахованого та невиплаченого підвищення посадового окладу на 25% за роботу у населеному пункті, який має статус гірського відсутні. З урахуванням того, що в ході судового розгляду встановлено відсутність заборгованості відповідача перед позивачем у виді не нарахованого та невиплаченого підвищення посадового окладу на 25 відсотків, підстави для стягнення компенсації за затримку виплати такого доходу також відсутні.

З такими висновками не погодитися не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка 20 грудня 2005 року була прийнята на роботу в Івано-Франківську філію АТ КБ «ПриватБанк» на посаду касира-операціоніста Ворохтянського відділення 31 Івано-Франківської філії АТ КБ «ПриватБанк» (посадова підгрупа - касир-операціоніст категорії 2 відділення групи «В»).
Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 до прийняття на роботу позивачка трудового стажу не мала. 24 грудня 2005 року ОСОБА_1 була переміщена на посаду касира-операціоніста відділення «Буковель», 22 квітня 2006 року переведена на посаду касира-операціоніста 2 категорії бізнесу обслуговування індивідуальних клієнтів Надвірнянського відділення №1, з 18 жовтня 2006 року переведена на посаду касира-операціоніста 2 категорії Ворохтянського відділення №1 (група В), 30 січня 2007 року переведена на посаду менеджера з обслуговування клієнтів Ворохтянського відділення №1 (група В), 18 вересня 2008 року переведена на посаду начальника Ворохтянського відділення №1.
01 жовтня 2009 року ОСОБА_1 була переведена на посаду начальника-провідного менеджера з обслуговування клієнтів Ворохтянського відділення №1, 22 травня 2012 року переведена на посаду начальника Ворохтянського відділення №1-головного економіста(група В), 25 листопада 2013 року переведена на посаду керуючого відділення Ворохтянського відділення №1 Південно-Західного РУ, 05 червня 2015 року переведена на посаду керуючого відділення Ворохтянського відділення №1 Прикарпатського РУ, 04 листопада 2015 року переведена на посаду керуючого відділення-головного менеджера Ворохтянського відділення №1 Прикарпатського РУ, 26 жовтня 2016 року переведена на посаду керуючого відділення Ворохтянського відділення №1 Прикарпатського РУ.
Відповідно до наказу №СП-2018-6756573 від 02 травня 2018 року з 19 травня 2018 року назву займаної ОСОБА_1 посади змінено на директора відділення Ворохтянського відділення №1 Івано-Франківської філії.
11 січня 2021 року позивачка переміщена на посаду директора відділення Ворохтянського відділення № 1 Західного макрорегіонального управління та згідно наказу №Э.DN-УВ-2021-7885602-п від 14 грудня 2021 року звільнена із займаної посади за угодою сторін, відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого Ворохтянською селищною радою 08 лютого 2017 року, реєстраційний № НОМЕР_3 , ОСОБА_1 має право на гарантії і пільги, встановлені Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», як особа, яка проживає та працює на території населеного пункту, який має статус гірського.
Із довідки № 74, виданої Ворохтянською селищною радою 27 січня 2022 року, вбачається, що позивачка зареєстрована та проживає у селищі Ворохта Надвірнянського району Івано-Франківської області, якому відповідно до Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» та постанови Кабінету Міністрів України № 647 від 11 серпня 1995 року надано статус гірського і на яке поширюється право на гарантії та пільги встановлені законодавством України.
Пільги громадянам, яким надано статус особи, що проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, визначені у ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Згідно до ч.1 ст.6 вищезазначеного Закону умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 1995 року № 648 «Про умови праці осіб, які працюють у гірських районах, встановлено, що на підприємствах, в установах, організаціях та військових частинах розташованих на територіях населених пунктів, яким надано статус гірських, тарифні ставки і посадові оклади працівників, визначені генеральними, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням, підвищуються на 25%.

Госпрозрахункові підприємства, яким є відповідач, відповідно до ст.15 Закону України «Про оплату праці», самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами, встановлюють умови та розміри оплати праці працівників.

Забезпечення оплати праці працівників, що працюють на підприємствах, розташованих в гірських населених пунктах, вказані підприємства здійснюють за рахунок доходів від своєї діяльності.

Оплата праці працівників госпрозрахункових підприємств (організацій), що розташовані на території населених пунктів, яким надано статус гірських, повинна визначатися з врахуванням вищезазначених норм, а пункт 1 Постанови № 648 слід розглядати як загальний підхід до обчислення підвищення тарифних ставок та посадових окладів працівників, які працюють на таких підприємствах, а не визначення кола осіб, які претендують на таку виплату.

Встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не є стороною генеральної угоди, угоди на галузевому чи регіональному рівні.

Виходячи з того, що Банк не є стороною укладення галузевих (регіональних) угод, за розмір гарантії в сфері оплати праці слід брати розмір встановленої на визначений період мінімальної заробітної плати, який відповідно до затверджених державних бюджетів складав:

-у 2017 році: 3 200 грн.;

-у 2018 році: 3 723 грн.;

-у 2019 році: 4 173 грн.;

-у 2020 році: з 1 січня 4 723 грн., з 1 вересня 5 000 грн.;

-у 2021 році: з 1 січня 6 000 грн., з 1 грудня 6 500 грн.

З розрахункових листів позивачки за період з 2017 по 2021 роки (том 1 а.с. 85-89) вбачається, що її посадовий оклад складав:

-у 2017 році: з 01 січня 5 413 грн. 10 коп., з 01 грудня 5 951 грн. 75 коп.;

-у 2018 році: з 01 січня - 5 951 грн. 75 коп., з 01 квітня 7 652 грн. 25 коп.;

-у 2019 році: з 01січня 7 652 грн. 25 коп., з 01 лютого 8 421 грн. 75 коп., з 01 серпня 10 293 грн. 25 коп.;

-у 2020 році: з 01 січня 10 293 грн. 25 коп., з 01 листопада 12 164 грн. 75 коп.;

-у 2021 році: з 01 січня 12 164 грн. 75 коп., з 01 вересня 16 450 грн.

Враховуючи те, що відповідно до законодавства підлягають підвищенню на 25 відсотків оклади працівників, встановлені як мінімальні гарантії оплати праці, а встановлений позивачці за вказаний період посадовий оклад значно перевищує законодавчо встановлений мінімальний розмір заробітної плати з надбавкою у 25% (наприклад за лютий 2017 року: 3 200 грн. + 25% = 3 225 грн., що є меншим за 5 413 грн. 10 коп.), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про оплату праці» і ст. 110 КЗпП України, при кожній виплаті заробітної плати працівникові працедавець зобов`язаний повідомити його про розміри оплати праці, зокрема про загальну суму заробітної плати з розшифруванням за видами виплат, розмірами і підставами відрахувань та сумами заробітної плати, що підлягає виплаті.

На підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог відповідачем надані суду розрахунки заробітної плати позивачки в яких зазначений її посадовий оклад.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Оскільки позивачка не заперечувала дійсність цих розрахункових листів, суд першої інстанції обґрунтовано вважав встановленим розмір її посадового окладу.

Доводи скарги щодо ненадання доказів про індексацію посадового окладу позивачки правового значення для справи не мають, оскільки з відповідними позовними вимогами вона до суду не зверталася.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення апеляційним судом не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
РішенняЯремчанського міського суду від 18 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2023 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

Є. Є. Мальцева