РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 181/310/23

Провадження № 2/181/97/23

"04" квітня 2023 р. смт. Межова

Межівський районний суд Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді Філь О.Є.

за участю секретаря судового засідання Острянин В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Межова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку та зобов`язання поновлення виплати середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В :

07 березня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив: поновити пропущений з поважних причин строк на підставі заяви про поновлення пропущеного строку; визнати незаконним та скасувати наказ Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» № 1756 вк від 19 липня 2022 року в частині припинення з 19 липня 2022 року збереження та виплати йому середнього заробітку на весь період увільнення від роботи; зобов`язати ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» поновити йому виплату середнього заробітку, починаючи з 19 липня 2022 року по час закінчення проходження військової служби; стягнути з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» середній заробіток на його користь, починаючи з 19 липня 2022 року по дату звернення до суду у розмірі 212 713,36 грн.. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що 24 лютого 2022 року він був прийнятий на військову службу головним сержантом відповідно до довідки про проходження військової служби форми 5 та записів у військовому квитку. До початку проходження ним військової служби, позивач працював на ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» гірником підземним, табельний номер 50132. Таким чином, у зв`язку з виконанням покладених на нього обов`язків щодо несення військової служби згідно Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, позивач об`єктивно був позбавлений можливості працювати гірником підземним. Статтею 119 Кодексу законів про працю України встановлено гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків. Так, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду зберігається місце роботи, посада і середній заробіток. Однак, у серпні 2022 року позивачу була здійсненна остання виплата середнього заробітку. Після чого, відповідно до Наказу керівника ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» від 19.07.2022 року № 1756 вк виплати були припинені. Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, про припинення виплати йому середнього заробітку, позивач звернувся до директора ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» 06.01.2023 року з заявою про поновлення виплати йому середнього заробітку, як військовослужбовцю, який почав проходити військову службу до внесення відповідних змін в КЗпП України. У відповіді від 26.01.2023 року № 205 відповідач зазначив, що підстави для нарахування йому заробітної плати з 19.07.2022 року перестали існувати у зв`язку із змінами в законодавстві.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 вирішив звернутися до суду з даним позовом.

07 березня 2023 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є.

10 березня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження та призначено судове засідання на 04 квітня 2023 року за правилами спрощеного позовного провадження.

30 березня 2023 року від представника відповідача Єгорової О.Ю. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське» позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. 01 липня 2022 року був прийнятий Закон України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин», який набув чинності 19 липня 2022 року. Зазначеним законом було реформовано деякі питання у сфері трудових правовідносин та внесено зміни до Кодексу законів про працю, Закону України «Про відпустки», Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Так, з урахуванням внесених змін відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Тобто, з 19 липня 2022 року у Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» відсутній обов`язок виплачувати середній заробіток ОСОБА_1 , оскільки за такими працівниками зберігається лише місце роботи і посада. Враховуючи, що прикінцевими та перехідними положеннями Закону України від 01.07.2022 р. № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» не визначено особливостей застосування норми частини третьої статті 119 КЗпП, тому з дня набрання чинності цього Закону за працівниками, призваними (прийнятими) до дня набрання чинності Законом на військову службу зберігається лише місце роботи (посади). Закон не має зворотної дії в часі, оскільки не поширюється на безстрокові трудові договори, укладені до його прийняття. Таким чином, Закон спрямований на регулювання тих правовідносин, які виникнуть після набрання ним чинності, а трудові правовідносини, що виникли раніше, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням. Приватним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» правомірно зупинено з 19 липня 2022 збереження заробітної плати за працівником, який був призваний на військову службу до дня набрання чинності Законом. Посилання позивача на наказ ПрАТ «ШУ «Покровське» як підставу припинення йому виплати середнього заробітку з 19 липня 2022 року є помилковим та таким, що не заслуговує на увагу. Припинення збереження середньої заробітної плати пов`язано саме із скасуванням обов`язку, який виконувався на виконання приписів законодавства з метою дотримання встановлених вимог норм ч. 3 ст. 119 КЗпП України, а не на підставі наказу підприємства. Наказ підприємства є виключно внутрішнім розпорядчим документом, який видається керівником одноосібно та в межах своєї компетенції та не є нормативно-правовим актом, який би установлював, змінював або скасовував норми права. Звертає увагу на тому, що зберігання середнього заробітку до 19.07.2022 відбувалось не на підставі виданого та погодженого між роботодавцем та працівником наказу, а було наслідком реалізації приписів норм законодавства, що зобов`язували підприємство виконувати обов`язок зі збереження середньої заробітної плати. А тому у роботодавця і відсутній обов`язок погоджувати із працівником зупинення збереження середньої заробітної плати внаслідок скасування обов`язку передбаченого ч. 3 ст. 119 КЗпП України. Крім того, зупинення збереження середньої заробітної плати позивачу не є зміною суттєвих умов праці з боку роботодавця, оскільки збереження середнього заробітку не було результатом домовленості між сторонами, а тому і припинення збереження середнього заробітку не потребує згоди на це працівника. Наказ підприємства в даному випадку, може мати лише допоміжну роль для забезпечення суб`єктом дотримання норм законодавства. Вимога про визнання незаконним та скасування наказу про припинення виплати середнього заробітку починаючи з 19.07.2022 не може мати юридичних наслідків виплати середньої заробітної плати після 19.07.2022, оскільки ПрАТ «ШУ «Покровське» правомірно припинено з 19.07.2022 збереження заробітної плати за працівником, який був призваний на військову службу на виконання норм законодавства, а не на підставі розпорядчого документа підприємства. У зв`язку з викладеним просила суд відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача Єгорова О.Ю. у наданому суду відзові заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважає вимоги ОСОБА_3 необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з відповідачем Приватним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське», що підтверджується Довідкою ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» № 50 від 18 січня 2022 (а.с. 13), а також визнавалось відповідачем у відзиві на позовну заяву.

З довідки № 14/3162/37 від 05 січня 2023 року, яка видана начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що старший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в четвертому відділі ІНФОРМАЦІЯ_1 з 24.02.2022 року по теперішній час (а.с. 17).

Отже, на теперішній час ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації.

До липня 2022 року ОСОБА_1 , як працівнику, прийнятому на військову службу за призовом під час мобілізації, Приватним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» на підставі ч. 3 ст. 119 КЗпП України виплачувався середній заробіток, що підтверджується Довідкою ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» № 50 від 18 січня 2022 (а.с.13), а також вбачається з відповіді Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» № 205 від 26 січня 2023 року (а.с. 12).

Наказом генерального директора Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» № 1756 вк від 19 липня 2022 року працівникам, які до 18 липня 2022 року (включно) були увільнені від роботи на підставі ч. 3 ст. 119 КЗпП України, зокрема і ОСОБА_1 , з дати видання цього наказу було припинено збереження та виплату середнього заробітку із збереженням за ними місця роботи і посади на весь період увільнення від роботи (а.с. 14).

Звертаючись у березні 2023 року до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати наказ Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» № 1756 вк від 19 липня 2022 року в частині припинення з 19 липня 2022 року збереження та виплати йому середнього заробітку на весь період увільнення від роботи; зобов`язати ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» поновити йому виплату середнього заробітку, починаючи з 19 липня 2022 року по час закінчення проходження військової служби; стягнути з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» середній заробіток на його користь, починаючи з 19 липня 2022 року по дату звернення до суду у розмірі 212 713,36 грн., посилаючись на те, що зміни до частини 3 статті 119 КЗпП України були внесені вже після того, як він почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, між ним та роботодавцем виникли триваючи правовідносини із збереження середнього заробітку на час проходження військової служби, з прийняттям вказаного наказу фактичного звужено його право на отримання середнього заробітку, що суперечить Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Так, частиною 2 статті 6 Конституції України закріплено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

У статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з частинами 1-3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Глава VII Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» врегульовує особливості призову під час мобілізації.

Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту» ,частиною другою статті 44,частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту».

Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України (в редакції від 31 липня 2020 року, тобто станом на дату призову ОСОБА_1 на військову службу у Збройних Силах України) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Отже, починаючи з 24 лютого 2022 року в Україні діє режим особливого періоду, визначений ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ внесені зміни, зокрема, у частину третю статті 119 КЗпП України, а саме у частині третій статті 119 слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (п. 1 Прикінцевих та перехідних положень), опубліковано 18 липня 2022 року в газеті «Голос України» № 147.

Відповідно до конституційних повноважень Верховна Рада України, як єдиний орган законодавчої влади в Україні, виключно законами України закріплює права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, прийнятий Верховною Радою України відповідно до конституційних повноважень.

Тобто, починаючи з 19 липня 2022 року за працівниками, які призвані на військову службу зберігається місце роботи і посада, проте не зберігається середній заробіток.

Таким чином, передбачався обов`язок роботодавця щодо збереження за такими категоріями працівників середнього заробітку включно до дня, що передує дню набранням чинності цим Законом і дії відповідача Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» щодо припинення нарахування та виплати середнього заробітку є правомірними.

При цьому, суд не бере до уваги та відхиляє твердження позивача стосовно дії в часі норми права, а саме незастосування ч. 3 ст. 119 КЗпП України до трудових відносин, які виникли до внесення змін до цієї статті, тобто до 19 липня 2022 року.

Так, частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Правову позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

У Рішенні Конституційного Суду України (Перший сенат) у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 2, 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28 січня 2016 року № 955-VIII зі змінами, від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 зазначено, що Конституційний Суд України вважає, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. Закон не має зворотної дії в часі, оскільки не поширюється на безстрокові трудові договори, укладені до його прийняття, а передбачає припинення цих договорів з моменту набрання ним чинності та можливість продовження трудових правовідносин на умовах контракту між професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) і державними та комунальними закладами культури. Таким чином, Закон спрямований на регулювання тих правовідносин, які виникнуть після набрання ним чинності, а трудові правовідносини, що виникли раніше, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням.

У справі № 6-уп/98 Конституційний Суд України зазначає, що з прийняттям нормативно-правового акту в новій редакції втрачають чинність норми акту в попередній редакції.

У рішенні від 03 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України також надав роз`яснення порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема, зазначається, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього.

На теперішній час Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ є чинним та обов`язковим до виконання.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що положення ч. 3 ст. 119 КЗпП України в частині збереження за позивачу ОСОБА_1 середнього заробітку на час перебування на військовій службі поширювалися на нього до 19 липня 2022 року, тобто до дня набрання чинності Законом № 2352-ІХ. А починаючи з 19 липня 2022 року відповідач Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське» не має обов`язку зберігати за позивачем ОСОБА_1 середній заробіток.

При цьому, припинення відповідачем нарахування та виплати середнього заробітку позивачу було спрямовано на приведення трудових правовідносин з позивачем у відповідність до вимог Закону.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ не містить посилань на застосування його положень лише щодо осіб, які призвані на військову службу після набрання ним чинності.

Щодо заяви позивача про поновлення пропущеного з поважних причин строку, то суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У статті 234 КЗпП України не передбачається переліку поважних причин для поновлення строку, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку залежно від конкретних обставин. Вочевидь, що як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 758/9773/15-ц зазначено, що установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку.

У судовому засіданні встановлено, що наказ керівника ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» №1756 вк, який позивач прохає визнати незаконним та скасувати, було видано 19 липня 2022 року, а до суду з вищевказаною вимогою ОСОБА_1 звернувся 07.03.2023 року, про що свідчить відповідний штамп суду.

Тобто, з пропуском тримісячного строку звернення до суду, визначеного частиною першою статті 233 КЗпП України.

Однак, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 з метою забезпечення оборони держави, з 24 лютого 2022 року перебуває на військовій службі головним сержантом відповідно до довідки про проходження військової служби форми 5 та записів у військовому квитку, що об`єктивно перешкоджало та створювало труднощі для своєчасного звернення останнього до суду, а тому суд вважає за необхідне поновити строк на подання позову, оскільки він пропущений з поважних причин.

Отже, підсумовуючи все вищенаведене та враховуючи, що починаючи з 19 липня 2022 року частиною 3 статті 119 КЗпП України вже не передбачено збереження за працівниками прийнятими на військову службу за контрактом середнього заробітку на підприємстві, а передбачено лише збереження місця роботи, посади, суд приходить до висновку, що наказ Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» № 1756 вк від 19 липня 2022 року в частині припинення з 19 липня 2022 року збереження та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку є законним та передбачені Законом підстави для скасування цього наказу, поновлення виплат позивачу середнього заробітку, починаючи з 19 липня 2022 року по час закінчення проходження військової служби і стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за період з 19 липня 2022 року по 07 березня 2023 року на теперішній час відсутні, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення виплат та стягнення середнього заробітку задоволенню не підлягають.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

За правилами ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі ст.ст. 6, 19, 24, 46, 58 Конституції України, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 19 Кодексу законів про працю України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та керуючись ст.ст.2, 4, 76-81, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_1 пропущений з поважних причин строк звернення до суду за захистом трудових прав із позовною заявою.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку та зобов`язання поновлення виплати середнього заробітку відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 04 квітня 2023 року.

Суддя: О. Є. Філь