Справа №346/4143/22
Номер провадження №2/351/135/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28 березня 2023 року м. Снятин
Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді Калиновського М.М.,
з участю секретаря - Равлюк М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині цивільну справу за позовом адвоката Оліградського Мирослава Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Гвіздецька селищна радаПриватне акціонерне товариство «Зернопродукт МХП» в особі філії ПрАТ «Зернопродукт МХП» «Перспектив», про витребування майна із чужого незаконного володіння, -
адвокат Оліградський М.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить:
Крім того, просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 витрати на сплату судового збору .
Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за життя якому на підставі державного акту про право приватної власності на землю серія ІІ-ІФ № 002648 виданого Кулачківською сільською радою 26.06.2001р., на праві приватної власності належали дві земельні ділянки загальною площею 1,08га, (земельна ділянка площею 0,926га, та земельна ділянка площею 0,152га) для ведення товарно сільськогосподарського виробництва.
Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , який прийняв спадщину був його рідний брат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 31.08.2004р.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.08.2004р. ОСОБА_4 успадкував після смерті свого рідного брата ОСОБА_3 грошовий вклад у відділенні Державного ощадного банку України № 6348/028 по рахунку № НОМЕР_1 .
Після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , єдиним спадкоємцем була його дружина ОСОБА_5 , 1938р.н., яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.
Спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 є її онук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24.05.2012р.
Позивач ОСОБА_1 приходиться онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , 1938р.н., померлій ІНФОРМАЦІЯ_5 та племінником ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті яких не успадкованими залишилися дві земельні ділянки загальною площею 1,08га, (земельна ділянка площею 0,926га, та земельна ділянка площею 0,152га), які належали ОСОБА_3 на підставі державного акту про право приватної власності на землю серія ІІ-ІФ № 002648 виданого Кулачківською сільською радою 26.06.2001р., на які має право позивач , як спадкоємець за законом.
Позивач не може реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вказані земельні ділянки, тому вимушений звернутися до суду з даним позовом.
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, просив позовні вимоги задоволити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з"явилась, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи.
Представник Гвіздецької селищної ради подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позову не заперечує.
Представник ПАТ "Зернопродукт МХП" в особі філії ПрАТ "Зернопродукт МХП" "Перспектив" у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках.
Статтею 43 ЦПК України серед іншого визначено, що учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Отже, за цими правилами суд надає оцінку доказам, які є в матеріалах справи та на які сторони посилаються, як на підтвердження своїх вимог та заперечень, та не може вважати встановленими факти, які не підтверджені наявними у справі доказами.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд зазначає, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених обставин є обов`язковим, оскільки такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.
Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.
Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 43,57 ЦПК України).
Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ №002648 від 26.06.2001р. ОСОБА_3 на підставі рішення сесії Кулачківської сільської ради надано у приватну власність земельну ділянку площею 1,08га на території Кулачківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
З свідоцтва про смерть НОМЕР_2 , виданого на ОСОБА_3 , слідує, що останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З свідоцтва про смерть НОМЕР_3 , виданого на ОСОБА_4 , слідує, що останній помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З свідоцтва про смерть НОМЕР_4 , виданого на ОСОБА_5 , слідує, що остання померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.08.2004р., спадкоємцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його рідний брат ОСОБА_4 .
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.05.2012р., спадкоємцем ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 є її внук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
З довідки №1330 від 18.11.2019р. виданої Кулачківською сільською радою вбачається, що за померлим ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 числиться земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,08 га землі.
Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ІФ №044223 від 26.06.2001р. ОСОБА_2 на підставі рішення сесії Кулачківської сільської ради надано у приватну власність земельну ділянку площею 1,08га на території Кулачківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Із списку громадян- власників сертифікатів Кулачківської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області, який міститься в Технічному звіті, ОСОБА_3 значиться у списку за номером 148. Інформація за ОСОБА_2 у списку відсутня.
Згідно наданої виконкомом Гвіздецької селищної ради довідки №914 від 07.07.2022р. слідує, що згідно Книги записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Кулачківської сільської ради за ОСОБА_3 числяться земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,9260 га і 0,1530 га, серія і номер державного акту ІІ-ІФ №002648.
Відповідно ч. 3 ст. 3 ЗК України 1990 року (в редакції станом на 1997 рік), розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.
Згідно ст. 6 ЗК 1990 року, передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.
Таким чином, необхідною передумовою виникнення права приватної власності на земельну ділянку має бути рішення про передачу у приватну власність цієї ділянки, прийняте відповідним органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, які діють від імені власника (аналогічний висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 31.10.2012 у справі № 6-53цс12). Тому відсутність такого рішення держави в особі уповноваженого органу означає, що відчуження земельної ділянки не відбулось.
Статтею 23 ЗК України 1990 року (у вказаній редакції) визначено, що право власності на землю посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.
Як вбачається, з книги записів державних актів про право приватної власності на землю під № 148 власником земельних ділянок загальною площею 1,079га, (земельна ділянка площею 0,926га, та земельна ділянка площею 0,153га) на підставі державного акту про право приватної власності на землю серія ІІ-ІФ № 002648 виданого Кулачківською сільською радою 26.06.2001р., є ОСОБА_3 .
Підставою набуття права приватної власності на земельну ділянку із земель державної чи комунальної власності, є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, на підставі якого видається державний акт на право власності на земельну ділянку.
Частиною 4 ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян провадиться один раз по кожному виду використання.
Передача безоплатно у власність другої земельної ділянки у трактуванні ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України є незаконною, позаяк право на безоплатне отримання земельної ділянки громадянином було використане в момент приватизації першої земельної ділянки.
Згідно з пунктами 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у чинній редакції) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Згідно з приписами частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Аналогічний висновок узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.11.2018 р у справі № 488/5027/14-ц.
Звернення позивача з позовною вимогою про скасування державної реєстрації за досліджених в судовому засіданні обставин справи, є належним способом захисту прав та законних інтересів позивача. А тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
При цьому, суд враховує, що згідно абз. 3 ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Верховний Суд в своїй постанові від 23.06.2020 в справі № 922/2589/19 зазначив, що з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення судових рішень про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; скасування державної реєстрації прав обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Ч.1 ст. 21 ЦК України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Відповідно до ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування її з чужого незаконного володіння ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі.
Також у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у сумі -3 969,60гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 18, 43, 49, 76-81, 82, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 3 969,60 (три тисячі дев`ятсот шістдесять дев`ять) гривень 60 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Дата складання повного судового рішення 31.03.2023р.
Головуючий: Михайло КАЛИНОВСЬКИЙ