ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6300/23 Справа № 216/8376/21 Суддя у 1-й інстанції - БУТЕНКО М.В. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 216/8376/21

провадження № 22-ц/803/6300/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Тимофєєвої В.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Укрпошта»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 216/8376/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання бездіяльності відповідача протиправною та стягнення в порядку захисту прав споживача моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2023 року (суддя Бутенко М.В.), ухваленого в приміщенні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, повне рішення суду складено 05 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до АТ «Укрпошта», в обґрунтування якого посилалася на те, що 24.11.2021 року нею було укладено з відповідачем AT «Укрпошта» угоду про надання послуги поштового зв`язку з доставки адресату Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України її рекомендованого листа № 030 в строк, встановлений Законом України «Про поштовий зв`язок», Наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2013 року N 958, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 січня 2014 р. за N 173/24950 «Про затвердження Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність у сфері надання послуг поштового зв`язку». Звернувшись до відповідача з пропозицією надати їй послугу поштового зв`язку, а саме: доставити її рекомендовану кореспонденцію адресату в строк установлений законом, та сплативши за надання такої послуги грошові кошти наперед, що підтверджується відповідним фіскальним чеком № від 24.11.2021, вона набула права вимагати від відповідача виконання взятого на себе зобов`язання належним чином, а саме: доставити адресату її рекомендовану кореспонденцію № 030 протягом п`яти днів, від дня сплати ним грошових коштів за надання такої послуги, тобто до 01.12.2021 року включно. Зі свого боку нею було виконано зобов`язання сплати наперед грошові кошти за ще ненадану послугу поштового зв`язку. З боку відповідача (надавача послуги) обов`язок доставити її рекомендований лист в строк адресату, встановлений нормативно-правовими актами, виконано не було. Довідавшись з офіційного реєстру відстежень поштових відправлень про те, що її рекомендований лист № 030 станом на 17.12.2021 року до суду доставлений не був, вона, набула право на звернення до відповідного суду з позовом за захистом свого порушеного цивільного права в порядку захисту прав споживачів. Таким чином, відповідач у справі навмисно, або штучно створив перешкоду в реалізації її права на своєчасний і ефективний засіб юридичного захисту в суді її порушеного права, що призвело до порушення права на «доступ до суду» та права на здійснення правосуддя в розумні строки. Враховуючи характер порушення з боку відповідача її цивільних прав, їх обсяг, тривалість і наслідки такого порушення, завдану їй моральну (немайнову) шкоду, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, оцінює в розмірі 1 300 000,00 грн, яку просить стягнути з АТ «Укрпошта» на свою користь. Також просила стягнути 50 000,00 грн судових витрат.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не було наведено суду доказів на підтвердження факту укладення договору з відповідачем щодо надання послуг поштового зв`язку, оскільки з інформації зазначеної у фіскальному чеку № ПН55, виданого 24.11.2021 року, не можливо встановити, хто саме є відправником листа, кому саме та куди конкретно направлено лист. Крім того, суд першої інстанції також виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами як відповідачем було порушено її права на своєчасний і ефективний засіб юридичного захисту на «доступ до суду», оскільки за частиною 6 статті 124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що розрахунковий документ/фіскальний чек № від 24.11.2021 року є належним доказом сплати нею та одержання АТ «Укрпошта» грошових коштів у розмірі 20,00 грн за надання їй послуги поштового зв`язку, встановлених у Законі України «Про поштовий зв`язок» і постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку», та підтверджує факт укладання з відповідачем усного договору саме 24.11.2021 року. Крім того, форму та зміст розрахункового документу складає АТ «Укрпошта» самостійно і внести до цього документу будь-які зміни споживач послуги не може. Також посилається на те, що виходячи з принципу, закріпленого в статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя, здоров`я, честь та гідність, недоторканність і безпека визнані в Україні найвищою соціальною цінністю, права споживачів належать до найголовніших соціальних прав громадян, захист яких покладено на державу. Ці принципи конкретизовано в положеннях статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якою, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції (послуги), яка реалізовується (надається) на території України, для задоволення своїх потреб мають право на державний захист своїх прав, відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від АТ «Укрпошта» до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач посилається на те, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та законним. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник АТ «Укрпошта» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно з фіскальним чеком, виданим АТ «Укрпошта» 24.11.2021 року, 24.11.2021 року з поштового відділення № 50024, розташованого за адресою м. Кривий Ріг, вул. Калнишевського, буд. 24, було відправлено рекомендований лист № 030. В графах «Кому» і «Куди» зазначено: Відділ примусового в, 01001 Київ.

