ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

26 квітня 2023 року

м. Харків

справа № 636/3366/21

провадження № 22-ц/818/623/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Маміної О.В.

за участю секретаря Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Державна казначейська служба України,

треті особи: Харківська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: Харківська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Харківській області, про відшкодування моральної шкоди, за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 02 лютого 2023 року, ухвалене суддею Золотоверхою О.О., -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи: Харківська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Харківській області, про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що 13.05.2016 о 17 год. 38 хв. СВ Київського ВП ГУ НП в Харківській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003272, за ч. 1 ст. 296 КК України, за фактом хуліганських дій невідомої особи, які стались біля автомобільної заправки «БРСМ» по вул. Весніна у м. Харкові, в результаті чого був пошкоджений автомобіль «HONDA CIVIC» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 .

Підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003272 від 13.05.2016, за ч. 1 ст. 296 КК України, за фактом хуліганських дій невідомої особи, які стались біля автомобільної заправки «БРСМ» по вул. Весніна у м. Харкові, в результаті чого був пошкоджений автомобіль «HONDA CIVIC» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 стало заява потерпілого ОСОБА_2 від 09.04.2016.

За результатами досудового розслідування СВ Київського ВП ГУ НП в Харківській області 10.02.2017 йому було повідомлено про підозру у кримінальному провадженні № 0003272 від 13.05.2016, за ч. 1 ст. 296 КК України.

З вказаним повідомленням про підозру він не був згоден, вину свою не визнавав, у зв`язку з чим його захисником-адвокатом Спаскіним Д.А. 21.03.2017 на ім`я керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області направлено відповідне клопотання про прийняття процесуального рішення, щодо закриття кримінального провадження № 0003272 від 13.05.2016, за ч. 1 ст. 296 КК України стосовно нього на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, або прийняти процесуальне рішення про закриття кримінального провадження № 0003272 від 13.05.2016, за ч. 1 ст. 296 КК України стосовно нього на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості і вичерпані можливості їх отримання.

Але, старшим слідчим СВ Київського ВП ГУ НП в Харківській області капітаном поліції Дермен Н.А. 22.03.2017 винесено постанову про відмову в задоволенні вказаного клопотання його захисника щодо закриття кримінального провадження № 0003272 від 13.05.2016.

Таким чином, доводи сторони захисту стороною обвинувачення було проігноровано і в подальшому 27.03.2017 йому було вручено обвинувальний акт за обвинуваченням у скоєнні злочину передбаченому ч. 1 ст. 296 КК України, хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Після цього стороною обвинувачення в особі керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 обвинувальний акт та реєстри матеріалів кримінального провадження № 0003272 від 13.05.2016 стосовно нього за ч. 1 ст. 296 КК України було направлено на розгляд по суті до Київського районного суду міста Харкова.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Харкова від 05.04.2017 (справа № 640/5068/17) зазначений обвинувальний акт в порядку ст. ст. 291, 314 КПК України для усунення недоліків повернуто прокурору, 24.06.2017 ухвалою апеляційного суду Харківської області ухвала Київського районного суду міста Харкова від 05.04.2017 залишена без змін.

28.07.2017 йому повторно було вручено обвинувальний акт за обвинуваченням у скоєнні злочину передбаченому ч. 1 ст. 296 КК України, хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Після цього стороною обвинувачення в особі керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 обвинувальний акт та реєстри матеріалів кримінального провадження № 0003272 від 13.05.2016 стосовно нього за ч. 1 ст. 296 КК України направлено на розгляд по суті до Київського районного суду міста Харкова.

В ході судового розгляду він вину не визнавав та не погоджувався з висунутим стороною обвинувачення йому обвинуваченням за ч. 1 ст. 296 КК України.

За результатами судового розгляду 13.01.2020, вироком Київського районного суду міста Харкова його було виправдано за ч. 1 ст. 296 КК України за відсутністю у його діях складу злочину.

Але, сторона обвинувачення, не погодилась із вироком Київського районного суду міста Харкова від 13.01.2020 (судова справа № 640/12288/17) та подала апеляційну скаргу на вищевказаний вирок суду.

За результатами розгляду вищевказаної апеляційної скарги колегією суддів Харківського апеляційного суду 01.06.2021 ухвалено рішення про залишення вироку Київського районного суду міста Харкова від 13.01.2020 про визнання його невинуватим та виправдання у зв`язку з відсутністю в його діях злочину без змін.

Отже вирок Київського районного суду міста Харкова від 13.01.2020 набрав законної сили 01.06.2021.

Вважає, що правоохоронні органи, які здійснювали досудове розслідування та є ініціаторами внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідування за № 0003272 від 13.05.2016, за ч. 1 ст. 296 КК України, проведення слідчих дій та інше, своїми діями заподіяли йому моральні страждання, оскільки працівники правоохоронних органів, які проводили досудове розслідування, та працівники прокуратури, які погоджували, затверджували процесуальні документи та підтримували публічне обвинувачення, мали прийняти правильне, законне рішення, тому що у своїй діяльності вони є обізнаними та професійними співробітниками у правовій сфері.

Внаслідок незаконних дій органів, які здійснювали оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування і прокуратури, він звинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення на протязі 4 років 3 місяців та 18 днів (із дня повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0003272 від 13.05.2016, за ч. 1 ст. 296 КК України з 10.02.2017 і по 01.06.2021 до дня ухвалення рішення Харківським апеляційним судом та за цей період продовжували діяти певні обмеження його прав та мала місце втрата нормальних життєвих зв`язків, що призвело до розладу його здоров`я.

Події по притягненню його до кримінальної відповідальності призвели до виникнення величезної психологічної травми, яка викликала тривалі фізичні та моральні страждання, які посилювались постійним нервовим стресом, а також з пов`язаними з ним конфліктами у сім`ї, постійними судовими викликами до суду для участі у судових засіданнях впродовж судового розгляду справи (більш 36 раз), де він повинен був захищатись від незаконного обвинувачення, що вплинуло на погіршення стану здоров`я та погіршення відносин з оточуючими людьми. Ці обставини змусили його докладати значних зусиль для підняття свого авторитету на робочому місці на кафедрі ХНУМГ ім. Бекетова, де він працює професором, де його колеги та керівництво зазначеного навчального закладу відмовлялись його поважати та мали до нього принижене відношення, коли дізнавались про причини притягнення його до кримінальної відповідальності, тому він був позбавлений можливостей реалізації своїх звичок і бажань та зазнав інших негативних наслідків, які породили невпевненість у майбутньому.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», встановлено, що у 2021 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає з 1 січня 6000 грн. за 1 місяць, а 1 година 36,11 грн.

Оскільки, він незаконно перебував під слідством та судом на протязі 4 років 3 місяців та 18 днів (з 10.02.2017 і по 01.06.2021), що призвело до обмеження прав та втрати нормальних життєвих зв`язків, негативно вплинуло на стосунки з оточуючими людьми та змусило його докладати значних зусиль для організації свого життя, розмір відшкодування спричиненої йому моральної шкоди становить (1 день = 24 години, 1 година = 36,11 грн., тобто 24 години*36,11 грн. = 866,64 грн. що є вартість 1 дня), а всього 1572 дні*866,64 грн. = 1 362 358,08грн.

Просить суд стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на його користь за відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 362 358,08грн, заподіяної внаслідок незаконних дій посадових осіб Головного управління Національної поліції в Харківській області та Харківської обласної прокуратури, щодо незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 02 лютого 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 600 000грн, заподіяної внаслідок незаконних дій посадових осіб Головного управління Національної поліції в Харківській області та Харківської обласної прокуратури, щодо незаконного притягнення ОСОБА_3 , до кримінальної відповідальності, на його розрахунковий рахунок НОМЕР_2 в АТ КБ «ПриватБанк», рахунок НОМЕР_3 , код банку 305299, , код РНОКПП .

У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Харківській області просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що порушення кримінальної справи відбулось внаслідок ознак злочину у діях позивача, при цьому наявність чи відсутність складу злочину та події злочину могло бути встановлено лише у рамках розслідування кримінальної справи. До даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди та її розміру. Таким чином, особа не може порушити питання про компенсацію, якщо їй не була завдана моральна шкода.

Крім того, вказує, що позивачем не надано доказів щодо необхідності стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі, що значно перевищує встановлений законом розмір такого відшкодування.

Також звертає увагу суду на те, що позивачем не зазначено, якими саме конкретними діями кожного з відповідачів йому було завдано моральну шкоди, та не зазначено її розмір пропорційно вчиненим діям.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити в нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ДКС України не є належним відповідачем по справі, оскільки не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача.

Вказує, що казначейство є лише тим органом, що здійснює тільки списання коштів з державного бюджету, і не залучивши орган, дії якого, за твердженням позивача, призвели до завдання їй шкоди, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин у справі. Казначейство будь-яких протиправних дій відносно позивача не вчиняло, тому й не може об`єктивно надати пояснення з приводу всіх обставин, викладених у позові.

Також зазначає, що не можливо здійснити безспірне списання коштів безпосередньо з єдиного казначейського рахунку. Списання коштів здійснюється з відповідних рахунків, відкритих для певної мети і лише після встановлення у законі про Державний бюджет України відповідних бюджетних призначень. Не допускається стягнення з Казначейства моральної та матеріальної шкоди, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів.

Крім того, звертає увагу суду на те, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи. Тому суд першої інстанції безпідставно збільшив гарантовану державою суму відшкодування моральної шкоди за 51 місяць та 18 днів у розмірі 345 720 до 600 000грн.

В апеляційній скарзі Харківська обласна прокуратура просить рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру стягнення відшкодування моральної шкоди, а саме стягнути на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 345 720 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що визначаючи розмір моральної шкоди суд першої інстанції помилково посилався на встановлені обставини по справі, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач внаслідок незаконних дій органів досудового слідства та незаконного перебування під слідством та судом, та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вимог позивача та стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_3 в розмірі 600 000грн. Прокуратура не погоджується із висновками суду про те, що у даній справі є підстави для значного збільшення розміру відшкодування від мінімального розміру моральної шкоди. Визначений судом розмір моральної шкоди в розмірі 600 000грн. не відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності. Вважають, що позивачу підлягає відшкодуванню моральна шкода у гарантованому державою розмірі 345 720грн.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 лютого 2017 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України (а.с.15-17).

27 березня 2017 року у кримінальному провадженні № 0003272 затверджено обвинувальний акт та його скеровано до Київського районного суду м. Харкова (а.с.26-28).

05 квітня 2017 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова, залишеною без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області від 20 червня 2017 року, обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0003272 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, повернуто прокурору, який склав обвинувальний акт, для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених судом недоліків (а.с.59-62).

28 липня 2017 року у кримінальному провадженні № 0003272 затверджено обвинувальний акт та його скеровано до Київського районного суду м. Харкова (а.с.67-69).

13 січня 2020 року вироком Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення (а.с.93-101).

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2021 року, залишеної без змін 17.01.2022 у Касаційній інстанції, вирок Київського районного суду м. Харкова від 13 січня 2020 року стосовно ОСОБА_1 залишено змін, апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Таким чином, період перебування позивача під кримінальним переслідуванням становить з 10 лютого 2017 року (дата повідомлення про підозру) по 01 червня 2021 року (набрання законної сили виправдувальним рішенням), що загалом складає 51 повний місяць та 18 днів.

Згідно з частиною першою статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ст.38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, §62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно з статтею 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (частина друга зазначеної статті).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктом п`ятим статті 3 вказаного Закону у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 вищевказаного Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

У постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі №210/5290/17 зазначено, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

В постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі №236/893/17 та постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №754/8730/19, від 23 вересня 2021 року у справі №295/13971/20, від 29 вересня 2021 року у справі №607/16567/20.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції, встановивши, що позивач тривалий час незаконно перебував під слідством та судом, дійшов правильного висновку про те, що внаслідок зазначеного у ОСОБА_1 були суттєво порушені його нормальні життєві зв`язки і він був змушений докладати зусиль для відновлення своїх прав через незаконне кримінальне переслідування. Отже, позивачу було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі постанови Верховного Суду від 17 січня 2022 року відповідно до якої ухвалу Харківського апеляційного суду від 01 червня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебував під кримінальним переслідуванням з 10 лютого 2017 року (дата повідомлення про підозру) по 01 червня 2021 року (набрання законної сили виправдувальним рішенням). Вказаний період вірно визначено судом першої інстанції.

З урахуванням перебування позивача під слідством з 10 лютого 2017 року по 01 червня 2021 року, що складає 51 місяць та 18 днів, гарантований державою мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача складає 345 720 грн. (51 повний місяць х 6700 грн) + (18 днів х 6700/30).

При цьому, суд першої інстанції, вважав, що зазначений розмір є недостатнім для відновлення порушеного права позивача, взявши до уваги час перебування позивача під слідством та судом та дійшов висновку, що необхідною і достатньою є сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 600 000 грн.

Колегія суддів не погоджується з визначеним судом першої інстанцій розміром відшкодування моральної шкоди з огляду на наступне.

Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду, однак розмір грошового відшкодування визначається судом не лише від обсягу страждань, а й залежить від характеру порушення, глибини страждань, погіршення здібностей потерпілого та інших істотних обставин.

Обґрунтовуючи позов про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 посилався на те, що події по притягненню його до кримінальної відповідальності призвели до виникнення величезної психологічної травми, яка викликала тривалі фізичні та моральні страждання, які посилювались постійним нервовим стресом, а також з пов`язаними з ним конфліктами у сім`ї, постійними судовими викликами до суду для участі у судових засіданнях впродовж судового розгляду справи, де ОСОБА_1 повинен був захищатись від незаконного обвинувачення, що вплинуло на погіршення стану здоров`я та погіршення відносин з оточуючими людьми. Ці обставини змусили ОСОБА_1 докладати значних зусиль для підняття свого авторитету на робочому місці на кафедрі ХНУМГ ім. Бекетова, де він працює професором, де його колеги та керівництво зазначеного навчального закладу відмовлялись його поважати та мали до нього принижене відношення, коли дізнавались про причини притягнення його до кримінальної відповідальності, тому ОСОБА_1 був позбавлений можливостей реалізації своїх звичок і бажань та зазнав інших негативних наслідків, які породили невпевненість у майбутньому.

Матеріали справи не містять даних про застосування до позивача в рамках кримінального провадження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні дані про зміну в сторону погіршення стану його здоров`я.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Враховуючи встановлені обставини справи, особливості впливу події незаконного притягнення до кримінальної відповідальності на позивача, тривалість перебування останного під судом і слідством з 10 лютого 2017 року (дата повідомлення про підозру) по 01 червня 2021 року (набрання законної сили виправдувальним рішенням), ймовірну глибину душевних страждань ОСОБА_1 , а також засади розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 400 000 грн. є достатнім для компенсації позивачу негативних наслідків морального характеру.

З огляду на зазначене, судове рішення у частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди підлягає зміні, шляхом зменшення суми стягнутої компенсації моральної шкоди з 600000 грн. до 400000 грн.

Відшкодування моральної шкоди у цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Разом з тим зазначення судом у резолютивній частині рішення відомостей про вид рахунку, з якого буде здійснено безспірне списання, є помилковим з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що ДКС України не є належним відповідачем по справі, оскільки не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, провадження № 14-515цс19, зазначила, що з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Згідно з позовною заявою позивач фактично просив відшкодувати йому шкоду, яка завдана державою, зазначивши орган, який діє від імені держави - ДКС України.

Верховний Суд звертав увагу на те, що коли орган влади несе відповідальність за завдану шкоду, позитивний обов`язок держави сприяти встановленню правильного відповідача набуває ще більшого значення (див. рішення у справі «Плеханов проти Польщі» (Plechanow v. Poland), заява № 22279/04, пункт 109, від 07 липня 2009 року).

Згідно ст. 197 ЦПК України в підготовчому судовому засіданні суд першої інстанції зобов`язаний, зокрема вирішити питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідачів. Між тим, суд першої інстанції достатньою мірою наведеному не сприяв.

За встановлених обставин справи, а також враховуючи зміст та вимоги позову ОСОБА_1 , з метою уникнення покладення на нього відповідного тягаря за дії суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що є підстави для задоволення позову, незважаючи на визначений позивачем склад осіб, які беруть участь у справі, оскільки Держава представлена в суді Державною казначейською службою, а органи, які відповідачем зазначені порушниками його прав мали можливість викласти свої доводи та заперечення у якості 3-х осіб.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції відповідній зміні.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 02 лютого 2023 року змінити.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 400 000,00 грн. (чотириста тисяч грн. 00 коп) на відшкодування моральної шкоди.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна

Повний текст судового рішення виготовлено 02.05.2023 року.