Справа № 372/980/23
Провадження № 2-641/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2023 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Висоцької Г.В., за участю секретаря Куник О.В., представниці позивача Воробець Л., представника відповідачки ОСОБА_1 , розглянувши в приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міський житловий центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути із відповідачки ОСОБА_2 заборгованість за надані житлово-комунальні послуги по утриманню будинків і споруд, прибудинкових територій та послуг з управління багатоквартирним будинком з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог у загальному розмірі 39718 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн.

В обгунтування своїх вимог зазначив, що ТОВ «МЖЦ» є суб`єктом господарювання, що проводить діяльність в галузі надання житлово-комунальних послуг по утриманню будинків і споруд, прибудинкових територій та послуг з управління багатоквартирним будинком на території Обухівської міської ради. Між позивачем та відповідачкою укладено договір про надання житлово-комунальних послуг 11.12.2013 року. Відповідачка користується в повній мірі житлово-комунальними послугами, які надає позивач, жодних претензій щодо якості та кількості послуг не надавала. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відповідачка є власником квартири АДРЕСА_1 , отримує послуги з управління багатоквартирними будинком в повному обсязі. При цьому, з березня 2017 року не виконує зобов`язання по їх оплаті, що призводить до порушення права позивача на своєчасне та повне отримання плати за надані послуги. Відповідачці неодноразово направлялись претензії-попередження з пропозицією оплати борг в повному обсязі або укласти договір про реструктуризацію боргу та попередження про звернення позивача до суду для захисту своїх порушених прав. У зв`язку із цим позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги.

Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 04.04.2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляду у порядку спрощеного провадження.

12.05.2023 року представником відповідачки подано відзив, в якому зазначив, що на час звернення позивач за вказаним позовом до суду строк позовної давності щодо періоду з 01.03.2017 по 13.03.2020 року сплив, в той час як поважних причин пропуску чи клопотання про його поновлення позовна заява не містить. Відтак, позивач міг здійснювати нарахування заборгованості лише з 13.03.2020 року. Також позивачем у різні періоди надання послуг надаються різні розрахунки вартості таких послуг. А тому просив врахувати його позицію у відзиві та задовольнити позов частково, з урахуванням викладених у ньому розрахунків.

11.05.2023 року представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог.

Представником відповідачки подано до суду відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому просив задовольнити позов частково,з урахуванням його власних розрахунків та застосувати строк позовної давності.

20.06.2023 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій заперечив щодо застосування строків позовної давності, оскільки позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості. А отже, строки переривались.

Суд, вислухавши представників позивача та відповідача та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області від 06 вересня 2011 року № 911 «Про визначення виконавця послуг з управління багатоквартирними жилими будинками та іншими спорудами на території Обухівської міської ради» та рішення Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області від 06 листопада 2012 року №1166 «Про визначення виконавця послуг з управління групою будинків і споруд та утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на території Обухівської міської ради» виконавцем таких послуг є ТОВ «Міський житловий центр».

Згідно п 2 рішення Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області від 05 лютого 2013 року № 134 «Про погодження тарифів на послуги з управління групою будинків і споруд, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на території Обухівської міської ради» погоджено перелік основних послуг та робіт з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Відповідачці ОСОБА_2 належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССО №561613, загальний розмір площі 53,7 кв.м.

Згідно акту про фактичне місце проживання від 22.02.2023, ОСОБА_2 фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Між ТОВ «МЖЦ» та ОСОБА_2 укладено договір про надання житлово-комунальних послуг від 11.12.2013 року.

В свою чергу, відповідачка житлово-комунальними послугами по утриманню будинків і споруд, прибудинкових територій та послугами з управління багатоквартирним будинком користується в повній мірі, жодних претензій, щодо, якості та кількості наданих послуг не надавала.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 2 частини 2 статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно абзацу 2 частини 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VI1I передбачено, що управління багатоквартирним будинком здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Згідно пункту 10 статті 7 Закону співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг. Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української PCP від 30 червня 1983 року № 5464-Х.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у постановах по справах № 638/11034/15-ц від 10 грудня 2018 року, № 464/2736/15-Ц від 22 листопада 2019 року.

Стаття 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Щодо заяви представника відповідачки про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Суд зазначає, що спірні правовідносини виникли з приводу несплати відповідачкою наданих позивачем житлово-комунальних послуг по утриманню будинків і споруд, прибудинкових територій та послуг з управління багатоквартирними будинками. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.

Разом із тим, представник позивача у відповіді на відзив та у судовому засіданні зазначала про переривання перебігу строку позовної давності в зв`язку із зверненням позивача до суду в 2021 році із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлові комунальні послуги із відповідачки.

Як вбачається із матеріалів справи 17.12.2021 року судом видано судовий наказ про стягнення із відповідачки заборгованості на користь позивача за період з 01.05.2018 по 30.04.2021 року.

21.07.2022 року ухвалою суду такий судовий наказ скасовано.

Частинами другою, третьою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист на стягнення боргу може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Саме до цього зводиться правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 21 січня 2015року у справі № 6-214цс14 та Верховного Суду у справі № 16-13753св18 у постанові від 23 травня 2018 року.

Суд вважає, що позовна давність не спливла до тих щомісячних платежів, від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом не минуло 3 роки. Таким чином суд вважає, що позивач має право на стягнення заборгованості за період з 01 січня 2019 року по 31 травня 2023 року включно.

Однак, в зв`язку із тим, що представник позивача не надала суду належних доказів, які б могли довести дату звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, суд може обрахувати строк позовної давності виключно із дати ухвалення судового наказу, виданого Обухівським районним судом Київської області в грудні 2021 року. Так, початок обліку строку нарахування заборгованості за відповідачкою із врахуванням переривання перебігу позовної давності слід рахувати із місяця наступного після того, в якому був ухвалений судовий наказ, тобто з 01.01.2019 року.

Щодо тарифів на житлово-комунальні послуги, що надавались позивачем за період заборгованості, суд зазначає наступне.

Виходячи із позовної заяви, позивач посилається на останнє рішення Обухівської міської ради №312 від 07.06.2018 року, яким наче б то затверджено вартість послуги з управління групою будинків і споруд та утримання будинків і споруд та прибудинкової території ПДВ в гривнях за кв.м. загальної площі.

Інших рішень позивач не зазначає і не надає до позову та заяв про збільшення позовних вимог, а відтак весь наступний період часу і по теперішній час вартість таких послуг має бути незмінною, а саме 4,25 грн/кв.м.

До того ж, з зазначений розрахунок заборгованості в позові не дає розуміння суду про розмір застосовного позивачем тарифу при обрахуванні заборгованості.

Отже, суд погоджується із позицією сторони відповідачки, та вважає за необхідне використати тариф 4,25 грн./кв.м для розрахунку заборгованості відповідно до рішення Обухівської міської ради №312 від 07.06.2018 року.

Відповідно до наведеного, розрахунок заборгованості виглядає так: кількість місяців, за які виникла заборгованість 52 міс. (з 01.01.2019 року по 31.05.2023) * (тариф 4,25 грн/кв.м * 53,7 кв.м. (загальна площа квартири)), що дорівнює 11 867 грн. 70 коп.

Щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.

У позовній заяві позивач вказав, що, окрім повернення боргу за надані ним послуги, відповідач має сплатити позивачеві три проценти річних й інфляційні втрати та надав розрахунок, згідно з яким нарахував три проценти річних й інфляційні втрати за період прострочення.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі N 686/21962/15-ц (пункт 45)).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне стягнути з відповідачів інфляційні витрати з 01.01.2019 року по травень 2023 року включно, що становить 6774 грн. 38 коп.

За аналогічний період суд стягує і 3% річних - 1571 грн.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 81, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Міський житловий центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Міський житловий центр» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2019 року по 31.05.2023 рік в розмірі 11867,70 грн., три відсотки річних простроченої суми заборгованості в розмірі 1571 грн., інфляційні нарахування в розмірі 6774,38 грн., а також частину сплаченого судового збору в розмірі - 1366,15 грн., а всього 21 579, 23 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г. В. Висоцька