Провадження №2/447/292/23
Справа №447/850/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

02.08.2023 Миколаївський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Бачуна О.І.

секретар судового засідання Данилів О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління юстиції ( м.Львів) про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

30.03.2023 позивач звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області із позовом до Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління юстиції в якому просить суд відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 400 мілардів гривень за рахунок Державного бюджету України за дії вчиненні державним виконавцем відділу ДВС Миколаївського РУЮ Львівської області Марутяком О.І., правонаступником якого відповідно ст.104 ЦК України став Миколаївський відділ державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління юстиції ( м.Львів), складанням постанови від 25.12.2013 року про відмову у відкритті виконавчого провадження по справі 2-34/10.

Позивач зазначає, що вказаною бездіяльністю державним виконавцем Марутяком О.І. йому нанесено моральну шкоду, як пенсіонеру та людині похилого віку, яка виражається в принижені честі та гідності, а також ділової репутації. Просить поновити строк позовної давності для подання позову, оскільки такий закінчився 28.01.2017р., так як ухвала Миколаївського районного суду Львівської області №447/58/14 набрала законної сили 19.02.2014. Вказаний строк ним пропущений з поважних причин, у зв`язку із перебуванням з 18.06.2014року по 07.07.2014р., з 08.07.2014р. по 16.07.2014р., з 29.12.2014року по 06.01.2015р., з 03.10.2016р. по 13.10.2016р., з 14.02.2017р. по 02.03.2017, з 30.12.2019р. по 10.01.2020р., з 23.04.2021р. по 06.05.2021р. на стаціонарному лікуванні в Миколаївській районній лікарні та Новороздільській міській лікарні. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в сумі 400 мільярдів гривень.

31.03.2023 ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області прийнято до розгляду справу, відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

10.05.2023 представником відповідача подано до суду клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку із закінчення строків позовної давності.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 11.05.2023 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання про закриття провадження по справі.

Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що 25.12.2013 постановою державного виконавця відділу ДВС Миколаївського РУЮ Львівської області Марутяка О.І. ВП 41334311 відмовлено у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом №2-34/10 виданого Миколаївським районним судом Львівської області 18.04.2013року.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області №447/58/14ц від 13.02.2014 скасовано постанову державного виконавця відділу ДВС Миколаївського РУЮ Львівської області Марутяка О.І. від 25.12.2013 ВП №41334311 про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом №2-34 виданого Миколаївським районним судом Львівської області 18.04.2013року.

Відповідно до ч. 2 статті 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду.

Крім того, згідно п. 28 постанови Пленуму ВССУ №6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Закону України в «Про виконавче провадження», який був чинним на час видачі виконавчого листа, збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають такі обставини: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювана шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У п. 9 вищезазначеної постанови передбачено, що суд визначає розмір моральної шкоди в залежності від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат.

Законодавчими нормами передбачено, що позивач повинен обґрунтувати та надати належні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну йому моральну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Також він повинен надати суду обґрунтований та у відповідності до вимог закону розрахунок суми, яку він просить стягнути.

Обов`язковою умовою для відшкодування шкоди, завданої посадовою чи службовою особою державного органу є визнання дій (бездіяльності) такої особи державного органу незаконними, тобто необхідна наявність процесуального документа (рішення суду, постанова вищестоящого органу тощо), який набрав законної сили та визначає такі дії саме незаконними.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Процесуальне рішення ухвала Миколаївського районного суду Львівської області від 13.02.2014, на яку посилається ОСОБА_1 , як доказ завдання йому моральної шкоди, та розцінене ним як бездіяльність, є механізмом реалізації прав особи на поновлення порушених прав.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

ОСОБА_1 повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Сам факт задоволення скарги позивача на постанову державного виконавця Марутяка О.І. від 25.12.2013 року про відмову у відкритті виконавчого провадження по справі 2-34/10 не є належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 13.02.2014 року не встановлено факту заподіяння шкоди та позивачем не доведено причинного зв`язку через винесення постанови виконавцем про відмову у відкритті виконавчого провадження та із шкодою, яка, на його думку, настала.

Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно частини 3 статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вказаний позивачем розмір моральної шкоди в сумі 400 мільярдів гривень жодним чином не обґрунтований та не доведений належними доказами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути, зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 Постанови передбачено, що обов`язковому з`ясуванні при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Щодо заяви представника відповідача відносно пропуску позивачем позовної давності суд вказує таке.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність закінчилася, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через закінчення строку позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Наведене міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі №367/6105/16-ц, від 07.11.2018 у справі №575/476/16-ц).

Таким чином, прийшовши за результатами розгляду справи висновку про недоведеність заявлених позивачем позовних вимог, відсутні підстави для застосування положень щодо пропуску строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю посадових органів державної влади необхідно відмовити, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди, причинного зв`язку між оціненою шкодою і протиправними діяннями службової (посадової) особи Миколаївського ВДВС у Стрийському районі Львівської області.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положеньст.141 ЦПК України та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору суд покладає судові витрати по цій справі на рахунок держави.

Керуючись ст.12, 81, 89, 259, 263-265, 268, 293, 352, 354 ЦПК України,

ухвалив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління юстиції ( м.Львів) про відшкодування моральної шкоди - відмовити

Судові витрати з оплати судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бачун О. І.