Справа № 638/2233/20
Провадження № 2/638/378/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретарів Кутоманової (Ткаченко)К.С., Куценко К.Д., Межирицької В.Ю.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Хадєєвої Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича, Державне підприємство «СЕТАМ», ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Кимлик Наталія Іванівна про визнання недійсним електронних торгів, скасування протоколу ДП «СЕТАМ», акту приватного виконавця про реалізацію майна боржника та скасування рішення державного реєстратора, -

встановив:

Представник ОСОБА_6 звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до приватного виконавця ХМВО Близнюкова Юрія Володимировича, організатора електронних торгів Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про визнання недійсними електронних торгів з продажу арештованого майна, скасування протоколу проведення електронних торгів та скасування акту приватного виконавця про реалізацію майна боржника.

02 вересня 2020 року адвокат Андрійко О.В. звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова в інтересах ОСОБА_3 із позовом до ОСОБА_6 , приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича, державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_4 , в якому просить:

- визнати недійсними електронні торги з примусового продажу предмета іпотеки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , за №лоту 400352, які проведені ДП «СЕТАМ» 27 січня 2020 року за заявкою приватного виконавця Близнюкова Ю.В.;

- скасувати: протокол №462950 від 27.01.2020 року, складений ДП «СЕТАМ» за результатами електронних торгів з реалізації предмету іпотеки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний №01) за № лоту 400352; акт від 10 лютого 2020 року про проведені електронні торги з примусової реалізації вказаного предмету іпотеки, складений приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. в межах виконавчого провадження №60227251; свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний №01), яке видано 27.02.2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кимлик Н.І. за результатами проведених електронних торгів на ім`я ОСОБА_4 ; рішення державного реєстратора/приватного нотаріуса ХМНО Кимлик Н.І. індексний номер: 51351876 від 27.02.2020 року про державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (запис в Єдиному державному реєстрі речових прав про право власності №35690480 від 27.02.2020 року);

- визнати трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_3 та здійснити поділ квартири, визнавши за ОСОБА_3 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 з 05.08.1994 року. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 07.05.2004 року ОСОБА_6 придбав квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано у КП «ХМБТІ» 07.05.2004 року. Того ж дня між ОСОБА_6 та АКБ СР «Укрсоцбанк» було укладено Договір кредиту №805/16/21-1/4-547, відповідно до якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 16 580,00 дол.США на придбання житла. В забезпечення виконання зобов`язання 11.05.2004 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 , ОСОБА_3 було укладено договір поруки №805/13/20/4-608. Також в забезпечення виконання умов договору було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . Вказаний кредит було погашено у повному обсязі за спільні кошти подружжя та придбана у період шлюбу. 03.09.2019 року Дзержинським районним судом м.Харкова видано виконавчий лист №01/28/10/2015 про стягнення солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 суму боргу за договором позики від 16.12.2011 року, що був укладений між фізичними особами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .. Виконання зобов`язання за договором було забезпечено лише неустойкою у вигляді пені за прострочку. Будь-якого договору іпотеки в забезпечення вказаного зобов`язання за договором позики від 16.12.2011 року укладено не було. 03.10.2019 року приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. відкрито виконавче провадження №60227251 за вказаним виконавчим листом. Також виконавцем винесено постанову про накладення арешту н все майно, яке належить ОСОБА_6 .. 01.11.2019 року виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_6 , а саме квартири АДРЕСА_1 , що є правом спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .. 14.01.2020 року на адресу позивача надійшло поштою просте повідомлення з ДП «СЕТАМ» від 03.01.2020 року про те, що належне ОСОБА_6 та його дружині ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності іпотечне майно виставлено на електронні торги - № лоту400352, строк проведення торгів 27.01.2020 року. Дане нерухоме майно передано на реалізацію ДП «СЕТАМ» за заявою приватного виконавця Близнюкова Ю.В. відповідно до акту про арешт цього нерухомого майна від 01.11.2020 року у ВП №60227251. 27 січня 2020 року ДП «СЕТАМ» були проведені електронні торги з примусового продажу вказаного предмету іпотеки, в ході якого переможцем торгів визначено учасника №7, який запропонував найвищу ціну 685 440,00 грн., про що складено відповідний протокол №462950 від 27.01.2020 року. 10 лютого 2020 року приватним виконавцем в межах виконавчого провадження №60227251 складено акт про проведені електронні торги з примусової реалізації вказаного предмету іпотеки. Як слідує зі змісту вказаного акту, переможцем торгів є фізична особа ОСОБА_4 . Проте всупереч вимог закону, приватний виконавець не з`ясував сімейний стан боржника та не встановив чи придбана квартира в період шлюбу. Враховуючи, що спірка квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_6 як така, що придбана ними у період шлюбу, а відчуження належної позивачу частки у квартирі на електронних торгах без її згоди є порушенням прав ОСОБА_3 як співвласника вказаного майна. Як вбачається з протоколу електронних торгів, вказана квартира була реалізована саме як іпотечне майно. При цьому вказує, що наявність інших судових рішень про стягнення боргу у зобов`язанні, які не забезпечені іпотекою, не можуть бути підставою для примусового звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки іпотекою забезпечено виконання лише певного зобов`язання боржника, а не всіх інших його зобов`язань. Натомість договір позики не був забезпечений договором іпотеки. Договором іпотеки було забезпечено інше основне зобов`язання, а саме договір про надання відновлювальної кредитної лінії №805/27/13-2/7-058 від 14.09.2007 року, укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «МАПК «Юма-трейдінг», термін виконання 14.11.2028 року. Також зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки можливо лише за рішенням суду або виконавчого напису нотаріуса і лише за наявності відповідного судового рішення, можлива реалізація предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. При цьому такого судового рішення не ухвалювалось, виконавчий напис нотаріуса на примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не видавався. Тому примусова реалізація предмету іпотеки відбулась із грубим порушенням законодавства. Вказаний правочин не відповідає вимогам ч.1 ст.203 ЦК України, що є безумовною підставою для визнання його недійсним.

Представником відповідача ДП «СЕТАМ» подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого вважає позовні вимоги ОСОБА_3 незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають виконанню. Вказує, що 27.01.2020 року підприємством було проведено електронні торги за лотом №400352 з реалізації предмета іпотеки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , за результатами яких було складено протокол №462950, згідно якого переможцем став учасник №7, який запропонував найвищу цінову пропозицію в розмірі 685 440,00 грн. Вказані електронні торги відбулись з дотриманням норм чинного на момент проведення електронних торгів законодавства. Вказує, відповідач виконує функції організатора електронних торгів, який діє в межах повноважень, визначених Порядком. Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства організатором торгів не здійснюється. У організатора електронних торгів відсутні повноваження надавати правову оцінку діям державних виконавців, в тому числі перевіряти відомості, наведені у заявці, на відповідність дійсності та законодавству. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заяві, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). Зазначає, що підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням. Щодо порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» щодо визначення вартості чи оцінки (уцінки) майна до призначення прилюдних торгів, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом. Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Жодних доказів на підтвердження доводів про визнання електронних торгів недійсними позивачем не надано. Щодо спільної сумісної власності зазначає, що за договором позики позикодавець передає позичальникові грошові кошти у власність, які згідно з вимогами статті 60 Сімейного кодексу України стають об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому позичальником ( боржником) стає не чоловік або дружина, а подружжя та несуть солідарну відповідальність за виконання кредитного договору. Поділ спільного майна подружжя не може використовуватись учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Крім того вказує, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Вважає, що приватний виконавець діяв в межах та в спосіб, визначений законодавством при арешті та передачі на реалізацію спірної квартири. Крім того, зазначає, що боржником у виконавчому провадженні є ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не має жодного відношення до виконавчого провадження №60227251, в рамках якого спірне майно було передане для реалізації на електронних торгах та майна, яке було реалізованим на оскаржуваних електронних торгах, тому вважає, що остання є неналежним позивачем у даному спорі, оскільки її права жодним чином порушено не було. Також зазначає, що пропуск позивачем тримісячного строку на подання даного позову. На підставі викладеного просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідачем ОСОБА_4 подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого не погоджується з вимогами позивача. Зазначає, що реалізація предмету іпотеки за відсутності судового рішення не є порушенням правил, які встановлюють процедуру реалізації арештованого майна. В позовній заяві позивач не посилається на будь-які порушення організатором торгів норм Порядку, відтак відсутні підстави для визнання недійсними електронних торгів з примусового продажу предмету іпотеки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 та скасування протоколу, акту, свідоцтва та рішення про державну реєстрацію права власності. Також посилався на пропуск ОСОБА_3 строку позовної давності щодо заявлених нею вимог про визнання недійсними електронних торгів. Щодо вимог про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та поділу майна зазначає, що ОСОБА_3 надала письмову згоду на укладення договору іпотеки, з позовом про визнання договору іпотеки до суду не зверталась, тому вважає безпідставними посилання позивача на неправомірність звернення стягнення на нерухоме майно в цілому, без визначення частки майна боржника. Поділ спільного майна подружжя не може використовуватись учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представником третьої особи ОСОБА_5 подано до суду письмові пояснення, згідно яких вважає позовні вимоги ОСОБА_3 необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що за виконавчим листом №01/28/10/2015, виданим 03.09.2019 року Дзержинським районним судом м.Харкова стягувачем у справі є ОСОБА_5 , який є іпотекодержателем за договором №805/13/18/-5/7-924 від 14.09.2007 з наступними змінами. Вказує, що норми ЗУ «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя та не порушенням правил, які встановлюють процедуру реалізації арештованого майна. Спірна квартира є спільним майном подружжя ОСОБА_8 і передана в іпотеку безпосередньо за згодою дружини ОСОБА_3 , що була оформлена нею у вигляді нотаріально посвідченої заяви. Оскільки ОСОБА_5 як іпотекодержатель одночасно є і стягувачем за виконавчим провадженням, тому державним виконавцем правомірно звернуто стягнення на іпотечне майно у вигляді спірної квартири. Боржник ОСОБА_6 , будучи обізнаним про наявність невиконаних зобов`язань, не вчинив жодних дій на погашення заборгованості. Вважає позовну заяву ОСОБА_3 зловживанням правами ОСОБА_5 як кредитора. При цьому зазначає, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватись учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. На підставі викладеного просить відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 ..

Представником відповідача ОСОБА_4 подано до суду письмові пояснення, в яких додатково вказує на нечіткість позовних вимог та кола відповідачів у справі.

Ухвалою судді від 30.03.2020 року після усунення недоліків позовна заява ОСОБА_6 прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду 22.05.2020 року залучено до участі у цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Кимлик Наталію Іванівну.

Ухвалою суду від 04.09.2020 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 11.09.2020 року прийнято до спільного розгляду позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 до приватного виконавця ХМВО Близнюкова Юрія Володимировича, ДП «СЕТАМ», ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Кимлик Наталія Іванівна про визнання недійсним електронних торгів та скасування протоколу ДП «СЕТАМ», акту приватного виконавця про реалізацію майна боржника, рішення державного реєстратора, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності.

Ухвалою судді від 28.09.2020 року відмовлено у застосуванні зустрічного забезпечення.

Ухвалою суду від 17.11.2020 року провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_6 .

Ухвалами суду від 16.06.2021 року та від 25.08.2021 року витребувано від Першої харківської державної нотаріальної контори інформацію щодо кола спадкоємців.

Ухвалою суду від 19.10.2021 року витребувано з Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори інформацію щодо кола спадкоємців.

Ухвалами суду від 22.12.2021 року та від 15.02.2022 року витребувано з Департаменту реєстрації Харківської міської ради довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: АДРЕСА_2 станом на 11.10.2020 року.

Ухвалою суду від 01.09.2022 року витребувано з Департаменту реєстрації Харківської міської ради довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: АДРЕСА_3 станом на 11.10.2020 року.

Ухвалою суду від 12.10.2022 року закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до приватного виконавця ХМВО Близнюкова Юрія Володимировича, організатора електронних торгів ДП «СЕТАМ», ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Кимлик Наталія Іванівна про визнання недійсним електронних торгів та скасування протоколу ДП «СЕТАМ», акту приватного виконавця про реалізацію майна боржника, свідоцтва про право власності від 27.02.2020 року, запису про державу реєстрацію права власності.

Ухвалою суду від 02.12.2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до приватного виконавця ХМВО Близнюкова Юрія Володимировича, ДП «СЕТАМ», ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Кимлик Наталія Іванівна про визнання недійсним електронних торгів та скасування протоколу ДП «СЕТАМ», акту приватного виконавця про реалізацію майна боржника, рішення державного реєстратора, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності та справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 19.04.2023 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 в частині позовних вимог до ОСОБА_6 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності в порядку його поділу.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 проти позовних вимог заперечувала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та письмових поясненнях.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про розгляд повідомлялись. Приватний нотаріус просила справу розглядати у її відсутність, при вирішенні справи поклався на розсуд суду, однак заперечувала проти позову. Представник ДП «СЕТАМ» також просив справу розглянути у відсутності представника підприємства. Приватний виконавець неодноразово подавав заяви про відкладення розгляду справи з різних підстав. Інші причини неявки суду не повідомили.

У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність нез`явившихся осіб за наявними матеріалами справи.

Суд, заслухавши вступне слово представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, оглянувши матеріали справи №01/28/10/2015 та 638//19429/16-ц, дійшов наступного висновку.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

За приписом ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст.83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п.2, п.4, п.6 - п.7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч.8 ст.279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені в заявах по суті і докази, надані до суду.

Встановлено, що рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій» в м.Харкові від 30.11.2015 року позов ОСОБА_5 задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 борг за договором позики від 16.12.2011 року, а саме стягнуто солідарно суму боргу в розмірі суми 41668885,73 грн. Також стягнуто суму реєстраційного збору у розмірі 100,00 грн., третейського збору в розмірі 1218,00грн. витрат пов`язаних з вирішенням спору третейським судом.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21.09.2017 року скасовано ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 18.01.2017 року та постановлено нову, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_6 про скасування рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій» в м.Харкові від 30.11.2015 року по третейській справі №01/28/10/2015 та залишено без змін вказане рішення третейського суду.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 18.03.2019 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 30.07.2019 року, постановлено видати виконавчий лист на примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій» від 30.11.2015 року про стягнення боргу за договором позики у сумі 41668885,73 грн., витрат пов`язаних з вирішенням спору третейським судом: реєстраційного збору у розмірі 100,00 грн, третейського збору в розмірі 1218,00грн. солідарно з ОСОБА_7 та з гр. ОСОБА_6 ; стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_7 та з гр. ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 275,61 грн.

03.10.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Юрієм Володимировичем було винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_6 та накладено арешт на все майно.

Згідно відомостей автоматизованої системи документообігу суду та даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 23.10.2019 року відмовлено у наданні дозволу для примусового проникнення приватного виконавця до житла боржника ОСОБА_6 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зокрема до квартири за адресою: АДРЕСА_2 для проведення виконавчих дій з опису та арешту майна належного боржнику, для примусового виконання виконавчого листа: №01/28/10/2015, виданий 03.09.2019 року документ видав: Дзержинський районний суд м. Харкова. Відмовляючи у задоволенні подання про проникнення до житла суд виходив з того, що воно та копії матеріалів виконавчого провадження не містять доказів про те, що боржника було повідомлено про проведення виконавчих дій з виходом до належного йому нерухомого майна, оскільки державним виконавцем не надано жодних підтверджуючих документів з вимогою забезпечення державному виконавцю безперешкодного доступу до квартири та підтвердження про їх вручення. Окрім того, акт від 15.10.2019 року, який складено державним виконавцем про неможливість потрапити до житлового приміщення не містить даних свідків чи понятих, а лише вказано в присутності ФОП ОСОБА_9 . Крім того, в даних актах не складено час виходу до житлового приміщення, адже 15.10.2019 року є робочим днем, а тому зрозуміло, що у разі виходу за даною адресою в робочий період, боржник міг бути відсутній по об`єктивним причинам. Крім того, вихід до житла боржника було здійснено лише 1 раз і без попереднього повідомлення боржника.

Інших документів, складених приватним виконавцем під час примусового виконання виконавчого листа №01/28/10/2015 на виконання рішення постійно діючого третейського суду про стягнення солідарно боргу з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 матеріали справи не містять та не надані до суду приватним виконавцем.

27 січня 2020 року було проведено електронні торги на сайті ДП «СЕТАМ» по лоту №400352 щодо реалізації трикімнатної квартири загальною площею 55,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , початкова ціна продажу майна 535 500,00 грн.

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів №462950 торги з продажу трикімнатної квартири загальною площею 55,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , відбулися 27.01.2020 року. Вказана квартира була продана переможцю електронних торгів за найвищою ціновою пропозицією - учаснику №7 ( ОСОБА_4 ) за 685 440,00 грн..

На підставі вищевказаного протоколу 10 лютого 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. складено акт про проведені електронні торги, 14.02.2020 року приватним виконавцем винесено постанову про виправлення помилки у вказаному акті.

27.02.2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кимлик Н.І. видано свідоцтво за реєстровим №64 про право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 , що придбана на прилюдних торгах по реалізації нерухомого майна.

27.02.2020 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно внесено відомості про право власності ОСОБА_4 на вказану квартиру, реєстраційний номер запису 01, підстава рішення приватного нотаріуса ХМНО Кимлик Н.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення 51351876 від 27.02.2020.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України 2003 року передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За правилами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

У статті 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

У постанові ВП ВС від 15.05.2019 у справі № 678/301/12, вказано, що виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу; або не випливає з їхньої суті. Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статей 48, 56, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до частини 4 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Відповідно до ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна.

Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

Відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. №2831/5, на здійснення заходів із супроводження програмного забезпечення системи реалізації майна, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у ній, на організацію та проведення електронних торгів, торгів за фіксованою ціною та на виконання інших функцій, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим цим наказом, уповноважено державне підприємство «СЕТАМ».

Відповідно до п.1 розділу II Порядку реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна.

Датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною).

Пунктом 3 розділу II Порядку передбачено, що виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі організатору.

Заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі): копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження - довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними; копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проводили до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» - копія акту опису та арешту майна боржника; копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»); у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду; копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.

Не підлягає передачі на реалізацію майно, щодо якого наявний письмовий висновок експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі, якщо витрати, пов`язані зі зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано.

Приватний виконавець самостійно формує і перевіряє заявку та документи щодо передання майна на реалізацію на відповідність вимогам законодавства та після встановлення відповідності документів таким вимогам підписує (за допомогою кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу ІІ цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет приватного виконавця для внесення інформації про проведення електронного аукціону (аукціону за фіксованою ціною) до Системи.

Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).

Організатор перевіряє повноту заповнення заявки. У разі невідповідності заявки вимогам, передбаченим пунктом 2 цього розділу, організатор через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) повідомляє начальника відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) про необхідність усунення недоліків протягом трьох робочих днів.

Організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

При вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Головною обставиною, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути встановлені й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі №6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі №6-1749цс15, від 13 квітня 2016 року у справі №6-2988цс15, від 29 червня 2016 року у справах №6-370цс16 та №6-547цс16.

Згідно з п. п. 1, 3 Порядку організатор електронних торгів, торгів за фіксованою ціною - державне підприємство, яке належить до сфери управління Міністерства юстиції України та уповноважене відповідно до законодавства на здійснення заходів зі створення та супроводження програмного забезпечення системи реалізації арештованого майна, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у цій системі, на організацію та проведення електронних торгів та торгів за фіксованою ціною, забезпечення збереження майна, виконання інших функцій, передбачених цим Порядком. Система реалізації майна - інформаційна електронна система, що забезпечує здійснення в електронній формі процесів прийняття та розміщення інформації про лоти, подання й обробки заявок на участь в електронних торгах (торгах за фіксованою ціною), проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) з реалізації арештованого виконавцями майна, обробки інформації про електронні торги (торги за фіксованою ціною).

Електронні торги розпочинаються у визначений в інформаційному повідомленні про електронні торги день. Електронні торги проводяться протягом одного робочого дня з 9-ї до 18-ї години (п. 1 розділів V, VI).

Переможцем електронного аукціону визнається учасник, від якого на момент завершення електронного аукціону надійшла найвища цінова пропозиція (при звичайному перебігу аукціону або через особливу ставку). Якщо один із учасників запропонував придбати майно за стартовою ціною і пропозицій щодо купівлі майна від інших учасників не надійшло, майно продається за стартовою ціною. Якщо до часу завершення електронного аукціону не надійшло жодної цінової пропозиції, електронний аукціон вважається таким, що не відбувся.

Покупцем майна стає особа, яка перша за інших надіслала заявку в електронній формі через особистий кабінет та негайно (не пізніше ніж протягом 15 хвилин) сплатила на рахунок Організатора суму (ціну лота), визначену в інформаційному повідомленні, в безготівковій формі з використанням електронних платіжних систем.

Згідно із п.4 розділу X Порядку реалізації арештованого майна після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів складається акт про проведення електронних торгів, який підписується (затверджується) державним або приватним виконавцем.

В акті про проведені електронні торги зазначається така інформація: ким, коли і де проводилися електронні торги; стисла характеристика реалізованого майна; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - переможця електронних торгів, серія та номер документа, що посвідчує її особу, місце проживання (у разі якщо переможцем електронних торгів є юридична особа, зазначаються її найменування, місцезнаходження та код за ЄДРПОУ); сума, внесена переможцем електронних торгів за придбане майно; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи (найменування юридичної особи) - боржника, її місце проживання (місцезнаходження); дані про правовстановлювальні документи, що підтверджують право власності боржника на майно (п.5 Розділу X Порядку реалізації арештованого майна).

Отже, правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення торгів, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором.

Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства (стаття 650 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина перша статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами в договорі купівлі-продажу є продавець і покупець.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина перша статті 658 ЦК України).

Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба (приватний виконавець) та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Отже, відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).

Подібний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/856/17.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У ст. 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ч. 2 ст. 369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

З огляду на ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) підтверджено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу та зазначено, що відсутність згоди одного із співвласників на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним. Підстав для відступу від цього правового висновку суд не знайшов.

Відповідно до частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення звертається саме на майно боржника. Звернення стягнення проводиться в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно частини третьої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника повинен з`ясувати питання, чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами, вирішувати питання про необхідність визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця (частина перша статті 443 ЦПК України).

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 462/518/18 (провадження № 61-13422св19).

Ці ж правові позиції підтримані і в постанові ВС від 05.04.2021 у справі № 741/496/18.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18.11.2015 у справі № 6-1884цс15 та від 13.04.2016 у справі № 6-2988цс15, головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для поновлення порушеного права є визнання прилюдних торгів недійсними.

У постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 у справі № 3-242гс16 викладено правовий висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Відповідачі заперечуючи проти заявлених позовних вимог щодо визнання електронних торгів недійсними, не надали до суду жодного належного, допустимого та достатнього доказу в підтвердження своєї позиції, обмежившись лише поясненнями, що електронні торги відбулись з дотриманням норм чинного законодавства.

Крім того, з огляду на усталену судову практику Верховного Суду, що відображена у згаданих вище за текстом постановах, суд повинен перевірити, чи було порушено під час електронних торгів, що за своєю суттю є правочином, права інших осіб.

Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_3 07.05.2004 року, в період перебування у зареєстрованому шлюбі було придбано квартиру АДРЕСА_1 , що також вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 07.07.2016 року, копії договору купівлі-продажу від 07.05.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Кошель Т.В. за реєстровим №877, копії заяви ОСОБА_3 від 14.09.2007 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яковлєвої К.Б.. (а.с. 135 т.2).

Право власності на вказану квартиру зареєстровано на ім`я ОСОБА_6 , що підтверджується копієїю витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3524312 від 07.05.2004 року та даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.24-26 т.1).

Вказані обставини відповідачами не заперечувались та не були спростовані, так як право спільної сумісної власності виникає в силу вимог ст. 60 СК України у момент реєстрації права власності за одним із подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 , яка є співвласником спірного майна, не є боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого приватним виконавцем було здійснено звернення стягнення на це майно.

Доказів того, що ОСОБА_3 дала згоду на продаж на електронних торгах належної їй на праві власності частини спірної квартири, суду надано не було. Більш того, позивач вказує на те, що такою реалізацією без її згоди та відома було порушено її право власності на спірний об`єкт нерухомого майна.

При цьому суд зауважує, що на час проведення електронних торгів майно було реалізовано не на виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання, а в рамках іншого виконавчого провадження №60227251 - з примусового виконання виконавчого листа №01/28/10/2015, виданого Дзержинським районним судом м.Харкова 03.09.2019 року про солідарне стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 суми боргу за договором позики, не забезпеченого іпотекою.

Тоді як встановлено, що 14.09.2007 року між Харківською філією АКБ «Укрсоцбанк» та ТОВ «МАПК «ЮМА-трейдінг» був укладений кредитний договір №805/27/13-2/7-058, в забезпечення виконання якого 14.09.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 укладений договір іпотеки № 805/13/18-5/7-924, за умовами якого ОСОБА_6 в іпотеку передав належне йому майно трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Як вбачається з наданої до суду копії заяви ОСОБА_3 від 14.09.2007 року, посвідченої нотаріально, вказана квартира передана в іпотеку за згодою останньої. Згідно умов договору про внесення змін №2 до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Яковлєвою К.Б. за реєстровим №1392, повернення кредиту в сумі 421 736,47 грн. здійснюється іпотекодавцем не пізніше 14 листопада 2028 року. На внесення зазначених змін до іпотечного договору надала свою згоду ОСОБА_3 .. Вказані обставини підтверджуються копією іпотечного договору №805/13/18-5/7-924 від 14.09.2007 року, копією нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 від 14.09.2007 року, копією договору про внесення змін №1, копією договору про внесення змін №2, копією нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 від 08.11.2013 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що під час продажу спірного майна на електронних торгах було порушено право власності ОСОБА_3 на квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

З огляду на вказане суд задовольняє позовну вимогу про визнання недійсними електронних торгів від 27.01.2020 року, проведених Державним підприємством «СЕТАМ» по лоту №400352 та оформлених протоколом №462950 від 27.01.2020 року, за результатами яких було реалізовано спірне майно.

Оскільки вимоги позивача про визнання недійсним та скасування протоколу, Акту приватного виконавця про проведені електронні торги від 10.02.2020 року, свідоцтва №64 від 27.02.2020 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кимлик Н.І. на ім`я ОСОБА_4 на спірний об`єкт нерухомого майна, а також скасування рішення приватного нотаріуса індексний номер 51351876 від 27.02.2020 року є похідними від вимог позивача про визнання недійсними електронних торгів та також порушують право власності ОСОБА_3 на це майно, то ці вимоги також підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, обставини, на які посилаються представники відповідачів як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, є безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Щодо посилання представників відповідачів на пропуск позивачем тримісячного строку позовної давності на подання даного позову, то суд звертає увагу, що статтею 48 ЗУ «Про іпотеку» передбаченого право іпотекодержателя, іпотекодавця, боржника та будь-якого учасника електронного аукціону протягом трьох місяців з дня проведення електронного аукціону оскаржити його результати в суді за місцезнаходженням нерухомого майна, а тому до спірних правовідносин норми ст.48 ЗУ «Про іпотеку» не застосовуються.

Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Положеннями ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102 гривні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 11-13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича, Державне підприємство «СЕТАМ», ОСОБА_4 про визнання недійсним електронних торгів, скасування протоколу ДП «СЕТАМ», акту приватного виконавця про реалізацію майна боржника та скасування рішення державного реєстратора задовольнити повністю.

Визнати недійсними електронні торги від 27.01.2020 року, які проведені Державним підприємством «Сетам» з примусової реалізації квартири АДРЕСА_1 .

Скасувати протокол №462950 від 27.01.2020 року, складений Державним підприємством «Сетам» за результатами електронних торгів від 27.01.2020 року (реєстраційний номер №01, № лоту 400352).

Скасувати Акт приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича від 10.02.2020 року про проведені електронні торги (реєстраційний номер №01, , № лоту 400352), складений в рамках виконавчого провадження №60227251.

Скасувати свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 , видане 27.02.2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кимлик Н.І. за результатом проведених електронних торгів на ім`я ОСОБА_4 .

Скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального окруку Кимлик Н.І.№51351876 від 27.02.2020 року про державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича, Державне підприємство «СЕТАМ», ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір 2102 гривні, стягнувши по 700 гривень 66 копійок з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 28.04.2023 року.

Сторони та інші учасники справи:

позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 рнокпп НОМЕР_4 , АДРЕСА_5 ;

відповідачі: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Юрій Володимирович, м.Харків, м-н Конституції буд.21/2 оф.3-А, Державне підприємство «СЕТАМ», , м.Київ, вул.Стрілецька 4-б, ОСОБА_4 , рнокпп НОМЕР_5 , АДРЕСА_6 ;

треті особи: ОСОБА_5 , АДРЕСА_7 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Кимлик Наталія Іванівна, м.Харків, пр.Московський буд.259.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк