20.07.2023 Єдиний унікальний № 371/1339/22 провадження № 2/371/206/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 липня 2023 року м. Миронівка

ЄУН 371/1339/22

Провадження № 2/371/206/23

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Капшук Л.О.,

за участі секретаря судових засідань Сідор В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

У С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що вона є власником житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , має зареєстроване місце проживання у вказаному будинку та фактично там проживає.

Відповідач ОСОБА_2 , який є її сином, має зареєстроване місце проживання у зазначеному будинку, проте з 2010 року у ньому фактично не проживає, спільне господарство з нею не веде.

Не дивлячись на відсутність перешкод з її боку у користуванні житловим будинком, відповідач без поважних причин не проживає у ньому, інтересу до нього, як до житла, не проявляє.

Фактом реєстрації відповідача в житловому будинку, власником якого вона є, порушуються її права як власника житла, оскільки це створює їй перешкоди у розпорядженні ним, впливає на сплату комунальних послуг та оформлення субсидії.

Просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 27 грудня 2022 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 02 березня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся судовими повістками, відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому порядку.

Згідно даних довідки ф.20, сформованої представником відділення АТ «Укрпошта», причиною повернення відправлення стала відсутність ОСОБА_2 за зазначеним місцем проживання.

Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідачі не з`явився до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила статей 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача.

За правилами статті 281 ЦПК України, яка регламентує порядок заочного розгляду справи, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

Аргументи учасників справи

В судове засідання позивач та представник позивача адвокат Божок М.І. не з?явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати у його відсутності та відсутності позивача, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся судовими повістками, відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому порядку, відзиву на позов не подав.

Відповідно положень частини 2 статті 191 та частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини справи

Судом встановлені такі фактичні обставини.

Позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку під номером АДРЕСА_1 у розмірі 1/1 частки.

Вказані обставини підтверджуються даними свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Кип?ячівської сілської ради 06 грудня 2006 року (а.с. 10), витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Білоцрківським міжміським бюро технічної інвентаризації № 12787368 від 06 грудня 2006 року (а.с. 11).

Відповідач ОСОБА_2 з 11 травня 1996 року має зареєстроване місце проживання за адресою: будинок під номером АДРЕСА_1 , проте з березня 2010 року не проживає у вказаному будинку.

Вказані обставини підтверджуються даними довідки № 02-42/156, виданої 15 грудня 2022 року старостою Кип?ячківського старостинського округу № 8 Миронівської міської ради Обухівського району Київської області (а.с. 12), даними актів обстеження, складених за участі представника органу місцевого самоврядування та в присутності свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 13 вересня 2021 року за № 4, 22 жовтня 2021 року за № 9, 25 листопада 2021 року за № 12, 24 грудня 2021 року за № 14, 27 січня 2022 року за № 3, 22 лютого 2022 року за № 5, 23 березня 2022 року за № 6, 27 квітня 2022 року за № 7, 25 травня 2022 року за № 8, 21 червня 2022 року, 22 липня 2022 року за № 9, 19 серпня 2022 року за № 10, (а.с. 12 - 24).

Мотиви суду та застосовані норми права

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цією ж статтею визначено загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність чи відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб.

За статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень вказаних норм власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до статті 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Однак, реалізуючи право на житло, людина може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону.

Таке право виникає у власника житла (глава 28 ЦК України), членів його сім`ї (стаття 405 ЦК України, стаття 156 Житлового кодексу Української РСР), орендаря (наймача) житла (стаття 810 ЦК України, 61 ЖК України), членів його сім`ї (статті 816 ЦК України, статей 64, 160 ЖК України) тощо.

В даному випадку порушені права власника житлового будинку і вони підлягають захисту шляхом усунення перешкод у праві користування власністю.

Яких-небудь угод з приводу користування будинком при вселенні з відповідачами не укладалось.

У разі виникнення спору між власником та особою, яка вселялася в житло у якості члена сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України.

Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З березня 2010 році відповідач залишив своє місце проживання та не з`являється у житловому приміщенні до даного часу, тобто строком понад рік. Поважних причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання понад один рік судом не встановлено.

Відтак, відповідач не є співвласником житловго будинку під номером АДРЕСА_1 , набув права користування належним позивачеві житловим приміщенням у встановленому порядку, як член сім`ї власника, однак тривалий час без поважних причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання.

Висновки за результатами розгляду

Під час з?ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків.

Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов?язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

Саме позивач мав довести в ході розгляду справи зміст порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, обрунтувати підстави звернення до суду з позовними вимогами саме до заявленного відповідача та обгрунтувати відповідність обраного способу засхисту змісту порушенного права.

Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником.

Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце.

Позивачем належними та допустимими доказами доведено ті факти, що вона є власником житловго будинку під номером АДРЕСА_1 , реєстрація місця проживання відповідача, як члена сім?ї, була проведена у вказаному житловому будинку 11 травня 1996 року. Проте, відповідач у 2010 році залишив місце проживання і з того часу не проживає за місцем реєстрації без поважних причин строком понад один рік, інтересу до житлового будинку, як до постійного місця проживання, не проявляв.

Керуючись принципом розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що права позивача як співвласника квартири потребують захисту. Перешкоди у користуванні власністю підлягають усуненню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 992,40 грн.

Згідно вказаного правила сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у виді житловго будинку під номером АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: будинок під номером АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання : будинок під номером АДРЕСА_1 .

Суддя підпис Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук