Справа № 303/2208/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року м. Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Полянчук Б.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Відповідно до позовної заяви та доданих до неї копій документів, позивачка ОСОБА_1 є громадянкою України, а відповідач ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) є громадянином Латвії.

ОСОБА_1 в позовній заяві зазначено останнє відоме місце проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом направлено запит до відділу «Центру надання адміністративних послуг» Мукачівської міської ради про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

Відділ «Центр надання адміністративних послуг Мукачівської міської ради» 24.03.2023 надав суду інформацію про те, що згідно картотеки переданої Мукачівським міським відділом ДМС та реєстру Мукачівської міської територіальної громади відомості стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 - відсутні.

Після отримання зазначених відомостей судом на виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України направлено запит до ГУ ДМС України в Закарпатській області про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

Із повідомлення ГУ ДМС України в Закарпатській області вбачається, що за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС у Закарпатській області громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованим, знятим з реєстраційного обліку не значиться.

Таким чином, судом не встановлено, що останнім відомим місцем проживання відповідача була к. АДРЕСА_1 .

Порядок звернення в суд за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України. Подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Тобто, слід вважати, що правила щодо підсудності передбачені в міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України мають пріоритет перед положеннями внутрішнього права.

Згідно із п.2 ч.1 ст.1 ЗУ «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 2 ЗУ «Про міжнародне приватне право» цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Відповідно до статті 63 зазначеного Закону припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Визначаючи підсудність справ судам України слід керуватися загальними правилами, визначеними у ст. 76 ЗУ «Про міжнародне приватне право», яка передбачає, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону ; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Водночас ст. 3 ЗУ «Про міжнародне приватне право» передбачає, що якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

Між Україною та Латвійською Республікою 23.05.1995 року підписано Договір про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах, який ратифіковано 22.11.1995 року ЗУ №452/95-ВР «Про ратифікацію Договору між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах», яка передбачає інші правила про підсудність даної категорії справ, ніж це визначено ЗУ «Про міжнародне приватне право»

Компетенцію судів щодо розгляду справ визначено ст. 20 зазначеного договору, частина 1 якої передбачає, що якщо даний Договір не встановлює іншого, суди кожної з Договірних Сторін компетентні розглядати цивільні, сімейні та трудові справи, якщо відповідач має на її території місце проживання. За позовами до юридичних осіб суди компетентні, якщо на території даної Договірної Сторони знаходиться орган управління, представництво або філія юридичної особи.

Звертаючись з позовом до суду позивач не надала докази того, що відповідач має на території України місце проживання, що дозволило би визначити компетенцію розгляду спору в порядку ст.20 зазначеного договору Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області.

Спеціальна ст. 26 Договору між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах, яка регулює питання розірвання шлюбу та визнання шлюбу недійсним визначає якої саме договірної сторони підлягає застосуванню матеріальне та процесуальне право до спірних правовідносин і жодним чином не встановлює іншу компетенцію суду, ніж та, що встановлена ст.20 зазначеного договору.

Так, ч.1 ст.26 Договору, вирішуючи колізію норм права щодо компетенції суду визначає, що якщо подружжя має місце проживання на території другої Договірної Сторони, компетентні також установи цієї Договірної Сторони, але позивачем не долучено до позову доказів на території якої договірної сторони має місце проживання подружжя.

Крім того, під час розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтями 27, 28 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.2 ст.28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Відповідно до ч.10 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Згідно із п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», позов про розірвання шлюбу з особою, яка не має в Україні місця проживання або місце проживання якої невідоме, може пред`являтися за місцем знаходження майна відповідача, або за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а у випадку, коли з позивачем проживають його малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача - за місцем проживання позивача. У разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, та те, що позивач є громадянкою України, а відповідач громадянином іншої країни, то правовідносини між сторонами обтяжені ознакою іноземний елемент, а тому вирішення спору між ними щодо розірвання шлюбу та наслідків розірвання шлюбу в судових органах України необхідно здійснювати відповідно до положень Договору між Україною та Латвійською республікою, з урахуванням вимог ЦПК України та інших законів України.

Даний позов пред`явлено позивачем до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області за своїм зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, враховуючи, що позивачем не надано суду документи, які підтверджують, що на її утриманні є малолітні або неповнолітні діти, вона не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача, тому позивачка позбавлена права застосування альтернативної підсудності даного позову за своїм зареєстрованим місцем проживання,

Позивачка не надала жодного доказу на підтвердження того, що відповідач на території України має місце проживання.

Також відсутні підстави для визначення підсудності даного позову Мукачівському міськрайонному суду Закарпатської області і відповідно до ч.3 ст.20 Договору між Україною та Латвійською республікою, оскільки угоди сторін про підсудність даної справи судам України та доказів на підтвердження її укладення до матеріалів позову не долучено.

Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.03.2023 позовну заяву залишено без руху, оскільки вона не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Позивача та його представника повідомлено про необхідність усунення недоліків позовної заяви на протязі п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Копію ухвали суду від 31.03.2023 представнику позивача Козар М.В. вручено 04.04.2023 шляхом направлення на електронну адресу, яку він зазначив у позовній заяві, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

За таких обставин суд вважає, що копію ухвали суду від 31.03.2023 вручено представнику позивача належним чином виходячи з наступного.

Так, офіційна електронна пошта (частини 5-8 статті 14, пункт 2 частини восьмої статті 128 ЦПК України) - це адреса електронної пошти, вказана користувачем в ЄСІТС, що складається з ідентифікатора, позначки «@» та доменного імені. При цьому ідентифікатором для юридичних осіб зазвичай є ідентифікаційний код юридичної особи, для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - ідентифікаційний номер платника податків - фізичної особи (у разі відсутності ідентифікаційного номера - серія та номер паспорта громадянина). Доменним іменем є ім`я у домені «mail.gov.ua»), що підтверджується Постановами ВС від 01 червня 2022 року у справі № 761/42977/19 (провадження № 61-1933св22), від 10 лютого 2022 року у справі № 359/5063/21 (провадження № 61-21505св21), від 27 жовтня 2021 року у справі № 279/5407/20 (провадження № 61-8744св21).

Суд виходить з того, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши її у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник справи бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Вищезазначене узгоджується з правовими позиціями, які викладені в Постановах ВС від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18 (провадження № 61-8101св22), від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22), від 30 листопада 2022 року у справі № 725/486/22 (провадження № 61-7107 св22).

Позивачу копію ухвали від 31.03.2023 надіслано рекомендованим повідомленням через засоби поштового зв`язку АТ «Укрпошта» номер відправлення: 086 за адресою, яку ОСОБА_1 вказала у позовній заяві, але поштова кореспонденція повернулася до суду 20.04.2023 з відміткою про те, що відправлення ОСОБА_1 не вручене під час доставки, оскільки адресат відсутній за вказаною адресою.

Зазначене відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України свідчить про обізнаність позивача щодо наявності встановлених ухвалою судді від 31.03.2023 недоліків позовної заяви та необхідність їх усунення.

Позивач недоліки позовної заяви не усунув жодним чином.

Представник позивача Козар М.В. наведені в ухвалі вимоги не виконав, а надав суду заяву про усунення недоліків позову, в якій зазначив, що повернення позовної заяви позивачу із зазначених в ухвалі підстав законом не передбачено, оскільки у разі встановлення того, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає її за підсудністю в порядку, встановленому ст.31 ЦПК України, а в разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У зв`язку з тим, що позивач недоліки, зазначені в ухвалі судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.03.2023, у встановлений строк не усунув, тому позовну заяву слід вважати неподаною і повернути позивачу.

Вважаю необхідним роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.7 ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. 185,259-261,353-355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя