Справа № 404/1844/23
Провадження №2/405/366/23
У Х В А Л А

24 квітня 2023 року Суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда Іванова Л.А., при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність службових осіб та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ковальов А.І. (діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВА № 1049219 від 11.03.2023 року), в інтересах позивача звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність уповноважених осіб Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, яка полягає у довготривалому та неефективному досудовому розслідуванні кримінального провадження № 0004074 від 05.05.2018 року, розпочатому за ознаками скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України в ході якого нездійснені всі слідчі дії (розшукові) дії у строк, визначений чинним Кримінальним процесуальним кодексом України, а також в ігноруванні вимог чинного законодавства України в частині проведення повного, швидкого та неупередженого досудового розслідування;

визнати, що саме через незаконні рішення, неефективне досудове розслідування та протиправну тривалу бездіяльність посадових осіб Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області та Кропивницької окружної прокуратури при розслідуванні кримінального провадження № 0004074 від 05.05.2018 року спричинено ОСОБА_1 , як потерпілому внаслідок кримінальних правопорушень моральну шкоду;

стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок державного бюджету шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку компенсації завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури моральної шкоди в розмірі 600 000,00 грн., тобто по 300 000,00 грн., з кожного відповідача, солідарно.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 березня 2023 року матеріали зазначеної цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність службових осіб та стягнення моральної шкоди передано за підсудністю на розгляд до Ленінського районного суду м. Кіровограда.

18 квітня 2023 року Ленінським районним судом м. Кіровограда отримано матеріали зазначеної цивільної справи.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 32 ЦПК України справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Дослідивши вказану позовну заяву та додані до неї матеріали в порядку вирішення питання про відкриття провадження у справі, вважаю, що позовну заяву слід повернути позивачу, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як вбачається з позовної заяви предметом спору є визнання протиправною бездіяльність уповноважених осіб Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, яка полягає у довготривалому та неефективному досудовому розслідуванні кримінального провадження № 0004074 від 05.05.2018 року, розпочатому за ознаками скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, в ході якого нездійсненні всі слідчі дії (розшукові) дії у строк визначений чинним Кримінальним процесуальним кодексом України, а також в ігноруванні вимог чинного законодавства України в частині проведення повного, швидкого та неупередженого досудового розслідування, крім того, предметом спору є стягнення моральної шкоди.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до приписів частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинств.

Згідно з ч. ч.1, 3 ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

В свою чергу, позивач, звертаючись до суду з зазначеним позовом, крім вимоги про стягнення моральної шкоди, також заявив вимогу про визнання протиправною бездіяльність уповноважених осіб Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, яка полягає у довготривалому та неефективному досудовому розслідуванні кримінального провадження № 0004074 від 05.05.2018 року, розпочатому за ознаками скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, в ході якого нездійсненні всі слідчі дії (розшукові) дії у строк, визначений чинним Кримінальним процесуальним кодексом України, а також в ігноруванні вимог чинного законодавства України в частині проведення повного, швидкого та неупередженого досудового розслідування.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що «фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Статтею 1 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що кримінальне провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При цьому, пунктом 18 частини 1 статті 3 КПК України встановлено, що здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні віднесено до повноважень слідчого судді.

В статті 303 КПК України наведено перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Так, у відповідності до приписів пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

При цьому, частинами 1-3 статті 306 КПК України встановлено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.

Розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарг.

Статтею 307 КПК України встановлено, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Тим самим, оскільки контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні здійснюється слідчими суддями у відповідності до приписів КПК України, позовна вимога про визнання протиправною бездіяльність уповноважених осіб Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, яка полягає у довготривалому та неефективному досудовому розслідуванні кримінального провадження № 0004074 від 05.05.2018 року, розпочатому за ознаками скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України в ході якого нездійсненні всі слідчі дії (розшукові) дії у строк, визначений чинним Кримінальним процесуальним кодексом України, а також в ігноруванні вимог чинного законодавства України в частині проведення повного, швидкого та неупередженого досудового розслідування, - не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства.

Судовий захист особою своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів гарантується. Втім, таке звернення до суду обумовлене дотриманням вимог процесуального закону, що надає можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому, слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до відкриття провадження у справі.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" (заява № 49069/11), право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти.

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду.

Відповідно до частин 4 та 5 статті 188 ЦПК України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом та щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Відповідно до приписів пункту 2 частини 4 статті 185 ЦПК України позовна заява повертається у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Підстав для застосування положень ст. 188 ЦПК України за даним позовом судом не встановлено.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність службових осіб та стягнення моральної шкоди, оскільки виходячи зі змісту позовної заяви позивачем одночасно заявлено вимоги, які розглядаються за правилами різних видів судочинства, а саме: кримінального та цивільного судочинства, об`єднання заявлених позивачем вимог в одному провадженні є недопустимим в силу положень цивільного процесуального законодавства та передбачає інший порядок розгляду такої категорії справ з дотриманням певної форми звернення з такими вимогами до суду, що зумовлює застосування судом положень п.2 ч.4 ст.185 ЦПК України.

Поряд з цим, слід роз`яснити, що відповідно до ч.7ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись п. 2 ч. 4 ст. 185, 188, ст. 258, ст. 260, ст. 353 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И Л А:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність службових осіб та стягнення моральної шкоди, - повернути позивачу ОСОБА_1 на підставі п.2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Копію заяви залишити в суді.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 , що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду, або в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова