Справа № 450/4283/21 Провадження № 2/450/529/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2023 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Добош Н.Б.

при секретарі Гев`як Ю.С.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Давидівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Львівського району Львівської області, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування рішення сільської ради, визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації,-

стислий виклад позиції позивача та відповідача :

підстава позову (позиція позивача): з врахування заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач просить скасувати рішення Давидівської сільської ради ОТГ від 07.02.2020р. № 4205-52/2020 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_6 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2231га кадастровий номер :01:002:0355, яка заходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки серія та номер 779, виданий 14.07.2020р., посвідчений Слиш Л.Т., приватним нотаріусом Пусомитвського районного нотаріального округу Львівської області земельна площа 0,2231га, кадастровий № :01:002:0355; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий № :01:002:0355 в спосіб виключення з Державного земельного кадастру відомостей про державну реєстрацію даної земельної ділянки.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно рішення суду по справі № 450/2823/14-ц від 26.12.2014 р. позивач прийняв у спадщину та є власником будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки площею 0,31 га, що знаходиться по АДРЕСА_2 , яка межує із земельною ділянкою відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Батько позивача ОСОБА_7 проживає за адресою: АДРЕСА_2 та тривалий час користувався земельною ділянкою загальною площею 0,32 га відповідно до акту відводу земельної ділянки від 29.08.1961 р. 06.09.2006р. комісією у складі спеціалістів була проведена інвентаризація, в результаті якої зафіксували фактичне користування земельними ділянками, внаслідок чого встановлено, що площа земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_8 становить 0,31 га та у ОСОБА_6 відповідно у користуванні знаходиться земельна ділянка площею 0,23 га та встановлені відповідні межові знаки. У вересні 2006 р. ОСОБА_6 забетонувала металеві стовпці на земельній ділянці, що відповідно до зазначеного акту від 06.09.2006 р. знаходилась у користуванні ОСОБА_8 , а від 26.12.2014 р. у користуванні позивача. 29.09.2006р. комісія Давидівської сільської ради в складі секретаря виконкому, спеціалістів із земельних питань було складено акт в якому зафіксували самозахват земельної ділянки загальною площею 0,0118 га. 17.10.2006 р. комісією Давидівської сільської ради повторно провели обміри ділянок по факту їх використання та встановили, що за період з 06.09.2006 р. по 17.10.2006 р. ОСОБА_6 без погодження з Давидівською сільською радою та ОСОБА_8 встановила огорожу по всій довжині земельної ділянки площею 0,0099 га, яка знаходилась у фактичному користуванні ОСОБА_8 , після чого площа землекористування ОСОБА_8 становила 0,3095 га, тобто зменшилась, а ОСОБА_6 становила 0,2224 га, тобто збільшилась. Внаслідок незаконних дій ОСОБА_6 межові знаки, що були встановлені, знищились. 03.05.2019р. комісія Давидівської сільської ради ОТГ погодила Сініченко Акт прийомки-передачі межових знаків без підпису ОСОБА_8 та на підставі цього акту було видане рішення № 3648-45/209 Давидівської сільської ради ОТГ від 13.08.2019 р. про затвердження акту комісії Давидівської сільської ради, чим порушено вимоги законодавства. Вважає, що оскаржуване рішення Давидівської сільської ради ОТГ від 07.02.2020 р № 4205-52/2020 перешкоджає позивачу отримати у власність земельну ділянку площею 0,31 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка б мала знаходитись у користуванні позивача, і частина якої самовільно була захоплена ОСОБА_6 . У 2020 р. ОСОБА_6 подарувала земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та згідно витягу з Державного земельного кадастру площа земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0355 становить 0,2231 га. Позивач вважає, що предметом договору дарування земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0355 була земельна ділянка в межах, які позивач оспорює в суді та такий розмір відповідачем Давидівською сільською радою затверджений незаконно.

Представником відповідача Давидівської сільською радою Львівського району Львівської подано відзив на позовну заяву в якому щодо задоволення позовних вимог до заперечив, просив в задоволенні таких відмовити.

Представником відповідача Головного управління Держгеокадастру у Львівській області подано відзив на позовну заяву в якому щодо задоволення позовних вимог до ГУ Держгеокадастру заперечив. Вказав, що розроблення документації із землеустрою здійснюється відповідно до положень ЗУ «Про землеустрій». Зазначає, що державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0355 площею 0,2231 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , проведена із дотриманням вимог ЗУ «Про державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2012 р № 1051, а відтак не підлягає скасуванню.

Представником відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 подано відзив на позовну заяву та заперечення, в яких щодо задоволення позовних вимог заперечив. Вказав, що комісією Давидівської сільської ради, вирішено погодити ОСОБА_6 акт прийому передачі межових знаків на зберігання та встановлено, що обміри земельної ділянки, вказані у технічній документації відповідають фактичному використанню земельної ділянки та встановленим огорожам. Рішенням № 3648-45/2019 від 13.08.2019 р. Давидівська сільська рада ОТГ затвердила цей Акт. Таким чином підписання акту погодження меж самостійного значення не має і не приводить до виникнення, зміни чи припинення прав на земельну ділянку. Відповідно і вимога про скасування державної реєстрації цієї земельної ділянки є безпідставною. ОСОБА_6 , як законний власник земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0355 вільно розпоряджається земельною ділянкою та уклала договір дарування, тому позовна вимога про визнання такого договору недійсним є безпідставною. ОСОБА_1 згідно представленого ним рішення Пустомитівського районного суду від 26..12.2014 р. набув в порядку спадкування право користування земельною ділянкою площею 0,31 га, а не площею 0,36 га, про яку помилково зазначає позивач. Щодо багаторічного спору про встановленні межі, зазначив, що у 2010 р. батько позивача ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про усунення порушень прав на землю та встановлення меж землекористування між ним та ОСОБА_6 (справа № 22-8223/10). Рішенням Пустомитівського районного суду від 24.08.2010 р. позовні вимоги було задоволено частково. Однак це рішення 23.12.2010 р. було скасовано Апеляційним судом Львівської області зв`язку із недоведеністю позову. На підставі викладеного вказав на безпідставність позовних вимог.

Представником позивача ОСОБА_2 подано відповідь на відзив в якому зазначає, що при приватизації земельної ділянки ОСОБА_6 відбулось порушення прав позивача, оскільки зменшилась земельна ділянка позивача. Рішенням виконкому Бобрської райради депутатів трудящих № 382 від 21.08.1961 р. «Про знос житлових і надвірних будівель гр. ОСОБА_9 , жителя с. Давидова, який проживає в охоронній зоні газопроводу Дашава-Мінськ» зобов`язано голову колгоспу ХХ з`їзду КПРС, голову Давидівської сільської ради та старшого землевпорядника виділити земельну ділянку під забудову гр. ОСОБА_9 , дідові позивача, та актом від 29.08.1961 р. відведено земельну ділянку площею 0,32 га. Будь-які зміни у вказані рішення не вносились і лише рішенням Давидівської сільської ради ОТГ від 07.02.2020р. № 4205-52/2020 фактично відібрано у позивача частину земельної ділянки. Окрім того згідно з витягом по господарських книг по землекористуванні ОСОБА_9 (с. Давидів Давидівської сільської ради 1961-2007 р.) земельна ділянка позивача складає 0,36 га. Огорожа самовільно встановлювалась ОСОБА_6 з метою самозахоплення земельної ділянки.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили такі задоволити з підстав викладених в позовній заяві, заяві про збільшення позовних вимог та відповідь на відзив.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні просили в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні просила в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представники відповідачів Давидівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Львівського району Львівської області та Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в судове засідання не з`явилися, не повідомили суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, щодо позовних вимог заперечила у повному обсязі.

Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням виконкому Бобрської райради депутатів трудящих № 382 від 21.08.1961 р. «Про знос житлових і надвірних будівель гр. ОСОБА_9 , жителя с.Давидова, який проживає в охоронній зоні газопроводу Дашава-Мінськ» зобов`язано голову колгоспу ХХ з`їзду КПРС, голову Давидівської сільської ради та старшого землевпорядника виділити земельну ділянку під забудову гр. ОСОБА_9

29.08.1961 р складено акт землевпорядником Бобрського району, головою Давидівської сільської ради, головою колгоспу ім. ХХ з`їзду КПРС проведено відвод присадибної ділянки ОСОБА_9 жителю с. Давидів відповідно до рішення Бобрської райради від 21.08.1961 р. № 382 загальною площею 0,32 га.

Згідно витягу з господарських книг по землекористуванні домогосподарства ОСОБА_9 , ОСОБА_8 (с. Давидів Давидівської сільської ради 1961-2007р.) ОСОБА_9 : 1961-1963 р. - 0,26 га, 1964 р. - 0,40 га; 1965-1966 р. - 0,35 га; 1967-1974 р. - 0,25 га; 1975-1991 р. 0,40 га, 1992-1993 р. - 0,55 га; 1994-1997 р. 031 га.; ОСОБА_8 1998 р. - загальна площа землекористування 0,84 га, з яких 0,36 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,48 га для ОПГ; 1999 р. -2007 р. - з яких 0,36 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,50 га для ОПГ.

Згідно витягу з господарських книг по землекористуванні домогосподарства ОСОБА_6 : 1980-1983 р. 0,25 га, 1984-1986 р. 0,28га, 1987-1990 р. 0,25 га, 1991-1993 р. 0,21 га, 1994-2007 р. - 0,21 га.

Згідно рішення Пустомитівського районного суду від 26.12.2014 р. у справі № 450/2823/14-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Давидівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області про визнання права власності на будинок і користування земельною ділянкою в порядку спадкування за заповітом було задоволено, Визнано за ОСОБА_1 , право власності на будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 69, 4 кв.м. та право на користування земельною ділянкою площею 0,31 га, що знаходиться по АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті діда ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Пустомитівського районного суду від 24.09.2010 р. у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , третіх осіб Давидівської сільської ради, Управління Держкомзему Пустомитівського району Львівської області про усунення порушень прав на землю та встановлення меж землекористування між користувачами земельної ділянки, позовні вимоги були задоволені частково. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23.12.2010 р. рішення Пустомитівського районного суду від 24.09.2010 р. було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. У рішенні зазначено, що згідно із роз`яснення, що містяться у. п.10 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» та правилами ст..1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом про право власності на землю. При переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, а не всією ділянкою, яка була закріплена за домоволодінням.

Згідно Акту комісії Давидівської сільської ради ОТГ від 03.05.2019 р. розглянувши заяву № 435 від 03.04.2019 р., ОСОБА_6 , щодо відмови суміжного землекористувача ОСОБА_8 в підписанні акту погодження меж земельної ділянки, було проведено обстеження даної території, внаслідок чого встановлено, що обміри , вказані в технічній документації, розробленій ПП «Кайлас-К» відповідають фактичному використанні земельної ділянки та встановленій огорожі. Комісія вирішила погодити ОСОБА_6 акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання без підпису ОСОБА_8 .

Рішенням сесії Давидівської сільської ради ОТГ Пустомитівського району Львівської області № 3648-45/2019 від 13.08.2019 р. затверджено акт комісії Давидівської сільської ради ОТГ від 03.05.2019 р. про розгляд заяви жительки с. Давидів - ОСОБА_6 .

Рішенням сесії Давидівської сільської ради ОТГ Пустомитівського району Львівської області № 4205-52/2020 від 07.02.2020 р. затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_6 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 та передано у власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,2231га з кадастровим номером :01:002:0355 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с Давидів, Давидівської сільської ради ОТГ.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03.08.2021р. земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0355 загальною площею 0,2231га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд зареєстрована 05.11.2019р.

Відповідно до договору дарування земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Слиш Л.Т. 14.07.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1779, ОСОБА_6 (дарувальник) безоплатно передала у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (обдаровані) кожній по 1/2 частці земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 , загальною площею 0, 2231 га, кадастровий № :01:002:0355.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0355 загальною площею 0,2231 га належить на справі спільної часткової власності по 1/2 частки відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі договору дарування земельної ділянки від 14.07.2020р., посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Слиш Л.Т.

Відповідно до частин другої та третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Статтею 122 ЗК України передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Норми процесуального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вимоги про визнання незаконними та скасування відповідних рішень органу місцевого самоврядування щодо земельної ділянки можуть бути заявлені особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цієї особи. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 363/3641/17 (провадження № 61-36341св18).

Враховуючи заявлені у цій справі вимоги, позивач зобов`язаний був довести, що Рішенням сесії Давидівської сільської ради ОТГ Пустомитівського району Львівської області № 4205-52/2020 від 07.02.2020 р. в частині передачі у власність земельної ділянки площею 0,2231га з кадастровим номером :01:002:0355 ОСОБА_6 порушує його права та інтереси.

Щодо стверджуваного порушення права позивача то суд зауважує наступне.

Правова позиція щодо поняття законного інтересу, який може бути захищений судом, висловлена Верховним судом у постанові від 28.05.2020р. у справі № 640/11643/19, в якій зазначено:

Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду:

а) порушено (щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися) або

б) порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); або

в) створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі) або

г) мають місце інші ущемлення законних інтересів.

З наведеного слідує необхідність з`ясування судом обставин, що свідчать про порушення інтересу. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку відповідачів.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004, поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». У цьому ж Рішенні зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України є конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

При розгляді даної справи суд приходить до висновку, що доводи позивача про порушене право не знайшли свого підтвердження, оскільки основним аргументом позивача є неможливість реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки, яка знаходиться у його користуванні. Однак позивачем не надано будь-яких доказів, які б доводили що у відповідності до вимог Земельного кодексу України, він звертався до органу місцевого самоврядування з питання приватизації земельної ділянки, яка знаходиться у його користуванні за адресою: АДРЕСА_2 , розробляв проектну документацію та з наведених підстав не зміг реалізувати таке право. В матеріалах справи відсутнє рішенням державного кадастрового реєстратора, про відмову позивачу у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, у зв`язку із знаходженням в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Покликання представника позивача у відповіді на відзив, що позивач користується земельною ділянкою у розмірі 0,36 га, є безпідставне та спростовується рішенням Пустомитівського районного суду від 26..12.2014 р. у справі № 450/2823/14-ц відповідно до якого позивач успадкував після смерті діда право на користування земельною ділянкою площею 0,31 га, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

Покликання позивача на складені Акти у 2006 р., суд відхиляє, оскільки такі не доводять, що при здійсненні приватизації у 2019 р. ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,2231га з кадастровим номером :01:002:0355 було порушено право користування земельною ділянкою ОСОБА_1 , та будь-яким чином накладалась на ділянку, якою користується ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України (в редакцій чинній на момент прийняття рішення ОМС) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно з частинами першою, другою статті 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Встановлення меж земельної ділянки здійснюється відповідно до Закону України «Про землеустрій». Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місце розташування поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) зроблено висновок, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Ненадання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Не підписання суміжним власником та/або землекористувачем акта узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Аналогічний висновок міститься також в постанові від 01.08.2022 року ВС по справі № 619/1415/19, постанові ВС КАС від 12.01.2023 року с праві № 808/5496/14.

До подібного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14 (провадження № 14-552цс18) та у справі № 350/67/15 (провадження № 14-652цс18).

У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність у позивача порушеного права оскаржуваним рішенням Давидівської сільської ради ОТГ від 07.02.2020р. № 4205-52/2020, оскільки позивачем не надано доказів про те, яким саме чином оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування порушено право позивача.

Таким чином, при розгляді даної справи стороною позивача не представлено належних та допустимих доказів, які б доказували наявність фактів та умов, які мають бути доведені для обгрунтування підставності позовних вимог про скасування рішення органу місцевого самоврядування та скасування реєстрації земельної ділянки, тому в задоволенні заявлених позовних вимог, слід відмовити.

Крім того з врахуванням того, що в задоволенні позовних вимог про скасування рішення органу місцевого самоврядування та скасування реєстрації земельної ділянки, відмовлено, суд вважає, що позовна вимога про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, є похідною від позовних вимог про скасування рішення органу місцевого самоврядування та скасування реєстрації земельної ділянки, тому в задоволенні вказаної позовної вимоги, слід також відмовити.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог, слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач : ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач : Давидівська сільська рада об`єднаної територіальної громади Львівського району Львівської області, , Львівська область, Львівський район, с. Даидів?вул. Незалежності, 1а.

Відповідач : Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, , м. Львів, пр. Чорновола, 4.

Відповідач : ОСОБА_6 , АДРЕСА_1 .

Відповідач : ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 .

Відповідач : ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 20.04.2023 року.

СуддяН. Б. Добош