Справа № 333/6198/23
Провадження № 4-с/333/40/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Кулик В.Б., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії органу державної влади начальника Комунарського відділу у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області Бєлік О.А., -

В С Т А Н О В И В:

27.07.2023 року до суду звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на дії органу державної влади начальника Комунарського відділу у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області Бєлік О.А., в якій просить зобов`язати ОСОБА_2 організувати безкоштовне виправлення помилки в паспорті, допущену службовою особою при первісному оформленні або видати новий паспорт будь-якого зразку та стягнути моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суддя вважає за необхідне керуватися вимогами ЦПК України, що застосовуються до позовних заяв.

Суддя вважає, що позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст. 175 ЦПК України.

Сторонами у скарзі є скаржник та заінтересована особа, проте ОСОБА_1 зазначив себе як позивача. Тому, ОСОБА_1 необхідно визначитись, він звертається до суду зі скаргою чи з позовною заявою, та відповідно зазначити процесуальний статус сторін і назву поданого документу до суду.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Потрібно надати підтвердження коли саме особа дізналась про своє порушене право.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінчення строку встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», із змінами і доповненнями, внесеними Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 03.06.2016 року № 4, процесуальні строки, можуть бути поновлені за наявності поважних до цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Подана скарга підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст. ст. 177, 450 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів

Крім того, скаржник не зазначив в порушення вимог ст. 175 ЦПК України повне найменування юридичної особи, дії якої оскаржуються, її місцезнаходження, поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомі номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу .

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

На виконання вимог цієї ухвали, скаржник має зазначити у своїй скарзі заінтересовану особу та надати суду докази надіслання (надання) скарги із додатками заінтересованій особі.

Згідно зі ст. 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 10 Конституції України передбачено, що державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

У рішенні Конституційного Суду України від 14.12.1999 року (справа № 10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25.04.2019 року, який набрав чинності через два місяці після його опублікування, єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова. Статус української мови як єдиної державної мови зумовлений державотворчим самовизначенням української нації. Державний статус української мови є невіддільним елементом конституційного ладу України як унітарної держави. Статус української мови як єдиної державної мови в Україні визначається виключно Конституцією України. Порядок функціонування і застосування державної мови визначається виключно законом. Навмисне спотворення української мови в офіційних документах і текстах, зокрема навмисне застосування її з порушенням вимог українського правопису і стандартів державної мови, а також створення перешкод та обмежень у застосуванні української мови тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом. Статус української мови як єдиної державної мови передбачає обов`язковість її використання на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування, а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначені цим Законом. Українська мова як єдина державна мова виконує функції мови міжетнічного спілкування, є гарантією захисту прав людини для кожного українського громадянина незалежно від його етнічного походження, а також є фактором єдності і національної безпеки України.

Закон України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» регулює функціонування і застосування української мови як державної у сферах суспільного життя, визначених цим Законом, на всій території України. Дія цього Закону не поширюється на сферу приватного спілкування та здійснення релігійних обрядів. (ст.2 Закону).

Згідно з п. 16 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», володіти державною мовою та застосовувати її під час виконання службових обов`язків зобов`язані: посадові та службові особи підприємств, установ і організацій державної і комунальної форм власності, не визначені в підпунктах 1-15 частини першої цієї статті, крім осіб, які не є громадянами України.

Положенням ст. 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», передбачено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно зі ст. 9 ЦПК України та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» цивільне судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Відповідно до положень ч.ч. 2-4 ст. 9 ЦПК України, суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 75 ЦПК України, перекладачем може бути особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється цивільне судочинство, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного чи письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою спілкування з глухими, німими чи глухонімими.

Верховний Суд також неодноразово наголошував на тому, що подані судові документи повинні бути викладенні державною мовою. Правова позиція викладена у ухвалі Верховного суду України від 31.03.2020 року у справі № 636/398/19, провадження № 61-5685ск20; від 19.03.2020 року у справі № 629/5741/19, провадження № 61-5019ск20; від 02.03.2020 року у справі № 623/4072/19, провадження № 61-2581ск20; від 27.02.2020 року у справі № 638/6372/19, провадження № 61-2956ск20.

Крім того, суддя звертає увагу ОСОБА_1 на те, що відповідно до положень ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Так, суд позбавлений можливості встановити дійсні обставини у справі відповідно до поданих доказів, якщо такі докази подані іноземною мовою, оскільки мовою, якою провадиться судочинство є українська.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суддею при постановленні даної ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить із того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. (Рішення Суду у справі Жоффрделя Прадель проти Франції від 16.12.1992 року, (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France//Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

На підставі викладеного, суддя приходить до висновку, що скарга не відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства, а тому вважає, що скаргу потрібно залишити без руху та надати скаржнику строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання ухвали про залишення скарги без руху.

Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання вимог ухвали до встановленої дати, скарга буде вважатися неподаною та повернута скаржнику.

Керуючись ст. ст. 177, 185, 450 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії органу державної влади начальника Комунарського відділу у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області Бєлік О.А. залишити без руху та надати скаржнику строк для усунення недоліків п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення скарги без руху.

Роз`яснити скаржнику, що у разі не усунення недоліків скарги до визначеної дати, скарга буде вважатися неподаною та повернута скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик