ПОСТАНОВА

Іменем України

28 березня 2023 року м. Кропивницький

справа № 401/2975/20

провадження № 22-ц/4809/202/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,

за участі секретаря Гончар В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , державний реєстратор Виконавчого комітету Світловодської міської ради Довгий Вячеслав Олегович, ОСОБА_3 , приватний нотаріус Кременчуцького міського округу Прокоп Олександр Едуардович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційними скаргами приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопа Олександра Едуардовича та ОСОБА_2 , на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2022 року у складі судді Андріянової С. М. і

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , державного реєстратора Виконавчого комітету Світловодської міської ради Долгого В. О., ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Кременчуцького міського округу Прокопа О. Е. та просив:

-визнати за ним право власності на частку закритої трансформаторної підстанції, що розташована в складі комплексу будівель по АДРЕСА_1 ;

-визнати незаконними дії державного реєстратора виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області Довгого В. О. щодо реєстрації цілої одиниці закритої трансформаторної підстанції, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та скасувати відповідне рішення державного реєстратора за № 39036585 від 28 грудня 2017 року (номер запису про право власності 24228159);

-визнати недійсним договір дарування ОСОБА_2 ОСОБА_3 частки земельної ділянки та розташованої на ній трансформаторної підстанції за № 609 від 01 липня 2020 року, що посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О. Е. та витребувати на свою користь із незаконного володіння ОСОБА_3 частки закритої трансформаторної підстанції, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

-визнати незаконними дії приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопа О. Е. щодо посвідчення договору дарування ОСОБА_2 ОСОБА_3 частки земельної ділянки та розташованої на ній трансформаторної підстанції за № 609 від 01 липня 2020 року та щодо проведення ним державної реєстрації права власності на цілу одиницю трансформаторної підстанції за ОСОБА_3 і скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав за № 52913955 від 01 липня 2020 року (номери записів про право власності: 37120781 та 37120840);

-стягнути з відповідачів на свою користь судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що 14 березня 2001 року між позивачем та ОСОБА_2 в рівних частках придбано приміщення складу-магазину та побутове приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1 .

Так як вони є рідними братом та сестрою, всі питання родинної справи вони здійснювали за спільною згодою.

Рішенням Світловодської міської ради від 21 червня 2001 року за № 502 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано у спільне сумісне користування строком на 5 років земельну ділянку площею 0,03892 га, для обслуговування зазначеного складу-магазину та побутового приміщення.

В подальшому, протягом 2002-2004 років позивач разом з ОСОБА_2 за спільні кошти, у рівних частинах, за спільним рішенням, збудували на зазначеній земельній ділянці закриту трансформаторну підстанцію для обслуговування виробничої бази, оплати послуг за всі експертні висновки та їх погодження проводили разом.

Договором оренди земельної ділянки № 374 від 16 серпня 2006 року сторонам продовжено строкове платне спільне користування земельною ділянкою площею 3892,3 кв.м. (кадастровий номер :50:231:0008), без виділення в окреме платне користування землі ОСОБА_2 під закриту трансформаторну підстанцію.

18 вересня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно, у рівних частинах придбали 3892,3 кв. м. земельної ділянки по АДРЕСА_1 , в тому числі і землю під закритою трансформаторною підстанцією і на той час жодних зауважень з цього приводу у ОСОБА_2 не було.

Трансформаторна підстанція і комплекс інших будівель та споруд мають однакову юридичну адресу, окремо під будівництво земельна ділянка не надавалася, поштова адреса новозбудованому об`єкту як окремому об`єкту архітектури не присвоювалася, будівельну техніку та оплату робіт будівельників позивач робив за власні готівкові кошти.

Натомість, ОСОБА_2 обманним шляхом провела 27 грудня 2017 року реєстрацію права власності виключно закритої трансформаторної підстанції, як окремого нерухомого об`єкта по АДРЕСА_1 , у той час, як за цією адресою розташований цілий комплекс будівель та споруд, який перебуває у їх спільній частковій власності.

Державний реєстратор вніс зміни до вже відкритого розділу реєстру за вказаною вище адресою розташування об`єктів нерухомого майна, оскільки при першій реєстрації допустив незаконну бездіяльність і не перевірив у ОСОБА_2 чи виключно вона володіє земельною ділянкою та чи присвоювалася новозбудованому об`єкту нерухомості окрема адреса, а також не перевірив наявність технічного паспорту на новозбудований об`єкт.

Не бажаючи визнавати за позивачем право власності на частку підстанції, ОСОБА_2 подарувала своєму чоловікові ОСОБА_3 закриту трансформаторну підстанцію в цілому та частку земельної ділянки, на якій розташована підстанція.

Приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокоп О. Е., посвідчуючи договір дарування, надав можливість ОСОБА_3 незаконно користуватися частки земельної ділянки, що перебуває в його власності.

Позивач вважав, що дарування ОСОБА_2 ОСОБА_3 приналежності від головної речі, яка не може бути зареєстрована за правом власності самостійно та без виділення окремої земельної ділянки, суперечить вимогам ст. ст. 186, 358 ЦК України, ст. 120 Земельного кодексу України, а тому звернувся до суду з позовом.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на частку закритої трансформаторної підстанції, що розташована в складі комплексу будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано незаконними дії державного реєстратора виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області Долгого В. О. щодо реєстрації цілої одиниці закритої трансформаторної підстанції, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та скасовано відповідне рішення державного реєстратора за № 39036585 від 28 грудня 2017 року (номер запису про право власності 24228159).

Визнано недійсним договір дарування ОСОБА_2 ОСОБА_3 частки земельної ділянки та розташованої на ній трансформаторної підстанції за № 609 від 01 липня 2020 року, що посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп О. Е. та витребувано на користь ОСОБА_1 із незаконного володіння ОСОБА_3 частки закритої трансформаторної підстанції, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано незаконними дії приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопа О. Е. щодо посвідчення договору дарування ОСОБА_2 ОСОБА_3 частки земельної ділянки та розташованої на ній трансформаторної підстанції за № 609 від 01 липня 2020 року та щодо проведення ним державної реєстрації права власності на цілу одиницю трансформаторної підстанції за ОСОБА_3 і скасовано рішення про державну реєстрацію речових прав за № 52913955 від 01 липня 2020 року (номери записів про право власності: 37120781 та 37120840).

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопа О. Е. на користь ОСОБА_1 понесені витрати на оплату судового збору в сумі по 1507 грн 46 коп, з кожного.

В решті позовних вимог щодо стягнення з відповідачів судових витрат за подання заяви про забезпечення позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що наявними в матеріалах справи доказами повністю доводиться факт спільного господарювання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на спірній земельній ділянці та факт спільного будівництва закритої трансформаторної підстанції.

Державний реєстратор допустив незаконну бездіяльність, адже повинен був відмовити ОСОБА_2 у державній реєстрації, оскільки приналежність до головної речі самостійно не реєструється, а з поданих документів неможливо було встановити, що право власності на новозбудований об`єкт належить виключно ОСОБА_2 і земельна ділянка, на якій збудований новий об`єкт нерухомості, знаходиться у спільній частковій власності.

У разі дарування одиниці трансформаторної підстанції, до ОСОБА_3 мала перейти у власність і одиниця земельної ділянки під трансформаторною підстанцією, яка мала бути також зареєстрована в Державному реєстрі прав, але в ньому зареєстрована лише частка земельної ділянки, а тому приватний нотаріус незаконно надав можливість ОСОБА_3 незаконно користуватися часткою земельною ділянкою, що перебуває в його власності.

В апеляційній скарзі приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп О. Е. просить скасувати рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2022 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування, витребування на свою користь частки закритої трансформаторної підстанції із незаконного володіння, визнання незаконними дій приватного нотаріуса, скасування рішення про державну реєстрацію речових прав, стягнення з приватного нотаріуса судового збору та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та упередженим.

Судом першої інстанції були порушені права приватного нотаріуса як учасника процесу, адже йому не надсилались відповідь на його відзив, що приєднана до матеріалів справи, а також ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні його клопотання про залучення його в якості третьої особи.

Оскаржуване рішення суду ґрунтується на припущеннях, а судом першої інстанції було розглянуто позовні вимоги ОСОБА_1 , які виникли з різних правових підстав та не пов`язані між собою.

Матеріально-правової заінтересованості у предметах спору щодо визнання права власності за позтвачем, оскарження реєстраційної дії державного реєстратора, визнання договору дарування недійсним нотаріус не має, а тому є неналежним відповідачем.

Нотаріусу не надано законом право проводити ревізію підстав державної реєстрації іншим реєстратором, а визнаючи договір дарування недійсним з надуманих підстав, суд першої інстанції незаконно позбавив власника права користування належною йому земельної ділянки.

Будь-яких документів в підтвердження того, що трансформаторна підстанція є складовою частиною речі ні позивачем, ні судом першої інстанції не обгрунтовано.

Надані позивачем до суду першої інстанції документи не засвідчені відповідно до правил, передбаченихч. 5 ст. 95 ЦПК України, а тому є недопустимими та неналежними доказами.

Суд першої інстанції, при винесенні рішення діяв упереджено, не визначив причинно-наслідкового зв`язку між порушеннями (незаконними діями), які начебто здійснив державний реєстратор, та наступними наслідками цих дій.

В апеляційній скарзі адвокат Гармаш А. В., який представляє інтереси ОСОБА_2 , просить скасувати рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2022 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим.

ОСОБА_4 є одноособовим власником закритої трансформаторної підстанції, так як цей об`єкт був збудований нею з матеріалів, придбаних за власний рахунок в ході її підприємницької діяльності, на підтвердження чого було надано дозвільну документацію на будівництво зазначеного об`єкту, надану ПП ОСОБА_2 на початку 2003 року, та акт технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію, який є правовстановлюючим документом.

Судом першої інстанції не було обґрунтовано, на якій підставі частина закритої трансформаторної підстанції визнана за ОСОБА_1 .

На момент надання ОСОБА_2 дозволу на будівництво закритої трансформаторної підстанції земельна ділянка, в межах якої надано дозвіл на будівництво, перебувала у комунальній власності, а позивачем вказаний дозвіл не оспорювався.

ОСОБА_1 не може набути право власності на новостворену річ лише на тій підставі, що він був сумісним землекористувачем або у нього з ОСОБА_2 були у спільній частковій власності інші об`єкти нерухомості згідно договору купівлі-продажу.

Твердження позивача про те, що він приймав участь в будівництві спірного об`єкту не підтверджені належними та допустимими доказами.

ОСОБА_2 вважає безпідставним та необґрунтованим віднесення судом першої інстанції до складу комплексу будівель новоствореної в 2004 році підстанції, а технічний паспорт, складений на комплекс будівель має недостовірні дані.

Від ОСОБА_1 надійшов відзиви на апеляційні скарги, в якому він просить залишити рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2022 року без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопа О. Е. без задоволення.

Відзивів на апеляційні скарги від інших учасників справи не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник адвокат Гармаш А. І., Гірняк Ф. Л. та приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп О. Е. підтримали доводи апеляційних скарг, ОСОБА_1 та його представник адвокат Єременко Р. І. заперечували проти доводів апеляційних скарг.

Державний реєстратор Виконавчого комітету Світловодської міської ради Долгий В. О. в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вирішив розглянути справу без його участі, що відповідає положенням статті 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є рідними братом та сестрою, 14 березня 2001 року, в рівних частках (по частці) придбали приміщення складу магазину та побутове приміщення, що розташовані у АДРЕСА_1 .

Рішенням Світловодської міської ради від 21 червня 2001 року за №502 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано у спільне сумісне користування строком на 5 років земельну ділянку площею 0,03892 га, для обслуговування складу магазину та побутового приміщення по АДРЕСА_1 у відповідності до статті 30 Земельного кодексу України (1990 року).

У подальшому, протягом 2002 2004 років вони спільно збудували на цій земельній ділянці закриту трансформаторну підстанцію для обслуговування їх виробничої бази.

18 вересня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно, у рівних частинах, придбали 3892,27 кв.м. земельної ділянки по АДРЕСА_1 , в тому числі і землю під закритою трансформаторною підстанцією.

11 березня 2009 року ОСОБА_2 отримала Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №423202, у якому зазначено що і ОСОБА_2 і ОСОБА_1 володіють земельною ділянкою площею 3892 кв.м., яка розташована у АДРЕСА_1 . Цільовим призначенням земельної ділянки згідно із Державним актом є розміщення виробничої бази.

Рішення за № 39036585 від 28.12.2017 (номер запису про право власності: 24228159) про державну реєстрацію цілої одиниці закритої трансформаторної підстанції за ОСОБА_2 прийняв державний реєстратор Долгий В. О.

27 березня 2018 року, ОСОБА_1 звернувся до державних реєстраторів Світловодської міської ради із заявою щодо реєстрації свого права власності на комплекс будівель по АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки за цією адресою, де дізнався, що ОСОБА_2 вже зареєструвала закриту трансформаторну підстанцію за адресою їх спільної земельної ділянки не у складі комплексу будівель і споруд, а як окреме нерухоме майно.

У зв`язку з його зверненням, державний реєстратор ОСОБА_5 вніс зміни до вже відкритого розділу реєстру за вказаною вище адресою розташування об`єктів нерухомого майна, оскільки при першій реєстрації допустив незаконну бездіяльність і не перевірив у ОСОБА_2 чи виключно вона володіє земельною ділянкою та чи присвоювалася новозбудованому об`єкту нерухомості окрема адреса, а також не перевірив наявність технічного паспорту на новозбудований об`єкт, як того вимагає ч.3 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, що затверджена Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року за №127.

За змістом ст. 95 Земельного кодексу України, користувачі земельних ділянок мають право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників. Кожний учасник спільної часткової власності відповідно до своєї частки має право на доходи від спільного майна, відповідає перед третіми особами по зобов`язаннях, пов`язаних із спільним майном, і повинен брати участь у сплаті всякого роду податків і платежів, а також у витратах по утриманню і зберіганню спільного майна.

Згідно ч.1 ст. 24 ЗУ «Про планування і забудову територій» фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об`єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов`язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об`єкта містобудування.

Для отримання дозволу на будівництво, фізичні та юридичні особи мають, серед іншого, надати документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або документ про згоду власника земельної ділянки на забудову цієї ділянки (ч.3 ст.24 Закону України «Про планування і забудову територій»).

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі №910/2861/18 зазначено, що «виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, право власності набуває той, хто має речове право на землю.

Згідно із ч. 4 ст. 23 Закону України «Про планування і забудову територій», планування земельних ділянок, пов`язане із зміною їх цільового призначення, здійснюється власниками або користувачами цих ділянок у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 331 ЦК України (в редакції, чинній на дату введення в експлуатацію спірного нерухомого майна) власним будівництвом є не просто формальна кількість використаних матеріалів, а увесь процес будівництва від стадії відведення земельної ділянки для нього і до введення його в експлуатацію.

При цьому, матеріалом (річчю) для виготовлення нової речі, що є нерухомим майном, має бути не лише рухомий об`єкт матеріального світу як то будівельні матеріали, але й нерухомий об`єкт матеріального світу, як то земельна ділянка (або ж інші права на неї), на якій має бути розташоване новостворюване нерухоме майно.

Крім цього, до початку будівництва забудовник має замовити отримати проектну документацію на будівництво, що передбачає власні матеріальні витрати як на створення проектної документації, так і на реалізацію проекту, включаючи висновки і експертизи відповідних державних органів.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» встановлено, що дозвіл на виконання будівельних робіт надається на підставі, зокрема:

- проектної документації;

- документа, що засвідчує право власності чи користування (в тому числі на умовах оренди) земельною ділянкою;

- документа про призначення відповідальних виконавців робіт.

Згідно із ч. 1 ст. 28 цього ж Закону України «Про планування і забудову територій», проектна документація на будівництво об`єктів містобудування розробляється згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням вимог державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови та затверджується замовником в установленому законом порядку.

Таким чином, замовлення проектної документації, замовлення висновків та експертиз державних органів є підготовчим етапом, що передує початку фізичного створення об`єкту нерухомого майна і такі дії, що направленні на створення нової речі є складовою частиною будівництва закритої трансформаторної підстанції, а отже і участю ОСОБА_1 в її будівництві.

Пунктом 4 Перехідних і Прикінцевих положень Цивільного кодексу України (в редакції 01.01.2004) чітко встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до п. 58 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 за №1127, для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна у разі, коли в документах, що подаються для такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об`єкта, також подається технічний паспорт на такий об`єкт.

Відповідно до п.2 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 за №1141, ідентифікатором об`єкта нерухомого майна є саме адреса об`єкта нерухомого майна.

Таким чином, об`єкт нерухомого майна із відповідною адресою (юридичною, поштовою) є унікальним об`єктом в силу ч.1 ст.184 Цивільного кодексу України, оскільки річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Згідно із ч.1 ст.186 ЦК України, річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю.

Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.2 ст.186 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, наякій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до абзацу 2 ч. 6 ст. 120 Земельного кодексу України, укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 статті 215 ЦК України).

Згідно із ч. статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили права володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа (висновок, Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

Матеріалами справи підтверджується, що згідно копії дублікату договору купівлі-продажу приміщення складу-магазину та побутового приміщення від 14 березня 2001 року, укладеного між Світловодським районним споживчим товариством та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , зареєстрований в реєстрі за №1-48, вбачається що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 купили в рівних частках кожний приміщення складу-магазину та побутове приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 11).

Копією рішення Світловодської міської ради № 502 від 21 червня 2001 року «Про надання земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 » підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надано в спільне сумісне тимчасове користування строком на 5 років земельну ділянку площею 0,03892 га (забудовані землі), для обслуговування складу магазину та побутового приміщення по АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 8, том 2 а. с. 39).

Рішенням Світловодської міської ради № 99 від 03 вересня 2002 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було надано дозвіл на складання проекту відводу земельної ділянки площею 0,389 га (промислова зона) для проектування та будівництва виробничої бази по АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною копією (том 1 а. с. 40).

Згідно копії завдання на проектування, Акту здачі-прийомки проектно-кошторисної та інженерно-вишукувальної продукції від 02 жовтня 2002 року, зобов`язання представника авторського нагляду від 15 квітня 2003 року та робочого проекту будівництва закритої трансформаторної підстанції Р=250 кВа на виробничій базі по АДРЕСА_1 за 2002 рік, вбачається, що замовниками вказано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та відповідно містяться їх підписи (том 1 а. с. 31, 32, 33, 37).

Копією експертного висновку територіального управління Державної інспекції енергозбереження по Кіровоградській області № 02-В-18-11.123П від 09 грудня 2002 року, де замовником є ПП ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , на підставі договору від 16 серпня 2001 року № 3/2001 підтверджується, що проектна документація РП «Будівництво закритої ТП 250 кВа на продбазі АДРЕСА_1 , вимогам нормативних актів з питань енергозбереження відповідає при умові усунення зауважень. Дія експертного висновку до 09 грудня 2004 року (том 1 а. с. 9).

Відповідно до копії експертного висновку відділу пожежної безпеки від грудня 2002 року у робочому проекті «Будівництво закритої трансформаторної підстанції Р=250 кВа на виробничій базі по АДРЕСА_1 (замовник ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ) порушень вимог пожежної безпеки не виявлено (том 1 а. с. 10).

Згідно рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради № 282 від 13 березня 2003 року, дозволено підприємцеві ОСОБА_2 будівництво закритої трансформаторної підстанції Р=250 кВА на виробничій базі по АДРЕСА_1 . Підставами вказано рішення зазначено: заява від 14 лютого 2003 року ОСОБА_2 , позитивний висновок державної інвестиційної експертизи на проект будівництва, рішення сесії Світловодської міської ради від 21 червня 2001 року № 502 «Про надання земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 » (том 1 а. с. 106).

Згідно копії дозволу на виконання будівельних робіт №8 від 15 квітня 2003 року виданого ПП ОСОБА_2 , зі строком дії дозволу ІІІ квартал 2004 року, ОСОБА_2 надано дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва закритої трансформаторної підстанції ЗТП-250-10/0.4 кВ. (том. 1 а. с. 107).

Згідно копії Акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію № 04-05 від 10 лютого 2004 року, встановлено, що закриту трансформаторну підстанцію ЗТП-250-10/0.4 кВ по АДРЕСА_1 підприємця ОСОБА_2 та комірку типу К-47 №15 на ПС-35/10 кВ «Таборище» прийнято в експлуатацію. Вказаний Акт є підставою для оформлення права власності на збудований об`єкт та включення його до державної статистичної звітності (том 1 а. с. 108-109).

Згідно накладних, платіжних доручень та квитанцій за період 2003-2004 років вбачається, що ПП ОСОБА_2 проводила оплату за монтажні роботи, трансформатор, кирпи, комплектуючі матеріали (том 1 а. с. 120-137).

Згідно копії договору оренди земельної ділянки № 374 від 16 серпня 2006 року, укладеного між Світловодською міською радою та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 вбачається, що орендарі прийняли в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення на підставі рішення міської ради № 41 від 27.06.2006 року «Про передачу в оренду земельної ділянки фізичній особі-підприємцеві ОСОБА_2 та фізичній особі підприємцеві ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 », категорія земель за основним цільовим призначенням у відповідності до ст.19 Земельного кодексу України. В оренду передано земельну ділянку загальною площею 3892,3 кв.м., на якій знаходяться об`єкти нерухомого майна виробнича база. Земельна ділянка передана в оренду для обслуговування виробничої бази. (том 1 а. с. 25-27, 28, том 2 а. с. 40-45).

За змістом копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 вересня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2000 та Витягу з Державного реєстру правочинів від 18 вересня 2008 року встановлено, що Світловодська міська рада передала ОСОБА_2 , ОСОБА_1 земельну ділянку несільськогосподарського призначення у власність покупцям, по частині земельної ділянки кожному, площею 3892,27 кв. м., розташована по АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 12, 13).

Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 423202 від 11 березня 2009 року виданого ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 вересня 2008 року № 2-2000, вбачається, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 3892 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В розділі «Список співвласників земельної ділянки» вказано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які є співвласниками по частині земельної ділянки (том 1 а. с. 53).

Згідно копії технічного паспорту комплексу будівель, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками по частині майна (том 1 а. с. 14-24).

Інформацією Світловодського КМ БТІ від 19 листопада 2018 року № 103 підтведжується, що окремий технічний паспорт на трансформаторну підстанцію по АДРЕСА_1 в БТІ не виготовлявся (том 1 а. с. 34).

Згідно інформації Світловодської міської ради від 16 листопада 2017 року, робочий проект будівництва закритої трансформаторної підстанції розроблявся на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Надаючи дозвіл на будівництво міська рада виходила з наведених документів та того, що ОСОБА_2 діяла в інтересах обох співвласників, в результаті чого збудоване майно буде спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (том 1 а. с. 35).

Відповідно до довідки Світловодської міської ради від 12 листопада 2018 року, трансформаторній підстанції за адресою: АДРЕСА_1 , окрема поштова адреса не присвоювалася (том 1 а. с. 36).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 квітня 2018 року, комплекс будівель розташований за адресою: АДРЕСА_1 , складовими частинами об`єкта нерухомого майна є склад, побутове приміщення, вбиральня, ганок, трансформаторна підстанція, навіс, ганок, вимощення, огорожа належить з 26 грудня 2017 року ОСОБА_2 в розмірі частки (том 1 а с. 48).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 квітня 2018 року встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :50:231:0008 площею 0,3892 га, для розміщення виробничої бази за адресою: АДРЕСА_1 належить по частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу від 18 вересня 2008 року та комплекс будівель за адресою: АДРЕСА_1 по частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 18 лютого 2017 року (том 1 а. с. 49-52).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28 грудня 2017 року, трансформаторна підстанція загальною площею 20,6 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 в цілому належить ОСОБА_2 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, Акту комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 10 лютого 2004 року (том 1 а. с. 105).

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 16 березня 2020 року, скасовано рішення Світловодського міськрайонного суду від 23 грудня 2019 року та визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Долгого В.О. про реєстрацію виправлення права власності від 02 квітня 2018 року та 17 квітня 2018 року (том 1 а. с. 110-119).

Постановою Верховного Суду від 31 березня 2021 року постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 березня 2020 року скасовано, а рішення Світловодського міськрайонного суду від 23 грудня 2019 року змінено (том 2 а. с. 31-38).

Копією договору дарування частки земельної ділянки та розташованої на ній трансформаторної підстанції від 01 липня 2020 року, підтверджується, що ОСОБА_2 безоплатно передала, подарувала ОСОБА_3 у власність частку земельної ділянки площею 0,3892 га, кадастровий номер :50:231:0008, цільове призначення для розміщення виробничої бази та розташовану на ній трансформаторну підстанцію загальною площею 20,6 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 215-217).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11 грудня 2020 року встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :50:231:0008 площею 0,3892 га, для розміщення виробничої бази за адресою: АДРЕСА_1 належить в розмірі частки ОСОБА_1 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку та частку ОСОБА_3 , на підставі договору дарування від 01 липня 2020 року. Трансформаторна підстанція загальною площею 20,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 01 липня 2020 року (том 1 а. с. 44-47).

Аналізуючи надані сторонами докази та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позивачем повністю доведено факт спільного господарювання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на зазначеній вище земельній ділянці та факт спільного будівництва закритої трансформаторної підстанції.

Оскільки, раніше право власності на закриту трансформаторну підстанцію спільними власниками не оформлялося і не реєструвалося, то цей об`єкт нерухомості був включений до переліку усього нерухомого майна за вказаною юридичною (поштовою) адресою, що були розміщені на одній земельній ділянці.

У випадку дотримання норм законодавства, державний реєстратор за технічним паспортом та Державним актом на право власності на земельну ділянку мав встановити, що трансформаторна підстанція належить двом співвласникам та мав відмовити ОСОБА_2 в державній реєстрації закритої трансформаторної підстанції.

Оскільки, закрита трансформаторна підстанції збудована для обслуговування виробничої бази на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності (у рівних частках), то неможливо було зареєструвати право власності на окрему споруду.

Увесь об`єкт нерухомого майна: комплекс будівель, до якого входить і будівля закритої трансформаторної підстанції, має єдину унікальну ідентифікуючу ознаку юридичну (поштову) адресу об`єкта нерухомості: АДРЕСА_1 .

При цьому комплекс будівель є головною річчю, а трансформаторна підстанція, що зведена для його забезпечення електроенергією, є приналежністю головної речі, а отже не може бути зареєстрована окремо від головної речі.

З огляду на викладене, реєстрація державним реєстратором Долгим В. О. закритої трансформаторної підстанції за ОСОБА_2 є незаконною, а доводи апеляційної скарги приватного нотаріуса Прокопа О. Е. про те, що будь-яких документів в підтвердження того, що трансформаторна підстанція є складовою частиною речі ні позивачем, ні судом першої інстанції не обґрунтовано, є безпідставними.

Крім того, у разі дарування одиниці трансформаторної підстанції ОСОБА_3 мала перейти у власність і одиниця земельної ділянки під трансформаторною підстанцією, яка мала бути також зареєстрована в Державному реєстрі прав, але в ньому зареєстрована лише частка земельної ділянки, а ОСОБА_2 не виділяла частину земельної ділянки під трансформаторною підстанцією в окрему ділянку і окремий кадастровий номер їй не присвоювався.

Дарування ОСОБА_2 ОСОБА_3 приналежності від головної речі, яка не може бути зареєстрована за правом власності самостійно та без виділення окремої земельної ділянки, суперечить як статтям 186, 358 ЦК України, статті 120 Земельного кодексу України, так і ч.4 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Оскільки, факт спільного будівництва нового об`єкту нерухомості на земельній ділянці, яка надана ним у спільне сумісне користування підтверджується вимогами законодавства та відповідними доказами, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на частку майна, визнання незаконними дій державного реєстратора та скасування його рішення, визнання недійсним договору дарування та витребування частки закритої трансформаторної підстанції, скасування рішення про державну реєстрацію ресових прав.

