Провадження №2/359/57/2023
Справа №359/6461/19
РІШЕННЯ

Іменем України

23 березня 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарях Івановій К.А., Шабановій В.М., Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки у внеску до статутного капіталу, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст пред`явленого позову.

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 16 квітня 2014 року між нею та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб. ОСОБА_2 є єдиним учасником ТОВ «Варнет Груп». ОСОБА_2 вніс внесок до статутного капіталу ТОВ «Варнет Груп» у розмірі 779000 гривень в період перебування у шлюбі з позивачем. З цієї підстави ОСОБА_1 просила поділити спільне сумісне майно, набуте нею та ОСОБА_2 під час шлюбу, а саме статутний капітал ТОВ «Варнет Груп», визнавши за нею право власності на 48,69% статутного капіталу у розмірі 389500 гривень.

В березні 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про зміну предмету позову, яку обґрунтувала тим, що на виконання договору позики із заставним забезпеченням №1/П-19 від 03 січня 2019 року та додаткової угоди №1 від 05 червня 2019 року, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу часток в статутному капіталі ТОВ «Варнет Груп». Згідно з умовами якого ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_3 частку в статутному капіталі ТОВ «Варнет Груп» у розмірі 800000 гривень, що дорівнює 100% статутного капіталу. Тому ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 389500 гривень, що становить 48,69% статутного капіталу ТОВ «Варнет Груп».

2. Процесуальні дії у цивільній справі.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2019 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (т.1 а.с.21).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про залучення до участі в розгляді цивільної справи ТОВ «Варнет Груп» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (т.1 а.с.107-108).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2020 року було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про призначення судово-економічної експертизи, проведення якої доручено КНДІСЕ, а також зупинено провадження в цивільній справі (т.1 а.с.110-111).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2022 року було відновлено провадження в цивільній справі (т.1 а.с.241).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (т.2 а.с.31).

3. Ставлення сторін до пред`явленого позову.

Представник позивача ОСОБА_5 підтримав позов та наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_4 надав до суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого вказав на те, що у зв`язку з скрутним фінансовим становищем ТОВ «Варнет Груп» між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 був укладений договір позики з заставним забезпеченням №1/П-19 від 03 січня 2019 року. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_2 отримав товар на загальну суму 550380 гривень 78 копійок строком на 6 місяців, але не пізніше 10 липня 2019 року. З метою належного виконання зобов`язань за договором позики ОСОБА_2 передав в заставу корпоративні права ТОВ «Варнет Груп». В подальшому, на підставі додаткової угоди №1 до договору позики з заставним забезпеченням від 05 червня 2019 року ОСОБА_2 додатково отримав грошові кошти у розмірі 700000 гривень. Таким чином загальний розмір зобов`язань за вказаними договорами становить 1250380 гривень 78 копійок. У зв`язку з неможливістю виконання грошових зобов`язань між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі. Від реалізації 100% статутного капіталу ТОВ «Варнет Груп» ОСОБА_2 отримав 100 гривень. Тому позивач має право на компенсацію вартості відчуженого майна у розмірі 50% від суми отриманих коштів від реалізації. Крім цього, представник відповідача вказав на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт внесення до статутного капіталу ТОВ «Варнет Груп» спільних сумісних коштів подружжя.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що 16 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №310 (т.1 а.с.6).

22 листопада 2012 року була здійснена державна реєстрація ТОВ «Варнет Груп», учасником та керівником якого є ОСОБА_2 . Вказана обставина підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1 а.с.7-12).

03 січня 2019 року ТОВ «Варнет Груп» та ФОП ОСОБА_3 уклали договір позики із заставним забезпеченням №1/П-19. Згідно з п.1 цього договору з метою фінансової стабілізації ТОВ «Варнет Груп» ОСОБА_3 надав позику товаром на суму 550380 гривень 78 копійок, яку ТОВ «Варнет Груп» зобов`язався повернути протягом 6 місяців, але не пізніше 10 липня 2019 року (т.1 а.с.37-38,39).

05 червня 2019 року ТОВ «Варнет Груп» та ОСОБА_3 уклали додаткову угоду №1 до договору позики із заставним забезпеченням (т.1 а.с.40). За умовами якої ОСОБА_3 надав ТОВ «Варнет Груп» зворотну фінансову допомогу у розмірі 700000 гривень, а ТОВ «Варнет Груп» зобов`язалось повернути суму фінансової допомоги протягом 1 місяця, але не пізніше 10 липня 2019 року.

