ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року

м. Черкаси

справа № 711/8256/21 провадження № 22-ц/821/555/23 категорія на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Нерушак Л.В., Василенко Л.І.

секретар: Ярошенко Б.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Черкаська міська рада, Директор департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради Яценко Олександр Олексійович, Начальник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гайдар Алексина Володимирівна

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, директора департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради Яценка Олександра Олексійовича, Начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гайдар Алексини Володимирівни про визнання протиправної діяльності органів влади та посадових осіб.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

14 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Черкаської міської ради, директора департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради Яценка О.О., Начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гайдар А.В. щодо протиправної діяльності органів влади та посадових осіб.

З урахуванням уточненої позовної заяви від 09 серпня 2022 року ОСОБА_1 просив суд:

- визнати незаконним (протиправним) та скасувати рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 05 жовтня 2021 року № 1089 (про надання квартири АДРЕСА_1 ), яке підписане міським головою як керівником апарату ради та її виконавчого комітету, та яке ухвалено з порушенням (недотриманням) вимог пунктів 51, 54 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP й таке, що не відповідає вимогам абз. 1 п. 1 ст. 12, абз. 4 п. 1 ст. 12 та абз. 2 п. 3 ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтям 46, 47, 49, 50 Житлового кодексу УРСР, а також постанові Черкаського апеляційного суду від 22 липня 2020 року у справі № 711/2309/19;

- визнати незаконними (протиправними) рішення, дії та бездіяльність Черкаської міської ради, які полягають у завданні йому збитків на суму вартості протиправно ненаданого жилого приміщення - за рахунок довготривалого невиконання міською радою норм житлового законодавства, постанови Черкаського апеляційного суду від 22 липня 2020 року у справі № 711/2309/19, виконавчого провадження від 21 вересня 2020 року за виконавчим листом № 711/2309/19, та які стосуються забезпечення житлом шляхом позачергового надання жилого приміщення для постійного проживання його, як особи з інвалідністю внаслідок війни, із урахуванням члена його сім`ї (дружини), та які полягають також у безпідставній відмові укласти мирову угоду про виплату (надання) грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення;

- відшкодувати завдані позивачу збитки на суму вартості протиправно й довготривалого ненаданого жилого приміщення - шляхом стягнення з Черкаської міської ради коштів у розмірі 1 213 442,1 грн.;

- визнати протиправними рішення та дії Черкаської міської ради в тій частині, що стосується підписання міським головою (як керівником виконавчого комітету міської ради) незаконного (протиправного) рішення від 05 жовтня 2021 року № 1089, а також в частині забезпечення виконання міським головою незаконного рішення виконавчого комітету як виконавчого органу міської ради та в частині відмови міського голови (як керівника апарату ради) скасувати рішення № 1089 у встановленому порядку (шляхом скасування міською радою рішення № 1089, яке не відповідає житловому законодавству, чи шляхом звернення голови до суду щодо визнання незаконним рішення № 1089), а також такими, що спрямовані на невиконання міською радою покладеного на неї державою і Черкаським апеляційним судом обов`язку забезпечити позивача та члена його сім`ї (дружину) жилим приміщенням позачергово;

- визнати протиправними дії Черкаської міської ради, які полягають у безпідставній відмові виплатити грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення;

- відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду шляхом стягнення з Черкаської міської ради на його користь грошової компенсації за моральну шкоду у розмірі 400 000 грн.

- визнати протиправними дії директора департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради Яценко О.О., які полягають у наданні виконавчому комітету Черкаської міської ради недостовірних даних, що не відповідають його квартирно-обліковій справі, та які призвели до ухвалення виконавчим комітетом міської ради неазконного рішення від 05 жовтня 2021 року № 1089, відповідно визнати лист ОСОБА_2 (від 04 листопада 2021 року № 266104-10) начальнику відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гайдар А.В. юридично нікчемним;

- визнати дії директора департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради Яценко О.О. в частині невиконання (недотримання норм) законодавства України стосовно забезпечення жилим приміщенням його, як особи з інвалідністю внаслідок війни, а також підготовки недостовірних даних, що призвело до ухвалення виконавчим комітетом Черкаської міської ради протиправного рішення та сприяння безпідставному відновленню виконавчого провадження ВП № 63077961 з метою звільнення від кримінальної відповідальності посадових осіб Черкаської міської ради за невиконання ними постанови Черкаського апеляційного суду від 22 липня 2020 року у справі № 711/2309/19 - такими, що завдали йому моральну шкоду у вигляді душевних страждань, хвороб, та яка підлягає відшкодуванню;

- відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду шляхом стягнення з директора департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради Яценка О.О. на його користь грошової компенсації за моральну шкоду у розмірі 400 000 грн.;

- визнати незаконними (протиправними) рішення, дії та бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гайдар А.В., які полягають у прийнятті протиправної постанови від 15 листопада 2021 року про результати перевірки виконавчого провадження № 63077961 від 21 вересня 2020 року та безпідставному відновленні цього провадження, не реагуванні на вжиті Національною поліцією заходи щодо відмови у відкритті кримінального провадження, організації виконавчих дій з метою складання протиправного Акта державного виконавця від 02 грудня 2021 року та прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження від 13 грудня 2021 року у справі №711/2309/19;

- скасувати постанову від 15 листопада 2021 року про результати перевірки виконавчого проваджень № 63077961 від 21 вересня 2020 року, Акт державного виконавця від 02 грудня 2021 року та постанову про закінчення виконавчого провадження від 13 грудня 2021 року у справі №711/2309/19.

- зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гайдар А.В. повторно направити до Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами Черкаської міської ради (невиконання боржником постанови Черкаського апеляційного суду від 22 липня 2020 року у справі № 711/2309/19 за виконавчим провадженням ВП № 63077961 від 21 вересня 2020 року);

- визнати рішення, дії та бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гайдар А.В. в частині не реагування на вжиті Національною поліцією заходи щодо відмови у відкритті кримінального провадження, неправомірного врахування клопотання про відновлення виконавчого провадження № 63077961 від 21 вересня 2020 року та протиправного відновлення виконавчого провадження № 63077961 за постановою від 15 листопада 2021 року, відповідно протиправно проведених виконавчих дій з метою закінчення виконавчого провадження та звільнення від кримінальної відповідальності посадових осіб Черкаської міської ради;

- відшкодувати завдану йому моральну шкоду шляхом стягнення з начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гайдар А.В. на його користь грошову компенсації за моральну шкоду у розмірі 400 000 грн.

- ухвалюючи рішення про стягнення коштів з відповідачів (компенсації за моральну шкоду у розмірі вартості належного для отримання жилого приміщення, із урахуванням ринкової), зазначити наслідки несвоєчасної їх виплати з посиланням на Закон України «Про гарантії держави за виконання судових рішень», згідно з яким нараховується пеня у розмірі 3% річних.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 березня 2023 року провадження у справі закрито в частині позовних вимог, що стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби.

Ухвала суду мотивована тим, що під час судового розгляду було встановлено, що зі змісту частини позовних вимог не вбачається спору між сторонами про право цивільне. Позовні вимоги не містять і матеріально-правових вимог до відповідача - органу виконавчої служби, а тому вказані вимоги не підлягають розгляду в порядку позовного провадження, оскільки передбачається інша форма звернення та порядок вирішення вказаного питання і такі вимоги ОСОБА_1 слід розглядати за правилами розділу VІ Цивільного процесуального кодексу України. Роз`яснено ОСОБА_1 його право на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця в порядку статті 447 ЦПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 березня 2023 року як незаконну та направити справу для продовження розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи суд першої інстанції неповно встановив обставини, що мають значення для справи, дійшов висновків, що не відповідають обставинам справи та порушив норми процесуального права, а відтак, ухвала суду підлягає скасуванню і вимоги в частині яких було закрито провадження у справі підлягають розгляду разом з іншими позовними вимогами в порядку позовного провадження.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзивах на апеляційну скаргу, що надійшли від Черкаської міської ради та Начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гайдар А.В. зазначено, що доводи апеляційної скарги є повністю безпідставними.

Суд повністю та всебічно дослідив всі обставини справи та правомірно встановив, що частина позовних вимог ОСОБА_1 не підлягає розгляду в позовному провадженні, а їх слід розглядати за правилами розділу VІ Цивільного процесуального кодексу України шляхом подачі скарги на дії органів виконавчого провадження, що здійснюють виконання судового рішення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини 1 статті 19 ЦПК України регламентовано, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

У статті 16 ЦК України наведений загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

При цьому, однією з основоположних засад цивільного судочинства є диспозитивність цивільного процесу, детермінація якого наведена у статті 13 ЦПК України.

