Справа № 214/1412/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 травня 2023 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Попкової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №214/1412/22 за позовною заявою Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого опалення,-

Представники:

від позивача Медвідь А.В., Нофенко Л.В., Цвинда В.В.,

від відповідача ОСОБА_3 адвокат Морозов Є.Є.,

від відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 адвокат Троценко О.М.,

від відповідача ОСОБА_5 адвокат Тімофєєва О.А.,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Медвідь А.В., діючи в інтересах АТ «Криворізька теплоцентраль», звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 29 грудня 2021 року (надійшла до суду 23 лютого 2023 року), в якій просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 листопада 2015 року по 30 жовтня 2021 року в розмірі основного боргу 23 046 грн. 43 коп., інфляційні втрати 4 660 грн. 23 коп., 3% річних 2 229 грн. 38 коп.; стягнути з відповідачів судовий збір в розмірі 2 270 грн. 00 коп.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів. На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , де споживачами послуг є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Хоча й договір про надання послуг з централізованого опалення за вказаною адресою між АТ «Криворізька теплоцентраль» та споживачами укладено не було, однак послуги фактично надавались, останні цими послугами користувались, а тому зобов`язані їх оплатити. Свої зобов`язання з надання послуг з централізованого опалення АТ «Криворізька теплоцентраль» сумлінно виконувало, однак у зв`язку з неналежним виконанням споживачами своїх зобов`язань, за період з 01 листопада 2015 року по 30 жовтня 2021 року утворилась заборгованість в розмірі 23 046 грн. 43 коп., на яку позивачем нараховано збитки в порядку ст.625 ЦК України, а саме інфляційні втрати 4 660 грн. 23 коп., 3% річних 2 229 грн. 38 коп. Оскільки споживачі добровільно заборгованість не погашають, а звернення підприємства з цього приводу ігнорують, тому за захистом майнових інтересів АТ «Криворізька теплоцентраль» представник вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 29 квітня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.22).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні.

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами та заперечуючи проти їх задоволення в повному обсязі, відповідач ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву (а.с.32-36). Свої заперечення мотивував тим, що він не є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке фактично перебуває у комунальній власності територіальної громади міста. У будь-яких договірних відносинах з АТ «Криворізька теплоцентраль» щодо надання послуг з централізованого опалення за вказаною адресою він не перебуває. Зауважив, що з 22 травня 2019 року він знятий з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , та з 30 травня 2019 року і по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Вказані обставини свідчать про те, що він не є споживачем послуг, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» за адресою: АДРЕСА_1 , а тому не повинен нести відповідальність за облікований борг. Будучи незгодним з нарахуваннями та наданим позивачем розрахунком, акцентував увагу, що в матеріалах справи відсутні рішення органів місцевого самоврядування, відповідних органів державної виконавчої служби щодо встановлення у заявлений період цін та тарифів та теплову енергію, як і посилання на них при проведенні розрахунку. Відсутність цих доказів виключає можливість перевірки правомірності та правильності, обґрунтованості їх нарахувань. Докази отримання ним протягом спірного періоду щомісячних платіжних документів на оплату теплової енергії позивачем також не надано. Також зазначив, що в розрахунку заборгованості наявне посилання на встановлення на будинку АДРЕСА_3 лічильника обліку теплової енергії, при цьому доказів проведення планової перевірки лічильника, зняття показів, що є обов`язковим для врахування при розрахунку, позивачем не надано. Для розрахунку прийнято загальну площу квартири 57,8 кв.м., однак доказів відповідності такої площі технічним характеристикам не надано. Надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, на думку відповідача, є неналежними доказами, оскільки не мають сили юридичного документу, передбаченого ДСТЦ 4163-2003, та не включають посилань на формули та алгоритми їх проведення, що виключає можливість здійснити їх перевірку. Окремо заявив про застосування строку позовної давності до заявлених вимог, оскільки позов пред`явлено до суду 23 лютого 2022 року, в той час як вимогу про стягнення заборгованості заявлено за період з 01 листопада 2015 року по 30 жовтня 2021 року. Таким чином, заборгованість за період до 23 березня 2019 року заявлено з пропуском строку, що є підставою для відмови в їх задоволенні. Докази переривання строку в матеріалах справи відсутні. Якщо припустити обґрунтованість заявлених вимог та розрахунку сум, на думку відповідача, розмір заборгованості, яка може бути стягнута з нього солідарно з іншими відповідачами, не може перевищувати 1 518 грн. 34 коп. (виходячи з нарахувань за період з березня 2019 року по квітень 2019 року).

