ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.

Суддів: Пікуля В.П., Одринської Т.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника позивача, Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк», Істамової І.В., на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 вересня 2022 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У жовтні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом про стягнення з відповідача сум за статтею 625 ЦПК України у загальній сумі 21 540,65 грн, з яких: 16 929,59 грн індекс інфляції та 4 611,06 грн 3% річних за невиконання грошового зобов`язання.

В обґрунтування позову зазначено, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 підписав Заяву б/н від 29.10.2012, згідно з якою отримав кредит у розмірі 17 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв`язку із порушенням позичальником своїх зобов`язань з повернення кредиту, Банк 11.05.2015 звернувся до суду із позовом про стягнення з нього заборгованості та рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.03.2016 було стягнуто з відповідача на користь Банку нараховану станом на 30.09.2015 суму заборгованості в розмірі 29 780,38 грн.

Позивач вказує, що винесення рішення суду не свідчить про припинення договірних правовідносин між сторонами та не звільняє від відповідальності боржника за невиконання грошового зобов`язання, у зв`язку із чим Банк має право на стягнення з боржника сум на підставі статті 625 ЦК України.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06 вересня 2022 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання - відмовлено.

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» прохали рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Зазначено, що місцевий суд невірно встановив фактичні обставини справи, невірно застосував вимоги матеріального та процесуального права та при вирішенні спору не врахував правові висновки Верховного Суду щодо застосування норми статті 625 ЦК України та строку позовної давності до цих вимог.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 прохав рішення місцевого суду залишити без змін.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.03.2016 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» нараховану станом на 30.09.2015 суму заборгованості в розмірі 29 780,38 грн.

Виконавче провадження № 51309553, яке проводилося Московським ВДВС м. Харкова ГТУЮ в Харківській області 03.06.2016 щодо примусового виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.03.2016 про стягнення заборгованості в розмірі 29 780,38 грн станом на дату звернення до суду із цим позовом - закрите.

Позивач прохав стягнути з відповідача за період після подання позовної заяви від 11.11.2015, з 12.11.2015 по 9.09.2021 заборгованість у розмірі 21 540,65 грн, яка складається з індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання в сумі 16 929,59 грн та 3% річних від простроченої суми в розмірі 4 611,06 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд дійшов виходив з того що позивачем пропущено строк позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення про стягнення грошових коштів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми права нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання із наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Щодо спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 6 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) дійшла висновку, що системне тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України у їх взаємозв`язку дає підстави для висновку, що натуральним є зобов`язання, вимога в якому хоча і існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Положення статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, отже кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на захист в судовому (примусовому) порядку вимоги про нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

У даній справі № 757/44680/15-ц, яка переглядалась об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, судами попередніх інстанцій були встановлені обставини щодо спливу позовної давності за вимогами кредитора про стягнення заборгованості за кредитом та процентами за його користування і судовим рішенням, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову про їх стягнення, тому колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що вказане зобов`язання натуральним і дійшла висновку про відсутність у кредитора права нараховувати суми, визначені статтею 625 ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 759/4755/19 Верховний Суд погодився із судом апеляційної інстанції щодо відсутності підстав вважати зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 1210-Ф від 2 червня 2008 року натуральним зобов`язанням, оскільки заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10 грудня 2013 року у справі № 759/15639/13-ц стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 1210-Ф від 2 червня 2008 року у розмірі 5 086 710,38 грн, тобто вимога ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за кредитом вже захищена у судовому (примусовому) порядку. У такому випадку, обставина пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів у справі № 759/15639/13-ц до виконання не має правового значення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Як вбачається з матеріалів даної справи, що переглядається, заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.03.2016 у справі № 643/18513/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 29.10.2012 нараховану в розмірі 29 780,38 грн, що утворилась станом на 30.09.2015.

Заперечуючи проти позову, відповідач надав до суду витяг з АСВП від 09.11.2021, з якого вбачається, що 03.06.2016 було відкрите виконавче провадження № 51309553.

З інформаційної довідки про виконавче провадження № 51309553 (ідентифікатор доступу до інформації 0Д99Д968239А) вбачається, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.03.2016 у справі № 643/18513/15-ц перебувало на примусовому виконанні Московського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області.

Виконавче провадження було відкрито 03.06.2016.

Постановою державного виконавця від 30 січня 2017 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла станом на час винесення постанови) (відсутність у боржника майна) виконавчий документ було повернуто стягувачу.

Визначено строк повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання - до 30.01.2020.

Дані про повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні. Тобто, строк пред`явлення виконавчих листів у справі № 643/18513/15-ц до примусового виконання сплив та докази про його поновлення у передбаченому законом порядку відсутні.

Однак, вказана обставина не має правового значення, оскільки вимога Банку про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням вже захищена у судовому (примусовому) порядку.

Щодо застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення сум за ст. 625 ЦПК України.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок обрахунку початку перебігу строку позовної давності визначено у статті 261 ЦК України.

Суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат та 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували пред`явленню такого позову. Вказане відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19); у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 570/2309/15-ц.

Апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду про пропуск Банком строку позовної давності у даній справі про стягнення грошових сум за ст. 625 ЦК України не в повній мірі відповідають обставинам справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів на підтвердження факту виконання судового рішення у справі № 643/18513/15-ц та сплати ним присудженої судом суми боргу.

У позовній заяві Банком зазначено, що прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 26 500,32 грн та розрахунок сум по 625 ЦК України проведений на суму заборгованості у розмірі 26 500,32 грн за період з 12.12.2015 по 29.09.2021. Суд не виходить за межі позовних вимог.

Згідно з наданим Банком розрахунком:

Сума інфляційних витрат становить 16 929,59 грн (із розрахунку: (26 500,32 х 1,63884492) - 26 500,32) (де 1,63884492 сукупний індекс інфляції та 26 500,32 сума боргу за період з 12.12.2015 по 29.09.2021).

Сума 3% річних становить 4 611,06 грн (із розрахунку: 26 500,32 х 3% х 2 119 : 365) (де 2 119 - кількість днів прострочення за період з 12.12.2015 по 29.09.2021).

Всього: 21 540,65 грн.

Апеляційний суд зазначає, що з урахуванням строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у справі, враховуючи те, що до суду із даним позовом про стягнення коштів за ст. 625 ЦК України Банк звернувся 06.10.2021, Банк має право на стягнення 3% річних та індексу інфляції в межах трирічного строку позовної давності, що передували зверненню до суду із даним позовом, а саме з 06.10.2018.

Розрахунок суду

Інфляційне нарахування становить 5 858,25 грн (із розрахунку: 26 500.32 * 1.22106331 26 500,32)

Період прострочення: 06.10.2018 - 29.09.2021 (в межах заявлених позовних вимог).

Сума заборгованості = 26 500,32 грн.

Індекси інфляції за кожен місяць періоду прострочення: жовт. 2018 = 101.7, лист. 2018 = 101.4, груд. 2018 = 100.8, січ. 2019 = 101.0, лют. 2019 = 100.5, бер. 2019 = 100.9, квіт. 2019 = 101.0, трав. 2019 = 100.7, черв. 2019 = 99.5, лип. 2019 = 99.4, серп. 2019 = 99.7, вер. 2019 = 100.7, жовт. 2019 = 100.7, лист. 2019 = 100.1, груд. 2019 = 99.8, січ. 2020 = 100.2, лют. 2020 = 99.7, бер. 2020 = 100.8, квіт. 2020 = 100.8, трав. 2020 = 100.3, черв. 2020 = 100.2, лип. 2020 = 99.4, серп. 2020 = 99.8, вер. 2020 = 100.5, жовт. 2020 = 101.0, лист. 2020 = 101.3, груд. 2020 = 100.9, січ. 2021 = 101.3, лют. 2021 = 101.0, бер. 2021 = 101.7, квіт. 2021 = 100.7, трав. 2021 = 101.3, черв. 2021 = 100.2, лип. 2021 = 100.1, серп. 2021 = 99.8, вер. 2021 = 101.2;

Сукупний індекс інфляції = 101.7:100 (жовт. 2018) * 101.4:100 (лист. 2018) * 100.8:100 (груд. 2018) * 101.0:100 (січ. 2019) * 100.5:100 (лют. 2019) * 100.9:100 (бер. 2019) * 101.0:100 (квіт. 2019) * 100.7:100 (трав. 2019) * 99.5:100 (черв. 2019) * 99.4:100 (лип. 2019) * 99.7:100 (серп. 2019) * 100.7:100 (вер. 2019) * 100.7:100 (жовт. 2019) * 100.1:100 (лист. 2019) * 99.8:100 (груд. 2019) * 100.2:100 (січ. 2020) * 99.7:100 (лют. 2020) * 100.8:100 (бер. 2020) * 100.8:100 (квіт. 2020) * 100.3:100 (трав. 2020) * 100.2:100 (черв. 2020) * 99.4:100 (лип. 2020) * 99.8:100 (серп. 2020) * 100.5:100 (вер. 2020) * 101.0:100 (жовт. 2020) * 101.3:100 (лист. 2020) * 100.9:100 (груд. 2020) * 101.3:100 (січ. 2021) * 101.0:100 (лют. 2021) * 101.7:100 (бер. 2021) * 100.7:100 (квіт. 2021) * 101.3:100 (трав. 2021) * 100.2:100 (черв. 2021) * 100.1:100 (лип. 2021) * 99.8:100 (серп. 2021) * 101.2:100 (вер. 2021) = 1.22106331.

3% річних становлять 2 369,78 грн, із розрахунку: 26 500.32*3/100/365*87 + 26 500.32*3/100/365*365 + 26 500.32*3/100/366*366 + 26 500.32*3/100/365*271.

Період прострочення: 06.10.2018 - 29.09.2021.

Сума заборгованості = 26 500,32 грн.

Кількість днів прострочення = 1 089.

Позовні вимоги про стягнення індексу інфляції та 3% річних за період з 12.12.2015 до 05.10.2018 заявлені Банком поза межами трирічного строку позовної давності та задоволенню не підлягають.

В зазначеній частині висновки місцевого суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Решта доводів апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладені висновки апеляційного суду, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача на користь позивача 5 858,25 грн індекс інфляції та 2 369,78 грн 3% річних, а всього: 8 228,03 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ціна позову у справі 21 540,65 грн.

Позовні вимоги задоволено частково у сумі 8 228,03 грн.

За подачу позову до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 2 270 грн.

За подачу апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у сумі 3 405 грн.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено на 38,20%, позивачу за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню судовий збір пропорційно розміру задавлених позовних вимог у сумі 2 167,85 грн, із розрахунку: (2 270+3 405) х 38,20%.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача, Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк», ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 вересня 2022 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» 5 858,25 грн індекс інфляції та 2 369,78 грн 3% річних за період з 06.10.2018 по 29.09.2021 за невиконання грошового зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у сумі 2 167,85 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2023 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді В.П. Пікуль

Т.В. Одринська