КОМПАНІЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 391/581/23
Провадження № 2-з/391/3/23
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

28.07.2023селище Компаніївка

Суддя Компаніївського районного суду Кіровоградської області Ревякіна О.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договорів оренди землі, стягнення орендної плати та пені,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, а саме: будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею 0,4 га з кадастровим номером :51:000:0053; автомобіль марки Toyota Land Cruiser Prado, державний номерний знак НОМЕР_1 , який передати на відповідальне зберігання до Державного підприємтсва «Сетам».

В обгрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача зазначила, що між позивачем та відповідачем було укладено договори оренди земельних ділянок площею 8,0596 га (кадастровий номер :02:000:0316); площею 8,4316 га (кадастровий номер :02:000:1180); площею 8,2896 га (кадастровий номер :02:000:0128), умовами яких передбачена сплата орендної плати з урахуванням індексів інфляції, а також стягнення пені. Враховуючи злісну та навмисну несплату відповідачем орендної плати та пені, недобросовісне виконання ним обов`язків орендаря, введення позивача в оману шляхом обіцянок виконати умови договору виникла необхідність у забезпеченні позову шляхом арешту майна, що належить відповідачу на праві приватної власності, що гарантуватиме виконання майбутнього рішення суду. Вважає, що дії відповідача можуть призвести до безвідповідального ставлення та ігнорування майбутнього рішення суду щодо виплати заборгованості та повернення земельних ділянок. Відповідач може навмисно засіяти сільськогосподарським культурами спірні земельні ділянки з метою неповерення їх позивачу. Позивач не зможе захищати своє право щодо реального виконання рішення суду через свій похилий вік, високий артеріальний тиск та переживання, а такий вид забезпечення позову буде спонукати відповідача виплатити заборгованість.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Підстави для забезпечення позову визначені ст. 149 ЦПК України. Ці підстави є оціночними, тому необґрунтоване вжиття таких заходів може призвести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Аналізуючи зміст положень ч.2 ст.149 ЦПК України суддя зазначає, що забезпечення позову допускається лише у виключних випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення та спрямоване на те, щоб не допустити настання незворотних наслідків щодо відновлення порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Пропрактику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа,котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14- 729цс19) зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами, дійсно, виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 21.11.2018 р. у справі №826/8556/17, від 25.04.2019 р. у справі №826/10936/18, від 29.01.2020 р. у справі №640/9167/19.

За матеріалами заяви вбачається, що заявником не наведено обґрунтованих підстав того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане майно, впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання ймовірного рішення суду про задоволення вимог позову про стягнення орендної плати та пені. В той же час, невиконання відповідачем договірних зобов`язань з виплати орендної плати не є самостійною підставою для накладення арешту на його нерухоме майно в порядку вжиття заходів забезпечення позову.

Посилання позивача в заяві на можливість засіву земельної ділянки, як підставу для забезпечення позову, не узгоджується з обраним видом забезпечення, оскільки позивачем не доведено, що накладення арешту на майно унеможливить засів відповідачем відповідних земельних ділянок.

Стосовно посилання в заяві на похилий вік позивача та, як наслідок, неможливість захищати своє право щодо ефективного та реального виконання рішення суду, як підставу для вжиття заходів забезпечення позову, суд бере до уваги, що заява про забезпечення позову, як і позовна заява, подані в інтересах позивача ОСОБА_2 її представником ОСОБА_1 , а тому наведена підстава є необгрунтованою.

Крім того, у поданій заяві відсутнє обґрунтування співмірності заявленого способу забезпечення позову із заявленими вимогами позовної заяви.

Зважаючи на викладене суд вважає, що заява представника позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись статтею 153 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договорів оренди землі, стягнення орендної плати та пені- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя Компаніївського районного суду

Кіровоградської області О.В. Ревякіна