Правом на участь в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 не скористався, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позицію, викладену у відзиві, підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, викликався неодноразово у встановленому законом порядку, протягом визначеного строку відзив на позов не подав. Згідно з довідкою від 31 травня 2022 року №3/1888, виданою Покровсько-Тернівським РТЦ КСП (а.с.41) ОСОБА_2 призваний на військову службу під час мобілізації в особливий період та направлений для проходження військової служби до ВЧ НОМЕР_1 на підставі наказу РТЦ від 27 травня 2022 року №265.

Відповідач ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила застосувати позовну давність, про що подала відповідну заяву (а.с.40). Крім того 21 липня 2022 року від адвоката Троценко О.М., яка діяла як представник відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , надійшов відзив на позовну заяву (а.с.69-76). Свої заперечення по суті пред`явлених вимог представник відповідача мотивувала тим, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності договірних відносин між АТ «Криворізька теплоцентраль» та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 . Вказані особи також не є власниками житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , та зняті з реєстраційного обліку за цією адресою, зокрема: ОСОБА_5 з 11 жовтня 2019 року, ОСОБА_4 з 09 червня 2020 року, а ОСОБА_2 з 09 червня 2020 року, а тому не повинні нести відповідальність за облікований борг. Суми нарахувань не підтверджені жодними первинними документами, а посилання на наявність на будинку лічильника обліку теплової енергії нічим не підтверджені. Надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, на думку представника, є неналежними доказами, оскільки не мають сили юридичного документу, передбаченого ДСТЦ 4163-2003, та не включають посилань на формули та алгоритми їх проведення, що виключає можливість здійснити їх перевірку. Окремо подала заяву про застосування строку позовної давності до заявлених вимог (а.с.87-89), оскільки позов пред`явлено до суду 23 лютого 2022 року, в той час як вимогу про стягнення заборгованості заявлено за період з 01 листопада 2015 року по 30 жовтня 2021 року. Таким чином, заборгованість за період до 23 березня 2019 року заявлено з пропуском строку, що є підставою для відмови в їх задоволенні. Докази переривання строку в матеріалах справи відсутні.

Правом на участь в судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 адвокат Троценко О.М. не скористалась, подавши заяву про подальший розгляд справи за її відсутності (а.с.109).

Аналогічну заяву про застосування строку позовної давності подала представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Тімофєєва О.А. 26 квітня 2023 року.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, викликався неодноразово у встановленому законом порядку, у тому числі в порядку ст.128 ч.11 ЦПК України шляхом публікації оголошень на сайті Судова влада, протягом визначеного строку відзив на позов не подав.

08 листопада 2022 року представник позивача Нофенко Л.В. подала додаткові пояснення (а.с.110-111). Про свою участь в судовому засіданні не заявила, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягала.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/поновлення провадження по справі не вживались.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, врахувавши позицію учасників справи, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

За визначенням, наданим у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники - споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст.4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності надає послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню (споживачам), тобто є виконавцем послуг.

Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються на рівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Судом встановлено, що на виконання своєї статутної діяльності АТ «Криворізька теплоцентраль» здійснює постачання теплової енергії до багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , у тому числі квартири АДРЕСА_4 , де опалення квартири здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку та є невід`ємною частиною системи опалення цього будинку загалом. Докази відключення квартири від централізованого опалення та встановлення автономного опалення в матеріалах справи відсутні.

Житлове приміщення за вказаною адресою є неприватизованим та перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Кривого Рогу. Основним квартиронаймачем є ОСОБА_3 , на ім`я якого оформлено особовий рахунок № НОМЕР_2 . Відомості про заміну основного квартиронаймача та переоформлення особового рахунку в матеріалах справи відсутні.

У житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 значились/значаться зареєстрованими: ОСОБА_1 з 15 серпня 2000 року по теперішній час (а.с.13), ОСОБА_5 з 24 вересня 1993 року по 11 жовтня 2019 року (а.с.77), ОСОБА_4 з 26 лютого 2001 року по 09 червня 2020 року (а.с.79), ОСОБА_2 з 22 квітня 2010 року по 09 червня 2020 року, ОСОБА_3 з 27 квітня 1993 року по 22 травня 2019 року (а.с.38). Наразі ОСОБА_3 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 з 30 травня 2019 року (а.с.38, 39), а ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 .

Договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення між АТ «Криворізька теплоцентраль» та відповідачами не укладався, але житлово-комунальні послуги за вказаною вище адресою надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Відтак, відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення не виключає обов`язок відповідачів оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, та постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. З огляду на це заперечення відповідачів в цій частині є безпідставними.

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Як визначено ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених ст.16 цього Закону. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Щомісяця, протягом дії опалювальних сезонів з 2015 року по 2021 рік, за адресою: АДРЕСА_1 позивач нараховував плату за надані послуги з теплопостачання, виходячи із встановлених тарифів та опалювальної площі житлового приміщення 57,80 кв.м., відсутності пільг, субсидії та компенсацій, однак споживачі кошти за вказані послуги хоча й сплачували, однак неналежним чином, внаслідок чого за період з 01 листопада 2015 року по 31 жовтня 2021 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 23 046 грн. 43 коп.

Дослідженням наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.7) встановлено, що в межах заявленого у позові періоду мали місце платежі, здійснені як протягом дії опалювальних сезонів на часткову оплату поточних нарахувань, так і після завершення на погашення наявного боргу, в загальному розмірі 18 818 грн. 87 коп. із фактично нарахованих 41 865 грн. 30 коп., зокрема: у грудні 2015 року 436,92 грн. (з нарахованих 606,97 грн. + борг за листопад 2015 року 436,92 грн.), у січні 2016 року 606,97 грн. (з нарахованих 880,11 грн.), у лютому 2016 року 880,11 грн. (з нарахованих 829,74 грн.), у березні 2016 року 829,74 грн. (з нарахованих 538,43 грн.), у травні 2016 року 538,43 грн. (зараховано на погашення боргу), у червні 2016 року 246,24 грн. (зараховано на погашення боргу), у листопаді 2016 року 228,74 грн. (з нарахованих 555,03 грн.), у грудні 2016 року 555,03 грн. (з нарахованих 1518,55 грн.), у січні 2017 року 500,04 грн. (з нарахованих 1804,12 грн.), у лютому 2017 року 500 грн. (з нарахованих 1899,02 грн.), у грудні 2018 року 500 грн. (з нарахованих 2083,29 грн.), у лютому 2019 року 500 грн. (з нарахованих 1531,96 грн.), у червні 2019 року 300 грн. (зараховано на погашення боргу), у листопаді 2019 року 571,39 грн. (з нарахованих 1160,27 грн.), у грудні 2019 року 862,10 грн. (з нарахованих 1449,66 грн.), у січні 2020 року 859 грн. (з нарахованих 1379,12 грн.), у лютому 2020 року 863,49 грн. (з нарахованих 1220,90 грн.), у березні 2020 року 862,51 грн. (з нарахованих 735,47 грн.), у квітні 2020 року 862,29 грн. (з нарахованих 274,97 грн.), у травні 2020 року 562,63 грн. (зараховано на погашення боргу), у січні 2021 року 2547,77 грн. (з нарахованих 1935 грн.), у лютому 2021 року - 1935 грн. (з нарахованих 1774,87 грн.), у березні 2021 року 1774,87 грн. (з нарахованих 1806,40 грн.), квітень 2021 року 100 грн. (з нарахованих 483,52 грн.), у травні 2021 року 183,52 грн. (зараховано на погашення боргу), у липні 2021 року 162,08 грн. (зараховано на погашення боргу), та востаннє у вересні 2021 року 50 грн. (зараховано на погашення боргу).