Результатами відстеження встановлено, що рекомендований лист № 030 вручено отримувачу 13.12.2021 року.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовлення в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції мотивував тим, що позивачем не було наведено суду доказів на підтвердження факту укладення договору з відповідачем щодо надання послуг поштового зв`язку, оскільки з інформації зазначеної у фіскальному чеку № ПН55, виданого 24.11.2021 року, не можливо встановити, хто саме є відправником листа, кому саме та куди конкретно направлено лист. Крім того, суд першої інстанції також виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами як відповідачем було порушено її права на своєчасний і ефективний засіб юридичного захисту на «доступ до суду», оскільки за частиною 6 статті 124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, є правильними та такими, що ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.

АТ «Укрпошта», як український національний поштовий оператор, здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про поштовий зв`язок», Правил надання послуг поштового зв`язку, Порядку та умов надання послуг з пересилання міжнародних поштових відправлень, Всесвітньої поштової конвенції, яка ратифікована Україною.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Нормативів і нормативними строками пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України 28 листопада 2013 року № 958 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 28 січня 2014 року за № 173/24950, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку):1) місцевої - Д+2, пріоритетної -Д+1; 2) у межах області та між обласними центрами України (у тому числі, для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2; 3) між районними центрами різних областей України (у тому числі, для міст обласного підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+3; 4) між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5,пріоритетної -Д+4, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» № 2759-ІІІ від 04.10.2001 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір про надання послуги поштового зв`язку вважається укладеним після оплати користувачем вартості цієї послуги, якщо інше не передбачене відповідними договорами.

Статтею 18 Закону України «Про поштовий зв`язок» за порушення законодавства у сфері надання послуг поштового зв`язку оператори несуть відповідальність згідно із законами України.

За невиконання чи неналежне виконання послуг з пересилання внутрішніх поштових відправлень, доручень користувачів щодо поштових переказів оператори несуть таку матеріальну відповідальність перед користувачами за несвоєчасну доставку усіх видів реєстрованих поштових відправлень - штраф у розмірі 25 відсотків вартості послуг поштового зв`язку.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Норми частини першої статті 1167 ЦК України визначають: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме: особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала на те, що строки доставки поштового відправлення не відповідали тим строкам, які визначені Нормативами і нормативними строками пересилання поштових рекомендованих відправлень.

На підтвердження своїх вимог надала суду копію фіскального чека АТ «Укрпошта» від 24 листопада 2021 року, зі змісту якого випливає, що 24 листопада 2021 року з поштового відділення № 50024, розташованого за адресою м. Кривий Ріг, вул. Калнишевського, буд. 24, було відправлено рекомендований лист № 030. В графах «Кому» і «Куди» зазначено: Відділ примусового в, 01001 Київ. Згідно з результатами відстеження даний рекомендований лист було вручено отримувачу 13 грудня 2021 року об`єктом поштового зв`язку Київська дирекція з індексом 01999.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що з наданого позивачем фіскального чеку неможливо підтвердити сам факт укладення договору між ОСОБА_1 та відповідачем щодо надання послуг поштового зв`язку. Будь-яких інших доказів, в яких би містилась беззаперечна інформація щодо відправника та отримувача листа позивачем не надана. А тому колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовної заяви.

Крім того, заявляючи вимогу щодо відшкодування моральної шкоди за рахунок АТ «Укрпошта» в розмірі 1 300 000,00 грн, позивач посилалась на завдання їй моральних страждань внаслідок несвоєчасного направлення поштової кореспонденції. Проте, ОСОБА_1 не зазначено та не доведено, в чому саме полягають її моральні страждання. Відповідних доказів не надано, а спричинення, на її думку, моральної шкоди, ґрунтується виключно на її поясненнях.

Апеляційний суд також вважає за необхідне зазначити, що направлення поштовим відділенням рекомендованого поштового відправлення з порушенням строків не може бути єдиною та безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є зокрема шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою.

За таких обставин, правові підстави для визнання протиправною бездіяльність АТ «Укрпошта» щодо неналежного виконання своїх обов`язків, пов`язаних із своєчасною доставкою рекомендованої кореспонденції, а також стягнення на користь ОСОБА_1 з відповідача моральної шкоди в розмірі 1 300 000,00 грн, відсутні.

Доводи апеляційної скарги позивача не впливають на правильність висновків суду першої інстанції. Крім того, наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.О.Тимченко

Судді: О.А. Мірута

Я.В. Хейло