ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року

м. Харків

справа № 953/17450/19

провадження № 22-ц/818/285/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Пилипчук Н.П., Маміної О.В.

сторони справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 травня 2020 року, ухвалене у складі судді Саркісян О.А., -

у с т а н о в и в:

У вересні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 22.03.2011 у розмірі 91892,45 грн та судовий збір.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 березня 2011 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір №б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети - заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» і «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті. Позивач зазначив, що за умовами вказаного договору позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у анкеті - заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач взятих на себе за вищевказаним договором зобов`язань належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 15.07.2019 має заборгованість у розмірі 91892,45 грн, яка складається з: 28814,27 грн - заборгованість за тілом кредиту; 26603,35 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 30672,81 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 950 грн нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи: 500,00 грн фіксована частина та 4352,02 грн процентна складова.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 травня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволений. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.03.2011 в розмірі 91892,45 грн та 1921,00 грн судового збору.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2022 року у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.05.2020 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги зазначає, що підписання анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не свідчить про згоду ОСОБА_1 з конкретними тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна». Позивачем не надано до суду первинних документів, що підтверджують існування кредитного зобов`язання, отже наданий банком розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом. Також зазначає, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення не відповідає вимогам закону.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін. Звертає увагу суду на те, що відповідачем підписана довідка про умови кредитування, у якій зазначені умови кредитування та відповідальність за їх порушення. Крім того, відповідач деякий час виконував зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Також зазначає, що відповідачем не надано власного розрахунку заборгованості за договором.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, письмових пояснень до неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач взятих на себе за договором кредиту зобов`язань щодо повернення отриманих у кредит коштів належним чином не виконав, правовими наслідками чого є стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом у розмірі 91892,45 грн.

Проте, судова колегія повністю погодитися з зазначеним висновком суду не може.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Судовим розглядом установлено, що 22 березня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 20).

На підтвердження виникнення між сторонами у справі кредитних правовідносин, Банк, окрім анкети-заяви позичальника, надав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписану ОСОБА_1 , й Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 21, 22-36).

Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с. 6 - 19) станом на 15.07.20190 за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 91892,45 грн, яка складається з: 28814,27 грн - заборгованість за тілом кредиту; 26603,35 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 30672,81 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 950 грн нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи: 500,00 грн фіксована частина та 4352,02 грн процентна складова.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 підписуючи анкету-заяву від 22.03.2011, також підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 2,5 % в місяць, також розмір пені (пеня 1 та пеня 2) за порушення зобов`язань за договором, який становить відповідно базову процентну ставку за користування кредитом, яка нараховується за кожен день прострочення кредиту та 1% від заборгованості, але не менше 10 грн в місяць, нараховується 1 раз на місяць за наявності прострочення за кредитом або відсоткам 5 та більше днів за наявності прострочення на суму від 50 грн і більше, а також розмір штрафів 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту.

Оскільки в указаних вище документах, підписаних відповідачем, визначений розмір процентної ставки за користування кредитом, пеня, штрафи, судова колегія вважає, що сторони погодили умови договору кредиту.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем доведено виникнення у відповідача зобов`язань за кредитним договором на умовах, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення неустойки.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15.

Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З позовної заяви вбачається, що Банк просив стягнути з відповідача пеню за прострочене зобов`язання у розмірі 30672,81 грн. та пеню за несвоєчасність сплати боргу на суми від 100 грн. у розмірі 950,00 грн; штрафи: 500 грн (фіксована частина) та 4352,02 грн (процентна складова) одночасно.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» підтверджується право Банку нараховувати зазначені платежі в якості відповідальності за порушення зобов`язання з повернення кредитних коштів.

Оскільки стягнення і пені і штрафу буде подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне порушення грошового зобов`язання, отже з відповідача належить стягнути тільки штрафи, а у задоволенні позовних вимог Банку про стягненні пені - відмовити.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення пені - скасуванню, з ухваленням у цій частині нової постанови.

Відповідно до ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, отже зменшенню підлягає сума судового збору, що стягнута з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» з 1921,00 грн до 1260,18 грн. З АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 належить стягнути 1890,26 грн судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, з урахування ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 630,08 грн (1890,26 грн 1260,18 грн).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 травня 2020 року змінити в частині задоволення позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» щодо стягнення пені за кредитним договором № б/н від 22.03.2011.

Ухвалити в цій частині нову постанову.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені за кредитним договором № б/н від 22.03.2011 року відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 630 (шістсот тридцять) гривень 08 (вісім) копійок судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2023 року.

Головуючий - О.Ю.Тичкова

Судді - Н.П.Пилипчук

О.В.Маміна