У відповідності зі ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України.

Крім того, застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п.3 ч.1 ст.160 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Надавши юридичну оцінку наявним розрахункам заборгованості за житлово-комунальні послуги, проведеним позивачем, перевіривши обґрунтованість та правильність нарахованої суми боргу суд встановив, що заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01 листопада 2015 року по 30 жовтня 2021 року розрахована вірно та складає 23 046 грн. 43 коп., що підтверджується доказами у матеріалах справи (а.с.7). Доказів в спростування правильності наданого розрахунку відповідачі суду не надали.

При визначенні розміру нарахувань відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, суд виходить з відомостей, зазначених у розрахунках, з якими погоджується, а відтак розмір інфляційних втрат 4 660 грн. 23 коп., 3% річних 2 229 грн. 38 коп. також вважає вірним (а.с.8, 8-зворот).

Посилання відповідачів щодо незгоди з проведеними розрахунками суд оцінює критично, оскільки вони ґрунтуються на суб`єктивному тлумаченні наявних у справі доказів, які не спростовані жодними доказами з боку відповідачів. Докази звернення відповідачів з претензіями, скаргами щодо порушення порядку надання житлово-комунальних послуг АТ «Криворізька теплоцентраль», зміни їхніх споживчих властивостей, надання неналежної якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт тощо, складання та підпису відповідних актів-претензій у зв`язку з цим відповідно до ст.27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в матеріалах справи відсутні.

Стороною відповідачів також не надано доказів звернення з приводу проведення перерахунків розміру нарахованих плат за надання послуг з централізованого опалення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості в житловому приміщенні відповідно до Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 року №151.

Враховуючи, що відповідно до ст.162 ЖК УРСР тягар утримання майна, у тому числі обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг, покладається на основного наймача приміщення, а також членів його сім`ї, які є споживачами таких послуг, та з огляду на те, що між відповідачами і позивачем існували фактичні договірні відносини, суд приходить до висновку про доведеність порушення прав позивача та дійсність наявності боргу.

При цьому суд не може погодитись з періодом, за яким позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості з відповідачів у солідарному порядку. Так, ОСОБА_1 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 з 15 серпня 2000 року по теперішній час (а.с.13), в той час як інші споживачі зняті за вказаною адресою з реєстраційного обліку, зокрема: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 з 09 червня 2020 року, а основний квартиронаймач ОСОБА_3 з 22 травня 2019 року. Наразі ОСОБА_3 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 з 30 травня 2019 року (а.с.38, 39), а ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 . Оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були споживачами послуг за адресою: АДРЕСА_1 після зняття їх з реєстраційного обліку у зв`язку зі зміною місця проживання, суд не вбачає підстав для покладення на них відповідальності за погашення облікованої заборгованості солідарно з ОСОБА_1 в межах усього заявленого у позові періоду.

Що стосується ОСОБА_3 як основного квартиронаймача житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , то з моменту зняття його з реєстраційного обліку за цією адресою (тобто з 22 травня 2019 року) у зв`язку з вибуттям до нового місця мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де він зареєстрований з 30 травня 2019 року, договір найму вважається розірваним в силу приписів ст.107 ЖК УРСР, наслідком чого є втрата право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Вказані обставини відповідно визначають звільнення його від обов`язку подальшого утримання житла комунальної форми власності.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу, наданого позивачем окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог із солідарним стягненням заявленого боргу в такому порядку: солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до 22 травня 2019 року; солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 з 23 травня 2019 року по 09 червня 2020 року; виключно з ОСОБА_1 з 10 червня 2020 року по 31 жовтня 2021 року.

Разом з тим, суд вважає обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, доводи відповідачів про те, що заборгованість за період з 01 листопада 2015 року по 31 жовтня 2021 року частково заявлена з пропуском строку позовної давності, про застосування якого ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та представник ОСОБА_5 , ОСОБА_4 адвокат Троценко О.М., представник ОСОБА_5 адвокат Тімофєєва О.А., кожен окремо, подали окремі заяви.

Так, ст.ст.256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв`язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні: без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 зазначила, що для цілей застосування ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. У спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи теж заявити про застосування до цих вимог позовної давності. Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.

Аналогічна позиція щодо застосування строку позовної давності до солідарних вимог за заявою одного з відповідачів висловлена Верховним Судом у постанові від 26 квітня 2022 року по справі № 367/8426/17.

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст.261 ЦК України. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(ч.1 ст.261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплином строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Частиною 1 статті 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України Про теплопостачання.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Відтак перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку.

Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Як встановлено судом, відповідачі періодично частково здійснювали оплату комунальних послуг, що надає позивач, однак, як правило, у розмірі меншому від фактичних нарахувань. Вказані дії свідчать про визнання відповідачами свого обов`язку щодо сплати наданих послуг та наявності зобов`язань перед АТ «Криворізька теплоцентраль». Заборгованість за послуги фактично нарахована з жовтня 2016 року по жовтень 2021 року, оскільки за рахунок платежів у березні, травні та червні 2016 року відповідачі погасили наявну заборгованість за опалювальний сезон 2015-2016 р.р. При цьому, протягом періоду з березня 2017 року по листопад 2018 року відповідачі жодних платежів не здійснювали, а здійснені з січня 2019 року платежі у сумах менше від фактичних нарахувань було зараховано на погашення поточних нарахувань, що свідчить про відсутність переривання строку позовної давності за щомісячними платежами, борг за якими був нарахований до листопада 2018 року. У свою чергу, позивач звернувся до суду з позовом 29 грудня 2021 року відповідно до відтиску штемпеля на поштовому конверті, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності до вимог по заборгованості, нарахованим до 29 грудня 2018 року.

Відтак, оскільки відповідачі звернулися до суду із заявою про застосування позовної давності, а позивач подав позов з порушенням вказаного строку, суд, керуючись приписами ч.4 ст.267 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути заборгованість в межах строку позовної давності, а саме за період з 29 грудня 2018 року по 31 жовтня 2021 року (в межах заявлених вимог), відмовивши в задоволенні позовних вимог за період з 01 листопада 2015 року по 28 грудня 2018 року включно.

Приходячи до такого висновку суд враховує пред`явлення АТ «Криворізька теплоцентраль» саме солідарної вимоги до відповідачів та наявність у них солідарного обов`язку по сплаті житлово-комунальних послуг, що визначає можливість застосування судом позовної давності лише за заявою одного чи декількох відповідачів та не потребує отримання для цього заяв від усіх без винятку.

Як визначено загальними положеннями ЦПК України, якщо позов (заява) подається до суду особисто, днем пред`явлення позову буде день прийняття його судом (засвідчується датою реєстрації). Якщо ж позов (заява) пред`являється не особисто, а відправляється поштою, днем пред`явлення позову (заяви) вважається календарна дата прийняття відповідного листа поштою, засвідчена на поштовому штемпелі, а не день надходження до суду (дата реєстрації вхідної документації судом).

Відтак, посилання відповідачів на облік перебігу строку позовної давності з 23 лютого 2022 року суд вважає помилковими, оскільки позов пред`явлено до суду шляхом направлення поштовою кореспонденцією 29 грудня 2021 року, а відтак перебіг строку обчислюється саме з цієї дати відповідно до приписів ЦПК України.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів заборгованість в межах строку позовної давності, тобто з 29 грудня 2018 року по 31 жовтня 2021 року, однак з урахуванням періодів наявності у них права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , відмовивши в задоволенні позовних вимог за період з 01 листопада 2015 року по 28 грудня 2018 року включно. Відтак, заборгованість підлягає стягненню з відповідачів у такому порядку:

-солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за період з 29 грудня 2018 року до 22 травня 2019 року у розмірі основного боргу 3 899 грн. 67 коп., інфляційних втрат 518 грн. 08 коп., 3% річних 305 грн. 26 коп.;

-солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 з 23 травня 2019 року по 09 червня 2020 року у розмірі основного боргу 982 грн. 75 коп., інфляційних втрат 220 грн. 12 коп., 3% річних 102 грн. 83 коп.;

-виключно з ОСОБА_1 з 10 червня 2020 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі основного боргу 2974 грн. 87 коп., інфляційних втрат 105 грн. 94 коп., 3% річних 48 грн. 59 коп.

Що стосується приписів п.12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо продовження строку позовної давності у зв`язку з введенням карантину, то суд не вбачає підстав для їх застосування у даному випадку з огляду на таке.

Дійсно, Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, п.12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст.257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався, остання Постанова №1423 була прийнята Кабінетом Міністрів України 23 грудня 2022 року, якою продовжено на всій території України карантин до 30 квітня 2023 року.

У п.12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, Закон № 540-ІХ передбачив, що моментом, з якого продовжується позовна давність (у тому числі передбачена ст.ст.257, 258 ЦК України), є запровадження карантину відповідно до Постанови №211, тобто 12 березня 2020 року. Відтак суд вважає, що у разі, якщо сплив позовної давності мав би настати до 12 березня 2020 року, а позивач звернувся до суду після цього моменту, позовна давність є пропущеною, незалежно від введення карантину.

Окремо слід зауважити, що відповідно до Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» пункт 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено у такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Отже, у сукупності наведене свідчить, що суд може поновити строк як до запровадження, так і після закінчення карантину, якщо визнає причини пропуску такого поважними і такими, що зумовлені запровадженими обмеженнями.

До набрання чинності Законом № 540-ІХ не існувало норм щодо можливості продовження позовної давності (у тому числі встановленої ст.ст.257, 258 ЦК України) у зв`язку із запровадженням карантину через пандемію COVID-19. Тобто цей Закон містить нову норму, яка врегульовує суспільні відносини, що не були раніше унормовані і фактично виникли лише із запровадженням карантину відповідно до Постанови № 211. Закон № 540-ІХ містить пряму вказівку на продовження позовної давності на строк дії карантину, який відповідно до Постанови №211 починається саме з 12 березня 2020 року. При цьому правовий режим та суспільно-економічні наслідки карантину, що виник через пандемію COVID-19 та тривав з 12 березня 2020 року до 02 квітня 2020 року (до набрання чинності Законом № 540-ІХ) фактично не відрізнялись від тих, що існували після зазначеної дати.

Таким чином, суд вважає, що сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне продовження строку позовної давності, який в рамках спірних правовідносин сплинув ще до запровадження карантину, без наведення заявником негативних обставин, які були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій раніше.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України. З огляду на викладене, та з урахуванням принципу пропорційності розподілу судових витрат в залежності від ступеня задоволення позову, з відповідачів на користь АТ «Криворізька теплоцентраль», підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору по 140 грн. 74 коп., пропорційно частині задоволених вимог (31%).

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого опалення задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 29 грудня 2018 року до 22 травня 2019 року у розмірі основного боргу 3 899 грн. 67 коп., інфляційних втрат 518 грн. 08 коп., 3% річних 305 грн. 26 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 23 травня 2019 року по 09 червня 2020 року у розмірі основного боргу 982 грн. 75 коп., інфляційних втрат 220 грн. 12 коп., 3% річних 102 грн. 83 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 10 червня 2020 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі основного боргу 2974 грн. 87 коп., інфляційних втрат 105 грн. 94 коп., 3% річних 48 грн. 59 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , кожного окремо, на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» по 140 грн. 74 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати складання повного судового рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», , юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд.1.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_5 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_5 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_5 .

Рішення суду складено та підписано без проголошення 02 травня 2023 року.

Суддя А.В. Ткаченко