ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1688/23 Справа № 235/6362/21 Суддя у 1-й інстанції - Хмельова С.М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 235/6362/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сідак-Жарова Наталія Олександрівна, на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 січня 2022 року, яке ухвалено суддею Хмельовою С.М. у місті Покровську Донецької області та повне судове рішення складено 17 січня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьку помер батько позивачки - ОСОБА_3 .

Після його смерті залишилась спадщина у вигляді: квартири АДРЕСА_1 , що належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №2-3357, виданого 12.12.1991 року Шостою Донецькою державною нотаріальною конторою; квартири АДРЕСА_2 , що належала померлому на підставі договору купівлі-продажу, реєстровий №1-4544, посвідченого 12.08.1992 року Шостою Донецькою державною нотаріальною конторою; недоотриманої пенсії, яку померлий отримував, перебуваючи на обліку в Великоновосілківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області; грошових вкладів в банківських установах.

У встановлений законом строк, позивачка не змогла звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки мала труднощі в отриманні документів, що необхідні для звернення до нотаріуса.

Зокрема, спадкодавець помер на тимчасово окупованій території України та, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», місто Донецьк включене в Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. У зв`язку з цим, також існували і існують певні обмеження щодо встановленого порядку перетину лінії розмежування із тимчасово окупованими територіями України, які значно утруднили можливість позивачки здійснити в`їзд до міста Донецька.

Крім того, у зв`язку із невизнанням Українською державою документів, що видаються на тимчасово окупованій території України, встановлено окремий порядок щодо встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території, який потребує певних зусиль та організації громадянином поїздки на тимчасово окуповану територію України, з подальшим зверненням до суду на території України з метою отримання відповідного судового рішення.

Позивачка має посвідку на проживання у Литві з 13.04.2019 року, що підтверджується візою у закордонному паспорті та копіями посвідок на тимчасове проживання.

З 24.07.2020 року по 24.06.2021 року позивачка знаходилась у місті Каунасі, за місцем свого проживання.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом 8АК8- СоУ-2» від 11 березня 2020 року № 211 на всій території України установлено карантин, який в подальшому було неодноразово продовжено відповідними рішеннями Уряду України.

У зв`язку з цим, перетин лінії розмежування не є вільним, а здійснюється в спеціальному порядку.

Після пом`якшення карантинних заходів, в тому числі і на території Литви, та відновлення авіасполучення, позивачка змогла прибути до України 24.06.2021 року, з метою оформлення спадщини після смерті батька.

14.07.2021 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Волноваського районного нотаріального округу Донецької області Гукова О.В., який Постановою №376/02-31 від 14.07.2021 року відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_3 через пропуск позивачкою строку прийняття спадщини.

Повторне свідоцтво про смерть батька позивачка отримала 15.07.2021 року.

Зі слів нотаріуса позивачці відомо, що за заявою відповідачки нотаріусом відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_3 .

Крім того, нотаріус повідомив, що існує заповіт на ім`я відповідачки від померлого ОСОБА_3 .

Про наявність заповіту позивачці стало відомо з матеріалів цивільної справи за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту смерті ОСОБА_3 .

На думку позивачки, обставини стосовно місця смерті спадкодавця, певних обмежень щодо перетинання лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України, встановлення окремого порядку отримання документів про смерть на тимчасово окупованій території України, причини пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини є такими, що реально позбавили позивачку можливості у встановлений законом строк вирішити питання щодо спадкування після померлого батька та завадили вчинити відповідні дії через існування об`єктивних обставин, через що позивачка не мала можливості вчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому встановлений законом строк прийняття спадщини пропущено позивачкою з поважних причин.

Посилаючись на викладене, позивачка просить суд визначити їй додатковий строк тривалістю три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьку.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 січня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сідак-Жарова Н.О., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано певну судову практику, а саме висновки Верховного Суду про те, що поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, позивачка проживає у Литві, а спадкове майно знаходиться у місті Донецьку, який є тимчасово окупованим з певним режимом в`їзду/виїзду, в тому числі через карантинні обмеження, а тому вона не могла вчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Також, зазначає, що Порядок вчинення нотаріальних дій, затверджений наказом Мін`юсту України від 22 лютого 2022 року №296/5, передбачає, що, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини, нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану або за безпосереднім доступом до реєстру актів цивільного стану (п.п. 1.2., 1.3. Глави 10). Оскільки, у позивачки було відсутнє свідоцтво про смерть встановленого зразка, та, відповідно, відсутні відомості про внесення смерті батька до реєстрів РАЦС, для неї існували певні труднощі в своєчасному оформленні свідоцтва про смерть і зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Крім того, вважає, що суд безпідставно послався на ту обставину, що спадкодавець склав заповіт, який позивачкою не оспорюється, а також прийняв до уваги документи, надані стороною відповідача, з порушенням вимоги ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідачка ОСОБА_2 , будучи завчасно належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, надавши заяви про розгляд справи за її відсутності, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Сідак-Жарову Н.О., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Донецьку, у свідоцтві про народження батьками зазначені: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_5 (а.с.17).

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 30.05.2018 року, ОСОБА_4 07.07.2001 року уклала шлюб з ОСОБА_6 , прізвище після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_7 (а.с.18).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Донецьку, у віці 78 років (а.с.20).

Приватним нотаріусом Волноваського районного нотаріального округу Донецької області, на виконання ухвали суду від 21.10.2021 року, надано інформацію про те, що 26 лютого 2021 року заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживав на день смерті за адресою: АДРЕСА_3 . З заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим 25 лютого 2020 Великоновосілківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 219, звернулась ОСОБА_2 , свідоцтво про право на спадщину за заповітом не видавалося. З заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулася донька померлого ОСОБА_1 , якій було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки сплинув шестимісячний строк для прийняття спадщини.

Постановою приватного нотаріусу від 14.07.2021 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті її батька ОСОБА_3 . Причиною відмови стало те, що на теперішній час сплинув шестимісячний строк для прийняття спадщини, а ОСОБА_1 так і не подала заяву для прийняття спадщини та не може підтвердити факт проживання разом із ОСОБА_3 .

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 16.11.2021 року 25.02.2020 року посвідчено заповіт від ОСОБА_3 (а.с. 53, 54, 55, 56).

25 лютого 2020 року державним нотаріусом посвідчено заповіт від імені ОСОБА_3 , яким він все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідав ОСОБА_2 (а.с.65).

Відповідно до довідки від 30.01.2020 року, яка видана міським психоневрологічним диспансером м. Донецька, ОСОБА_3 перебував під наглядом у диспансері, дієздатність не обмежена (а.с.64).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені позивачкою обставини для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (проживання позивачки у Литві, смерть спадкодавця на тимчасово окупованій території України, запровадження карантинних заходів) не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали їй у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у порядку, визначеному статтею 1270 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно із повторним свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданого Великоновосілівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м.Харнків) 15 липня 2021 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Донецьку, у віці 78 років (а.с.20).

У частині 3 статті 1272 ЦК України зазначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України.

На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 , звернувшись з даним позовом до суду, поважними причинами пропуску строку зазначила, що вчасно не прийняла спадщину протягом шести місяців з моменту її відкриття, оскільки вона проживає у Литві, а її батько ОСОБА_3 помер на тимчасово окупованій території України, у зв`язку з чим, з огляду на запровадження карантинних заходів та спеціальний статус окупованих територій України, остання не мала можливості вчасно отримати свідоцтво про смерть батька та, відповідно, звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала, що, з огляду на положення пунктів 1.2., 1.3. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затверджений наказом Мін`юсту України від 22 лютого 2022 року №296/5, нотаріус запитує від спадкоємця свідоцтво про смерть спадкодавця, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану або отримує такі відомості за безпосереднім доступом до реєстру актів цивільного стану, тоді як такі відомості у реєстрі були відсутні.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 проживає у місті Каунас у Литві (а.с. 11-16).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Донецьку, у віці 78 років (а.с.20), тобто на тимчасово окупованій території України, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Судом встановлено, що шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлого сплинув 07 квітня 2021 року, а до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини позивачка звернулася у липні 2021 року.

Як на підставу для поновлення пропущеного строку для прийняття спадщини, позивачка ОСОБА_1 , серед іншого, зазначає відсутність у неї свідоцтва про смерть спадкодавця саме у зв`язку з його смертю на тимчасово окупованій території України та її проживання у Литві, що зумовило певні труднощі в юридичному оформленні документів, які необхідно надати нотаріусу для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Так, дійсно, пунктами 1.2., 1.3. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затверджений наказом Мін`юсту України від 22 лютого 2022 року №296/5, на які посилається позивачка в апеляційній скарзі, передбачено, що, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини, нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану або за безпосереднім доступом до реєстру актів цивільного стану.

У постанові Верховного Суду від 24 грудня 2020 року у цивільній справі № 310/2327/18 зроблено правовий висновок про те, що відсутність у позивача свідоцтва про смерть спадкодавця, а також проживання спадкоємця в іншому населеному пункті є поважними причинам для поновлення пропущеного шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Отже, з огляду на проживання в іншій державі та відсутності у неї свідоцтва про смерть спадкодавця, позивачка ОСОБА_1 об`єктивно не могла звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в межах шестимісячного строку, визначеного ЦК України.

Крім того, слід зазначити, що, відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» Кабінет Міністрів України установив з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 30 квітня 2023 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 року, № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 року № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 року, № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 року № 641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 року, № 63, ст. 2029).

Внаслідок карантинних обмежень зупинився рух громадського транспорту, обмежувалось пересування громадян та вводилось ряд інших обмежень.

Листом Міністерства юстиції України від 17 березня 2020 року № 1534/19.5/32-20 «Щодо організації роботи державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів на час дії карантину» було рекомендовано державним та приватним нотаріусам обмежити прийом громадян та вчиняти лише невідкладні нотаріальні дії.

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у цивільній справі № 953/8112/20 зроблено правовий висновок про те, що необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання зараженню й поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) є поважними причинам для поновлення пропущеного шестимісячного строку для прийняття спадщини.

За таких обставин, колегія суддів вважає прийнятними доводи позивачки ОСОБА_1 про те, що необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання зараженню й поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) створили позивачці перешкоди у тому, щоб своєчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті батька.

Приймаючи до уваги той факт, що позивачкою ОСОБА_1 надано суду безперечні докази у відповідності до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, які б свідчили про поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, колегія суддів приходить до висновку, що її позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення по справі про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, п.4 ч.1 ст. 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сідак-Жарова Наталія Олександрівна, задовольнити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк, тривалістю три місяці з моменту набрання постановою суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 08 лютого 2023 року.

Головуючий:

Судді: