Справа №477/132/21
Провадження №2/489/112/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Назаровою С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачки звернувся до суду з позовом, яким просив: стягнути з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 50500,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму франшизи у розмірі 1500,00 грн.; стягнути з відповідачів на користь позивачки судовий збір у розмірі 908,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що 06.09.2020 о 17:55 год. в м. Миколаєві, Інгульський район, Херсонське шосе, 1, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом RENAULT MASTER з державним номерним знаком НОМЕР_1 та повертаючи ліворуч при зеленому сигналі світлофора не надав дорогу транспортному засобу ЗАЗ TF69YO з державним номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.11.2020, водія ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за вчинення дій, які призвели до ДТП. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власницею автомобіля ЗАЗ TF69YO з державним номерним знаком НОМЕР_2 є ОСОБА_1 . Згідно акту огляду транспортного засобу від 08.09.2020, акту виконаних робіт № БД -7-00003 та товарного чеку № БД-7-00004 від 29.12.2020 за відновлювальний ремонт автомобіля позивачка сплатила 52000,00 грн. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу RENAULT MASTER з державним номерним знаком НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» на підставі Полісу № 200650335. Оскільки полісом встановлено ліміт суми відшкодування за шкоду заподіяну майну у розмірі 130 000,00 грн. та франшизи 1500,00 грн., вважає, що з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» слід стягнути суму відшкодування у розмірі 50500,00 грн. та з ОСОБА_4 суму франшизи 1500,00 грн.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказує, що 06.09.2020 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу RENAULT MASTER з державним номерним знаком НОМЕР_1 та транспортного засобу ЗАЗ TF69YO з державним номерним знаком НОМЕР_2 . 07.09.2020 до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» звернувся представник позивача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ з урахуванням фізичного зносу запчастин склала 34 930,78 грн. з ПДВ. Страховик виплачує потерпілій особі не вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, а страхове відшкодування, яке визначається відповідно до п. 1 ст. 22, ст. ст. 29, 35, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Розмір страхового відшкодування було розраховано наступним чином: 34930,78 грн. (матеріальний збиток) -1300,00 грн. (франшиза відповідно до полісу 200650335) 2097,52 грн. (сума ПДВ)=31 533,26 грн. (сума страхового відшкодування). 15 січня 2021 року страховик здійснив остаточну виплату страхового відшкодування у розмірі 31 533,26 грн. на рахунок позивача на підставі полісу 200650335. У відповідача не має правових підстав для виплати страхового відшкодування на підставі Акта виконаних робіт № БД -7-00003 від 29.12.2020, оскільки цей документ вказує лише на витрати, понесені у зв`язку з ремонтом автомобіля, при цьому зазначений акт не містить розрахунку коефіцієнту зносу на запчастини, який обов`язково застосовується при розрахунку страхового відшкодування відповідно до вимог Закону.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 04.03.2021, цивільну справу № 477/132/21 передано до Ленінського районного суду м. Миколаєва за місцем заподіяння шкоди.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.04.2021, цивільну справу прийнято до провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.04.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Від представниці позивачки неодноразово надходили заяви про відкладення судового розгляду з різних підстав.

При вирішенні питання щодо можливості проведення судового розгляду цивільної справи за відсутністю сторін, суд керується тим, що сторони скористались процесуальними правами на подання заяв по суті справи, клопотань про проведення експертизи, витребування доказів, тощо. Також бере до уваги розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, відсутність ухвали про визнання явки сторін обов`язковою, тривалість розгляду, належність повідомлення сторін та учасників справи, необхідність дослідження додаткових доказів, окрім тих, що наявні в матеріалах цивільної справи, допиту свідків, тощо.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи не встановлено, тому судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно приписів ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що 06 вересня 2020 року о 17:55 год. в м. Миколаєві, Інгульський район, Херсонське шосе, 1, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом RENAULT MASTER з державним номерним знаком НОМЕР_1 та повертаючи ліворуч при зеленому сигналі світлофора не надав дорогу транспортному засобу ЗАЗ TF69YO з державним номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.11.2020 року, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП і підданий адміністративному стягненню у виді штрафу розміром 340 (триста сорок) гривень.

За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Власником транспортного засобу ЗАЗ TF69YO з державним номерним знаком НОМЕР_2 є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с 7).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу RENAULT MASTER з державним номерним знаком НОМЕР_1 застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» за Полісом обов`язкового (добровільного) страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200650335 (а.с. 15).

Згідно Акта виконаних робіт № БД-7-00003 від 29.12.2020, вартість ремонту автомобіля Daewoo Lanos, з державним номерним знаком НОМЕР_2 становить 52 000,00 грн.

За проведення ремонту автомобіля Daewoo Lanos, з державним номерним знаком НОМЕР_2 позивачем сплачено 52000 грн. 00 коп., що підтверджується товарним чеком № БД-7-00004 від 29.12.2020 (а.с. 10).

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно частини другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене ( упущена вигода).

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

При цьому, пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено судам, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зазначений Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Тобто, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність.

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу RENAULT MASTER з державним номерним знаком НОМЕР_1 застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» за Полісом обов`язкового (добровільного) страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200650335 (а.с. 15).

Так, судом було встановлено, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди у відповідача був дійсний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Як вбачається з ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

07 вересня 2020 року представник позивачки - ОСОБА_3 звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 06 вересня 2020 року за участю транспортного засобу RENAULT MASTER з державним номерним знаком НОМЕР_1 та транспортного засобу ЗАЗ TF69YO з державним номерним знаком НОМЕР_2 .

Згідно Полісу обов`язкового (добровільного) страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200650335, вбачається, що розмір франшизи становить 1300,00 грн.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу ТОВ «Експертно-Асистуюча компанія «Фаворит» від 08.09.2020, вартість матеріального збитку , заподіяного власнику колісного транспортного засобу ЗАЗ TF69YO з державним номерним знаком НОМЕР_2 , після аварійного пошкодження, станом на 08 вересня 2020 року дорівнює з урахуванням ПДВ (на запасні частини), без врахування ВТВ, становить 34 930,78 грн.

ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» на адресу ОСОБА_1 направило повідомлення щодо виплати страхового відшкодування, відповідно до якого сума страхового відшкодування складає 31 533,26 грн. (34930,78 грн. (матеріальний збиток) -1300,00 грн. (франшиза відповідно до полісу 200650335) 2097,52 грн. (сума ПДВ)=31 533,26 грн. (сума страхового відшкодування).

З платіжних доручень № 28644 від 13.01.2021, № 28718 від 14.01.2021, № 28802 від 15.01.2021, вбачається, що ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування за Полісом обов`язкового (добровільного) страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200650335 у загальному розмірі 31 533,26 грн. (а.с. 71-73).

Щодо позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму франшизи у розмірі 1500 грн., суд приходить до наступного. Статтею 36 Закону України статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

У зв`язку з тим, що суду не надано звіту про оцінку вартості пошкодженого майна, доказів на підтвердження звернення позивачки до страхової компанії щодо повідомлення про настання страхового випадку та відшкодування страхової виплати, суд приходить до висновку, що обов`язок по відшкодуванню шкоди та виплаті страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200650335 автомобіля марки RENAULT MASTER з державним номерним знаком НОМЕР_1 , підлягає виконанню саме страховиком (крім того, розмір завданої шкоди не перевищує ліміту страхової відповідальності).

Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача суму франшизи у розмірі 1300 грн..

В задоволенні позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди слід відмовити, оскільки ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» виплачено страхове відшкодування.

Щодо вимог про стягнення з відповідача понесені позивачем судові витрати суд приходить до наступного.

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20).

Отже, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Однак, в порушення вимог ст. 137 ЦПК України, позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, квитанції про сплату за послуги адвоката, тощо, а тому витрати на правничу допомогу не підлягають стягненню.

Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, враховуючі що вимоги до ОСОБА_2 задоволені в повному обсязі, з нього на користь позивачки підлягає стягненню 454грн. на користь позивачки.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, 282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму франшизи у розмірі 1300 грн. 00 коп.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди , завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп.

В задоволенні вимоги про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», юридична адреса: м. Київ, вул. Героїв Сталінграду, 4, корп 6а, .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено «03» квітня 2023 року.

Суддя Н.О. Рум`янцева