САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/783/23
Провадження №2-о/726/25/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2023 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Мілінчук С. В., а участю секретаря судових засідань Попович Ю.І., заявника ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 , представника зацікавленої особи ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за заявою ОСОБА_1 , де зацікавлена особа ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Чернівецької міської ради, про встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання дитини,-суд

ВСТАНОВИВ :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою, у якій зазначає, що в період шлюбу із ОСОБА_5 , у них народився син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У 2013 році, шлюб між ним та ОСОБА_6 було розірвано, після чого остання виїхала за кордон, залишивши спільного сина на проживання разом із батьком. В даний час ОСОБА_6 одружена повторно, взяла прізвище « ОСОБА_7 », та проживає в іншій країні разом із новою сімєю.

Зазначає, що за їхнім спільним рішенням, неповнолітній син залишився проживати разом із ним по АДРЕСА_1 . Разом із тим, заявник і його колишня дружина не уклали договір про порядок утримання та виховання дитини та, наразі, у заявника виникає багато питань щодо соціальних пільг, в тому числі, які стосуються подальшого навчання сина у вищих навчальних закладах.

Викладене змусило заявника звернутись до суду із вказаною заявою, у якій він просить встановити факт проживання дитини разом із ним та встановити, що він самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник дали пояснення аналогічні викладеним у заяві, заяву просили задовольнити в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_4 , адвокат Герегова Н.І., в судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_4 вже тривалий час проживає закордоном, де створила нову сімю, не заперечує проти задоволення заяви.

Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Чернівецької міської ради, в судове засідання не зявився, однак надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути у його відсутності та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви враховуючи наступне.

Заявник, на підтвердження викладеного у своїй заяві, посилається на ряд доказів, які були досліджені при судовому розгляді.

Так, із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_1 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Станом на час розгляду справи, дитині виповнилось повних 16 років.

Встановлено також, що 23.08.2013 року, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , який було зареєстровано 04.02.2004 року розірвано.

Згідно акту ОСББ «Хотинська 49М» від 04.01.2023 року, та копії свідоцтва про право власності від 26.02.2009 року, ОСОБА_1 , разом із своїм сином ОСОБА_1 , постійно проживають у АДРЕСА_1 , у квартирі, яка на праві власності належить матері заявника ОСОБА_8 .

Із характеристики від 05.01.2023 року встановлено, що ОСОБА_1 , із жовтня 2005 року працює контролером-касиром на МТК «Калинівський ринок».

Встановлено також, що неповнолітній ОСОБА_1 навчається в 11 класі Багатопрофільного ліцею для обдарованих дітей, виховується батьком, оскільки мати перебуває закордоном, про що свідчить характеристика навчального закладу від 28.02.2023 року.

Окрім того, неповнолітній ОСОБА_1 займається у спортивній групі з боксу БК «Колізей» з 2018 року.Його батько відповідає за систематичне відвідування сином занять, привозить та забирає сина особисто. Натомість мати ОСОБА_4 до спортивного клубу не зявляється. Такі відомості встановлено із довідки ЧОО «Федерація аматорського та професійного боксу» від 29.03.2023 року.

Разом із тим встановлено, що ОСОБА_4 , 15.11.2019 року уклала шлюб. Той факт, що вона проживає закордоном, учасниками справи не оспорюється.

Таким чином встановлено, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , остання, у невстановлений судом час, виїхала з території України, одружилась повторно, та в даний час проживає за кордоном. Натомість неповнолітній син сторін, залишився проживати разом із батьком.

Дослідивши надані докази та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд виходить із наступного.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У відповідності до ч 1, 2 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

За змістом ст.318 ЦПК України у заяві про встановлення факту повинно бути зазначено:

1) який факт заявник просить встановити та з якою метою;

2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Статтею 319 визначено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Варто зазначити, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду виключно за існування певних умов, однією із яких є те, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, а також встановити дійсність настання реальних наслідків у випадку задоволення такої заяви.

Окрім того, заявник повинен бути позбавлений можливості довести факт, який він просить визнати, у будь-який інших спосіб, тобто чинним законодавством не передбачається іншого позасудового порядку вирішення ситуації.

Варто зауважити, що вимога про встановлення будь-якого факту в рамках окремого провадження має переслідувати певну юридичну мету та безпосередньо призводити до ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача. Суд не може встановлювати певний факт лише для констатації самого факту, без юридичної мети його встановлення.

Судом встановлено, що факт спільного проживання заявника та його сина, його виховання не оспорюється третіми особами. Окрім того він вказує, що після розірвання шлюбу стосунки між ними залишились хорошими, мати і син також підтримують зв`язок між собою.

Разом із тим, заявник зазначає, що відсутність між ним та колишньою дружиною договору про порядок виховання та утримання дитини, породжує у нього багато питань про соціальні пільги, в тому числі, щодо подальшого навчання сина у ВНЗ.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Аналізуючи вказані норми, можна дійти до висновку про те, що сама по собі відсутність між батьками договору про утримання дитини, не є самостійною підставою для звернення до суду у порядку окремого провадження із заявою про встановлення юридичних фактів. Виключно неможливість укладення такого договору або не досягнення домовленості між батьками, з тих чи інших причин, як способу досудового врегулювання спору між ними, є передумовою для можливості захисту своїх невизнаних, порушених чи оспорюваних прав у судовому порядку. Натомість заявник зазначає, що перебуває у хороших стосунках із колишньою дружиною, однак не обґрунтовує причини та підстави відсутності домовленості між ними щодо участі у вихованні сина.

Окрім того, заявник наголошує, що дитина перебуває на його повному утриманні, в тому числі і матеріальному, про що і хоче встановити юридичний факт. Разом із тим, заявник не надає достовірних та достатніх доказів одноособовості утримання дитини. Окрім того, в судовому засіданні, представник зацікавленої особи не підтвердив факт одноособовості матеріального утримання заявником дитини, а вказав тільки про те, що ОСОБА_4 , наразі, проживає закордоном та має іншу сімю. Не вказував також і про одноособовість виховання дитини. Натомість сам заявник вказує, що ОСОБА_4 постійно спілкується із сином, підтримує стосунки, навідує його, приїжджаючи у відпустку. За таких умов, не виявляється можливим констатувати, що батько виховує дитину самостійно, оскільки мати бере безпосередню участь у його вихованні.

Разом із цим, підставою для звернення до суду із заявою про встановлення юридичного факту повинні слугувати обставини, за яких ОСОБА_1 позбавлений можливості довести факт, який він просить визнати, у будь-який інших спосіб, тобто відсутність можливості довести певну обставину у позасудовому порядку. Разом із тим, пояснення заявника не свідчать про неможливість укладення між батьками відповідного договору про участь у вихованні дитини, чи не досягнення між ними згоди про участь у вихованні сина.

Окремо варто зауважити і про мету встановлення юридичного факту. Заявника, як він зазначає, турбують багато питань, щодо пільг, які начеб то, може отримати його син у зв`язку із встановленням факту самостійного виховання та утримання сина. Однак заявник не уточнює, які саме пільги можуть бути надані дитині, чи звертався він до уповноважених органів, установ із питанням встановлення пільг, чи було йому відмовлено у задоволенні таких вимог на підставі відсутності доказів самостійного утримання дитини, тощо.

Варто наголосити, що в судовому порядку вирішуються питання щодо захисту порушених, невизнаних чи оспорюваних прав заявника, виникненню, зміні чи припинення яких, перешкоджає відсутність доказів їх існування або дії чи бездіяльність третіх осіб. Дані факти повинні невизнаватись третіми особами, що є перешкодою для реалізації прав. Разом із тим, заявником не зазначено, яким чином було порушено, невизнано чи оспорено його права чи законні інтереси. Натомість зазначає виключно про існування у нього багатьох питань, які можуть існувати у майбутньому. Посилання заявника на необхідність встановлення вказаного факту з метою можливого вирішення питань у подальшому, суд вважає неспроможним, оскільки встановлення судом фактів на майбутнє не входить до завдань цивільного судочинства (або будь-якого іншого виду судочинства).

Окрім того, в даному випадку варто наголосити, що встановлення факту спільного проживання дитини з батьком та перебування на його вихованні та утриманні, без існування інших необхідних та встановлених законом обставин, саме по собі не породжує підстави для надання пільг та права на їх отримання. Разом із тим, встановлення таких обставин належить до дискреційних повноважень уповноважених на те органів та установ, дії чи бездіяльність яких можуть стати підставою для звернення до суду із заявою про встановлення юридичних фактів.

Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви у зв`язку із її необґрунтованістю та безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 4, 5, 293, 315, 318, 313, 265 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання дитини відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернівецького Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Головуючий суддя С. В. Мілінчук