Справа № 344/1251/22
Провадження № 2/344/459/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Герлан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що за рішенням Івано-Франківського міського суду від 21/11/2014 з відповідача присуджено стягнення аліментів на утримання двох дітей сторін. Син сторін ОСОБА_3 з 01/09/2021 став студентом навчального закладу в м. Кошице Словацької Республіки. Для вступу сина в навчальний заклад позивач звернулась до ФОП ОСОБА_4 для отримання супровідних та консультаційних послуг при виборі навчального закладу та вступу до нього на суму 1150 євро; між університетом та сином сторін укладено договір про проживання, за що позивач заплатила 195, 177 євро, та 100 євро депозиту за можливе пошкодження майна; за навчання сина словацької мови сплачено 9780 гривень; за додаткові курси словацької мови 7950 гривень; за договір страхування сплачено 1400 гривень; за довідку про несудимість 1100 гривень та свідоцтво 1700 гривень; 22628 гривень за придбання комп`ютерної техніки. Тому позивач просила суд стягнути з відповідача 52724 гривень.

Позов подано з підстав, що визначені в ст. 185 СК України.

Представник позивача подала суду заяву про розгляд спору без її участі.

Так за постановою Верховного Суду від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-ц до даного виду відносин про стягнення додаткових витрат, в яких дитина досягла повнолітня не підлягає застосуванню положення ст. 185 СК України, як про це вказано в позові.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив позов та надав перед судом пояснення про те, що усі вказані в позові витрати не здійснено на особливі потреби дитини; дитина навчається в Словацькій Республіці безоплатно; відповідач сплачує аліменти, які і покривають витрати, про які вказано в позові; не перекладені з іноземної мови документи не можуть бути доказами в суді; дитина сторін повнолітня і працює та самостійно себе утримує.

Представник відповідача не заперечив пояснення позивача щодо розміру витрат, які вказано в позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Позивачем не спростовано пояснення представника відповідача про те, що дитина сторін проживає окремо від позивача, а також що син сторін працює і у зв`язку з цим утримує себе та має доходи.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-ц на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Таким чином під час вирішення питання про розмір аліментів вже вирішено спір в частині витрат на проживання, навчання та утримання сина.

Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду від 02/06/2022 в справі №344/1250/22, копію якого суду надано представником відповідача, з відповідача присуджено до стягнення аліменти 3000 гривень до закінчення навчання сина сторін.

Отже спір сторін щодо сплати аліментів за ст. 199 СК України вже розглянуто та вирішено судом, в якому враховано існуючі витрати і потреби на утримання повнолітнього сина сторін у зв`язку з його навчанням.

У разі недостатності розміру аліментів обов`язком сторони є подання позову про збільшення розміру аліментів, а не ініціювання нового спору про стягнення витрат, які не було компенсовано вже присудженими аліментами.

Разом з цим за змістом позову син сторін навчається в Словацькій Республіці. Отже син сторін не проживає з позивачкою.

Тому позивачці не належить право на подання позову за ст. 199 СК України, оскільки за ч.3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Крім цього якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Однак за поясненням представника відповідача син сторін працює, а тому він не належить до осіб, які не мають доходу, відповідно і не потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням.

Відповідні пояснення представника відповідача не спростовані позивачем та її представником.

Так за змістом ст. 199 СК України та за зазначеною постановою Верховного Суду право на утримання мають діти, які досягли повноліття, але не можуть працювати саме у зв`язку з навчанням.

Оскільки син сторін працює, тому він не позбавлений можливості утримувати себе з причин навчання.

По-третє, позивачем не доведено, що відповідач може здійснювати утримання дитини, яка досягла повноліття, як це передбачено в ст. 199 СК України.

В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бородовський С.О.