Розкриваючи зміст поняття диспозитивності цивільного судочинства законодавець зазначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, диспозитивність полягає в наданій учасникам судового процесу можливості вільно здійснювати свої права (матеріальні і процесуальні), розпоряджатися ними, виконуючи процесуальні дії, спрямовані на порушення, розвиток і припинення справи в суді, а також використовувати інші процесуальні засоби з метою захисту суб`єктивних майнових і особистих немайнових прав і охоронюваних законом інтересів.

В загальному, враховуючи принцип диспозитивності, суд не повинен виходити за межі вимог сторін та тих підстав позову, які ними вільно зазначені.

Разом з цим, основою, для судового розгляду у цивільному судочинстві, серед іншого, є переданий на розгляд суду позов, який визначається як письмово оформлена та адресована суду письмова вимога, яка складається з вимоги процесуального характеру (відкрити провадження по справі) і вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право).

В свою чергу, структурними елементами позову є предмет, підстава та зміст.

Вказані складові частини мають бути зазначені у позові для можливості втілення права особи на порушення цивільної справи у суді і можливості практичної реалізації судової діяльності на захист порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

В свою чергу, підставою позову є фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Звертаючись до суду з позовною заявою ОСОБА_1 з урахуванням уточненої позовної заяви від 09 серпня 2022 року крім частини своїх позовних вимог заявляє позов до органу державної виконавчої служби, зокрема до начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Гайдар А.В.

ОСОБА_1 просив:

- визнати незаконними (протиправними) рішення, дії та бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гайдар А.В., які полягають у прийнятті протиправної постанови від 15 листопада 2021 року про результати перевірки виконавчого провадження № 63077961 від 21 вересня 2020 року та безпідставному відновленні цього провадження, не реагуванні на вжиті Національною поліцією заходи щодо відмови у відкритті кримінального провадження ( за ВП № 63077961 від 21 вересня 2020 року та на підставі юридичного нікчемного листа від 04 листопада 2021 року та рішення від 05 жовтня 2021 року № 1089, яке не відповідає викладеним у пункті 2 нормам житлового законодавства), організації виконавчих дій з метою складання протиправного Акта державного виконавця від 02 грудня 2021 року та прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження від 13 грудня 2021 року у справі №711/2309/19;

- скасувати постанову від 15 листопада 2021 року про результати перевірки виконавчого проваджень № 63077961 від 21 вересня 2020 року, Акт державного виконавця від 02 грудня 2021 року та постанову про закінчення виконавчого провадження від 13 грудня 2021 року у справі №711/2309/19, які не відповідають положенням (вимогам) ЗУ «Про виконавче провадження», вимогам абз. 1 п. 1 ст. 12, абз. 4 п. 1 ст. 12 та абз. 2 п. 3 ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтям 46, 47, 49, 50 ЖК УРСР та постанові апеляційного суду від 22 липня 2020 року у справі № 711/2309/19;

- зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гайдар А.В. повторно направити до Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами Черкаської міської ради (невиконання боржником постанови Черкаського апеляційного суду від 22 липня 2020 року у справі № 711/2309/19 за виконавчим провадженням ВП № 63077961 від 21 вересня 2020 року);

- визнати рішення, дії та бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гайдар А.В. в частині не реагування на вжиті Національною поліцією заходи щодо відмови у відкритті кримінального провадження, неправомірного врахування клопотання (лист від 04 листопада 2021 року № 266104-10 за підписом ОСОБА_2 ) про відновлення виконавчого провадження № 63077961 від 21 вересня 2020 року та протиправного відновлення виконавчого провадження № 63077961 за постановою від 15 листопада 2021 року, відповідно протиправно проведених виконавчих дій з метою закінчення виконавчого провадження та звільнення від кримінальної відповідальності посадових осіб Черкаської міської ради за невиконання ними постанови Черкаського апеляційного суду від 22 липня 2020 року у справі № 711/2309/19 - такими, що спрямовані на невиконання Черкаською міською радою покладеного на неї державою і Черкаським апеляційним судом обов`язку (постанова суду від 22 липня 2020 року, справа № 711/2309/19), а саме, забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї (дружини) жилим приміщенням позачергово, відповідно до частини першої ст. 46 ЖК УРСР, та завдання йому моральної шкоди у вигляді душевних страждань хвороб, та яка підлягає відшкодуванню.

Вирішуючи питання щодо розгляду всіх позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, Директора департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради Яценка О.О., Начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гайдар А.В., суд першої інстанції правильно врахував, що реалізуючи завдання цивільного судочинства, закріплені у статті 2 ЦПК України, суд повинен надати оцінку саме цим конкретним підставам, оскільки з урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню.

Суд оцінює правовідносини, факти та обставини, які вже відбулися в минулому та надає їм правову оцінку в процесі судового розгляду конкретної справи, який обмежується предметом та підставами позову.

У відповідності до частини третьої статті 12 ЦПК України та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правовий зміст наведених законодавством норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають значення для вирішення цивільного спору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що районний суд дійшов помилкового висновку про те, що частина позовних вимог, заявлених до органу виконавчої служби не може бути розглянута в порядку позовного провадження, а підлягає розгляду правилами розділу VІ Цивільного процесуального кодексу України. Вважає, що всі вимоги, що заявлені ним в позовній заяві є взаємопов`язаними, а відтак підлягають розгляду разом в порядку позовного провадження.

Однак, такі доводи апеляційної скарги на думку колегії суддів є помилковими, оскільки фактичний аналіз позовних вимог свідчить про те, що вимога за предметом позову стосується визнання протиправними дій відповідача начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гайдар А.В., вчинених нею в межах виконавчого провадження № 63077961, яке закінчене, згідно постанови від 13 грудня 2021 року.

Надаючи оцінку ухвалі суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що зі змісту частини позовних вимог заявлених до виконавчої служби не вбачається спору між сторонами про право цивільне, не містять ці вимоги і матеріально-правових вимог до вказаного відповідача, атому такі вимоги не підлягають розгляду в порядку позовного провадження, оскільки для їх розгляду передбачена інша форма звернення до суду та порядок вирішення судом вказаного питання.

Так, відповідно до частини 1 статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної служби щодо виконання судового рішення можуть бути осркажені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно пункту 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено що відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено і обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що відповідно до статті 383 ЦПК України, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 ЗУ «Про виконавче провадження» право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому, вони набувають процесуального статусу заявника.

Суд апеляційної інстанції під час перевірки правильності висновків районного суду враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 02 жовтня 2019 року за наслідками розгляду справи № 904/51/19, згідно яких зазначено, що сторони, інші учасники та особи можуть звернутися до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавців та посадових осіб державної виконавчої служби в порядку частини першої статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження», якщо цей документ виданий на виконання судового рішення.

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року за наслідками розгляду справи № 758/8416/15-ц зазначено, що скарги на дії (бездіяльність), рішення державних виконавців (приватних виконавців) мають на меті захист прав сторін виконавчого провадження з виконання судових рішень та покладають на суд контроль за належним виконанням судових рішень. Здійснення такого судового контролю відбувається за правилами спеціального виду провадження у цивільному судочинстві, що є відмінним від позовного.

В даному випадку, ОСОБА_1 має статус стягувача у виконавчому провадженні № 63077961.

Згідно висновків Об`єднаної палати Верховного Суду від 24 травня 2021 року за наслідками розгляду справи № 712/12136/18 та Верховного Суду від 07 вересня 2022 року за наслідками розгляду справи № 523/19204/19 зазначено, що стягувач, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з постановою (уповноваженої) особи, ухваленою під час примусового виконання судового рішення, не може пред`явити позов на постанову начальника відділу про результати перевірки виконавчого провадження, а може звернутися до суду зі скаргою щодо дій посадових осіб органу державної виконавчої служби в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України.

Аналізуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , які стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком районного суду про те, що такі вимоги слід розглядати за правилами розділу VІ Цивільного процесуального кодексу України, про що й було роз`яснено позивачу в резолютивній частині ухвали суду.

За таких обставин, висновок суду про закриття провадження в частині позовних вимог, що заявлені до органу державної виконавчої служби на підставі статті 255 ЦПК України є правильним і підстав для його зміни чи скасування за наведених в апеляційній скарзі обставин, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, директора департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради Яценка Олександра Олексійовича, Начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гайдар Алексини Володимирівни про визнання протиправної діяльності органів влади та посадових осіб залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2023 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді Л.В. Нерушак

Л.І. Василенко