12 вересня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу часток у статутному капіталі (т.1 а.с.42). За цим договором ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_3 частку в статутному капіталі ТОВ «Варнет Груп», статутний капітал якого складає 800000 гривень, що дорівнює 100% статутного капіталу.

Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, врегульовані гл.8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України.

5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

5.1. норми матеріального права.

Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) зроблено висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не гривень мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.28 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», власником майна, переданого йому засновниками і учасниками, є саме товариство. Вклад до статутного фонду господарського товариства не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи зі змісту частин 2, 3 ст.61 СК України, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на компенсацію вартості його частки.

За змістом постанов Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі №6-38цс15, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Верховний Суд послідовно застосовує висновки Верховного Суду України. Вказане підтверджують постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2019 року у справі №683/886/16-ц, від 11 березня 2020 року у справі №161/19023/17, від 08 вересня 2021 року у справі №727/6374/17, від 13 березня 2019 року у справі №756/10797/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2021 року у справі №161/9644/19, від 01 листопада 2021 року у справі №179/130/13-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2019 року у справі №906/936/18, від 03 березня 2020 року у справі №909/52/19. У цих справах порушене право позивача суд захистив через стягнення грошової компенсації половини вартості внесеного до статутного капіталу майна, половини отриманого доходу від діяльності підприємства, половини майна, що залишилось після його ліквідації.

5.2. норми процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За правилами ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

За правилами ч.2 ст.264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

Зі змісту п.7.1. та п.7.2 Статуту ТОВ «Варнет Груп», затвердженого Загальними Зборами Учасників ТОВ «Варнет Груп» протоколом №1 від 21 листопада 2012 року (т.1 а.с.146-159), для забезпечення діяльності товариства створюється статутний капітал у розмірі 1000 гривень, який формується за рахунок вкладу учасника товариства. ОСОБА_2 володіє часткою у розмірі 1000 гривень, що становить 100 відсотків статутного капіталу.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1 а.с.7-12) статутний капітал ТОВ «Варнет Груп» сформовано 20 листопада 2014 року та його розмір становить 800000 гривень.

Встановлено, що внесок до статутного капіталу ТОВ «Варнет Груп» був внесений ОСОБА_2 в період перебування у шлюбі з ОСОБА_1 .

Всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України, відповідачем не надано доказів, які б спростовували презумпцію права спільної сумісної власності на грошові кошти, які були внесені до статутного капіталу ТОВ «Варнет Груп» .

Згідно з висновком експерта №26842/20-71 від 27 січня 2022 року за результатами проведення судово-економічної експертизи (т.1 а.с.232-239) документально підтверджується розмір частки ОСОБА_2 в статутному капіталі ТОВ «Варнет Груп» станом на 16 липня 2019 року в розмірі 100% номінальної вартості статутного капіталу, що складає 800000 гривень, внесення якої проведено грошовими коштами в сумі 762220 гривень, з яких внесок, здійсненим ОСОБА_2 , документально підтверджується на суму 97000 гривень.

На переконання суду вказаний висновок експерта за наслідками проведення судово-економічної експертизи є неналежним доказом. Оскільки визначення розміру статутного капіталу товариства не потребує спеціальних знань та підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та копіями статутів товариства у відповідній редакції.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 має право на стягнення грошової компенсації вартості частки внеску ОСОБА_2 до статутного капіталу ТОВ «Варнет Груп» у розмірі 399500 гривень (799000 / 2).

Водночас, враховуючи вимоги ч.1 ст.13 та ч.2 ст.264 ЦПК України, суд не вправі вийти за межі позовних вимог, пред`явлених позивачем.

Тому суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути грошову компенсацію вартості частки внеску відповідача до статутного капіталу ТОВ «Варнет Груп» у розмірі 389500 гривень.

7. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції №64 від 09 липня 2019 року (т.1 а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову до суду ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 3895 гривень. Пред`явлений нею позов задоволений. З огляду на це, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 3895 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ч.1, ч.2 ст.60, ч.1 ст.70 СК України, ч.1, ч.6 ст.81, ч.1 ст.141, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268, ч.1 ст.280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки у внеску до статутного капіталу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Варнет Груп» у розмірі 389500 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у розмірі 3895 гривень.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду - 03 квітня 2023 року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський