Справа №: 398/3370/21
провадження №: 2-з/398/16/23
УХВАЛА

Іменем України

"01" травня 2023 р.

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

судді - Нероди Л.М., за участі секретаря Міщенко С.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №398/3370/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення за договором позики та процентів за користування позики,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з заявою про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення за договором позики та процентів за користування позикою, у якій просить суд до вирішення справи по суті накласти арешт та оголосити заборону на відчуження нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Заяву мотивує тим, що на розгляді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області подана позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення за договором позики та процентів за користування.

Заявник зазначає, у разі задоволення позовних вимог, а також враховуючи ціну позову в розмірі 176000 доларів США вибраний нею вид забезпечення не дасть можливості відповідачам уникнути майнової відповідальності шляхом відчуження майна.

Крім того, стверджує, що 26.04.2023 року ОСОБА_2 здійснює відчуження належного йому майна.

Судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення позики та процентів у розмірі 176 000 доларів США.

До заяви про забезпечення позову заявником надано Інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №330284204 від 26.04.2023 року щодо суб`єкта відповідно до якої ОСОБА_2 належить:

- житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 26.5 м2, у т.ч. житловою 14.5 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельна ділянка, кадастровий № :05:190:0002, площею 0.0823 Га;

- житловий будинок, загальною площею 33.9 м2, у т.ч. житловою 15.2 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, загальною площею 33.9 м2, у т.ч. житловою 15.2 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- земельна ділянка, кадастровий № :05:201:0011, площею 0.0484 Га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- земельна ділянка, кадастровий № :05:201:0010, площею 0.049 Га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 87 м2, у т.ч. житловою 44.9 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;

- житловий будинок, загальною площею 46.1 м2, у т.ч. житловою 13.4 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_4 ;

- земельна ділянка, кадастровий № :06:365:0001, площею 1.1457 Га, призначена для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, для обслуговування засолочної бази та овочепереробного цеху, розташована за адресою: АДРЕСА_5 ;

- земельна ділянка, кадастровий № :10:457:0002, площею 0.0712 Га, призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, для обслуговування будівлі магазину, розташована за адресою: АДРЕСА_6 ;

- житловий будинок, загальною площею 39.6 м2, у т.ч. житловою 19.7 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;

- магазин непродовольчих товарів, загальною площею 474.9 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_6 .

та оголосити заборону на його відчуження.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення суду.

При розгляді заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права власності (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмету позову (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного суду від 15.01.2019 у справі №915/870/18).

Відповідно статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS №005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини ).

Відповідно статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі Дорани проти Ірландії ЄСПЛ зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20.07.2004 у справі Шмалько проти України вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявив вимоги про стягнення боргу к розмірі 176 000 доларів США.

Відповідно п. 3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22 грудня 2006 року №9 позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Заявник просить застосувати вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту та заборону вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження майна належного відповідачам.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої дол. цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також убезпечення від спричинення значної шкоди позивачу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача.

Суд зауважує, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна (квартири) не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою, на думку суду, може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Предметом спору є повернення боргу у розмірі 176 000 доларів США, що є значною суммою, тому невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, якщо позов буде задоволено, у зв`язку з цим суд дійшов висновку, що даний вид забезпечення є співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами.

При цьому, суд вважає, що забезпечення позову у вказаний спосіб не завдасть шкоди сторонам, оскільки арешт та заборона відчуження майна тимчасово перешкоджає вчиняти дії щодо його відчуження. При цьому майно залишається у повному володінні та користуванні власника такого майна, та у разі відмови у позові заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, та врахувавши, що вказаний спосіб забезпечення є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення позову у вказаний вище спосіб.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову задоволити.

Забезпечити позов, а саме накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_2 , РНКОПП НОМЕР_1 :

- житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 26.5 м2, у т.ч. житловою 14.5 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельна ділянка, кадастровий №:05:190:0002, площею 0.0823 Га;

- житловий будинок, загальною площею 33.9 м2, у т.ч. житловою 15.2 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, загальною площею 33.9 м2, у т.ч. житловою 15.2 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- земельна ділянка, кадастровий №:05:201:0011, площею 0.0484 Га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- земельна ділянка, кадастровий №:05:201:0010, площею 0.049 Га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 87 м2, у т.ч. житловою 44.9 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;

- житловий будинок, загальною площею 46.1 м2, у т.ч. житловою 13.4 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_4 ;

- земельна ділянка, кадастровий №:06:365:0001, площею 1.1457 Га, призначена для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, для обслуговування засолочної бази та овочепереробного цеху, розташована за адресою: АДРЕСА_5 ;

- земельна ділянка, кадастровий №:10:457:0002, площею 0.0712 Га, призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, для обслуговування будівлі магазину, розташована за адресою: АДРЕСА_6 ;

- житловий будинок, загальною площею 39.6 м2, у т.ч. житловою 19.7 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;

- магазин непродовольчих товарів, загальною площею 474.9 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_6 .

та оголосити заборону на його відчуження.

Забезпечити позов, а саме заборонити вчиняти дії щодо відчуження майна належного ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА