Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2023 р. Справа153/718/23

Провадження2/153/181/23-ц

Ямпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді - Дзерина М.М.

за участю секретаря судових засідань Поліш Н.А,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 , про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із даним позовом. В обґрунтування позову зазначив наступне: починаючи з травня 2010 року та по день звернення до суду з позовом він відкрито, безперешкодно та безперервно володіє, користується 23/500 частиною будівлі гаражів, а саме авто гаражем № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , який знаходиться на території бувшого ПМК-24. За час свого володіння вказаним авто гаражем він неодноразово проводив поточні та капітальні ремонти. Вказаний гараж він почав використовувати самостійно, він був у занедбаному стані, ним ніхто не користувався. З того часу він відкрито, безперешкодно та безперервно користується даним авто гаражем та пригаражною територією. Як виявилось власником вказаного автогаража являється відповідач по справі ОСОБА_2 , а співвласником є його дружина ОСОБА_3 . Враховуючи, що він добросовісно заволодів чужим майном та понад 10 років продовжує відкрито та безперервно користуватися авто гаражем, тому просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на авто гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву вх.№4082 від 05 липня 2023 року про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву вх.№4016 від 30 червня 2023 року про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнає та не заперечує щодо задоволення позовних вимог.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву вх.№4017 від 30 червня 2023 року про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги визнає та не заперечує щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі судом встановлено, що ОСОБА_4 починаючи з травня 2010 року по теперішній час добросовісно користується 23/500 частинами будівлі авто гаражів, а саме гаражем АДРЕСА_2 та на даний час продовжує відкрито, безперервно володіти вказаним нерухомим майном більше десяти років (копія депутатського акта від 05 травня 2023 року (а.с.11).

З копії повідомлення Комунального підприємства «Ямпільське бюро технічної інвентаризації» №18 від 11 січня 2023 року встановлено, що право власності на 23/500 частин будівлі авто гаражів, а саме гараж № НОМЕР_1 загальною площею 25.2 м2, які розташовані по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.12).

Перевіривши матеріали справи, оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

У відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

В судовому засіданні беззаперечно доведено, що з травня 2010 року по даний час позивач добросовісно та відкрито користується авто гаражем АДРЕСА_2 та рахується за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Позивач фактично здійснює функції володільця; своїми правомірними діями позивач заволодів майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння.

З аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна.

Також, згідно з п.9, 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні встановити, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Позивач довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито, безперервно користується нерухомим майном на протязі більше тринадцяти років, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачем.

На стягнення судових витрат позивач не наполягає. Користуючись принципом диспозитивності визначеним ч.1 ст.13 ЦПК України, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому підстав для стягнення судових витрат із відповідача на користь позивача не вбачається.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 142, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.344 ЦК України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 , про визнання права власності за набувальною давністю, - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків : НОМЕР_2 , право власності за набувальною давністю на 23/500 частину будівлі авто гаражів, а саме гараж АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий М.М. Дзерин