Посилання приватного нотаріуса в апеляційній скарзі на те, що надані позивачем до суду першої інстанції документи не засвідчені відповідно до правил, передбачених ч. 5 ст. 95 ЦПК України, є необгрунтованими, оскільки ОСОБА_1 зазначав, в яких суб`єктів знаходяться ориганіли письмових доказів, а відповідач не вказував, копія якого доказу викликає в нього сумнів.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги приватного нотаріуса Прокопа О. Е. про те, що судом першої інстанції було розглянуто позовні вимоги ОСОБА_1 , які виникли з різних правових підстав та не пов`язані між собою, оскільки всі вимоги, зазначені в позовній заяві ОСОБА_1 взаємопов`язаані та спрямовані на захист його порушеного права власності на частину трансформаторної підстанції.

Суд вважає, що дозвільна документація та Акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію не є доказом самостійного створення відповідачем об`єкта нерухомого майна та не є правовстановлюючими документами, а є доказом лише того, що об`єкт нерухомості створений фізично і відповідно до державних будівельних норм, як наслідок, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що нею були надані докази на підтвердження того, що вона є одноособовим власником закритої трансформаторної підстанції є безпідставними.

Посилання ОСОБА_2 на те, що земельна ділянка, в межах якої надано дозвіл на будівництво, перебувала у комунальній власності, суд не бере до уваги, з огляду на те, що вказана земельна ділянка на час будівництва трансформаторної підстанції перебувала у спільному користувані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Кременчуцького міського округу Прокопа О. Е. про визнання незаконними дій щодо посвідчення договору дарування та щодо проведеня державної реєстрації, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.1 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус мав відмовити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в посвідченні договору дарування трансформаторної підстанції, а державну реєстрацію права власності на трансформаторну підстанцію не мав права здійснювати на підставі ч.4 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат» (далі Закон).

Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Суд звертає увагу на те, що у цьому спорі зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені обставини справи підтверджують, що спір у позивача є саме із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з приводу порушення останніми його права власності на частину нерухомого об`єкта, а тому нотаріус не може бути відповідачем у справі, що переглядається.

Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.

Враховуючи викладене, обгрунтованими є доводи апеляційної скарги приватного нотаріуса Прокопа О. Е. про те, що він не має матеріально-правової заінтересованості у предметі спору та є неналежним відповідачем.

З огляду на те, що позивач заявив позов також до неналежного співвідповідача - приватного нотаріуса, висновки суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Кременчуцького міського округу Прокопа О. Е. про визнання незаконними дій щодо посвідчення договору дарування та щодо проведеня державної реєстрації є помилковими.

Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 519/77/18 (провадження № 61-10311св19) та від 15 квітня 2020 року у справі № 474/106/18 (провадження № 61-13847св19) та від 12 листопада 2020 року у справі № 200/3452/17 (провадження № 61-18790св19).

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

З огляду на викладене апеляційні скарги приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопа О. Е. та ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2022 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Кременчуцького міського округу Прокопа О. Е. про визнання незаконними дій щодо посвідчення договору дарування та щодо проведеня державної реєстрації скасуванню та ухваленню в цій частині нового про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог, а рішення суду в частині стягнення з приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопа О. Е. на користь ОСОБА_1 судового збору скасуванню.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О. Е. було сплачено 3 783,6 грн судового збору, а тому в порядку розподілу судових витрат, понесених відповідачем під час розгляду справи судом апеляційної інстанції пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги на його користь з ОСОБА_1 підлягає стягненню 1 261 грн 20 коп судового збору.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопа Олександра Едуардовича та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2022 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Кременчуцького міського округу Прокопа Олександра Едуардовича про визнання незаконними дій щодо посвідчення договору дарування та щодо проведеня державної реєстрації скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні вказаних позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення з приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопа Олександра Едуардовича на користь ОСОБА_1 судового збору скасувати.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопа Олександра Едуардовича (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн 20 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05.04.2023.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. І. Чельник