"28" квітня 2023 р. Справа № 363/2244/23
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

28 квітня 2023 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Баличева М.Б., під час вирішення питання про прийняття до розгляду заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Петрівська сільська рада Вишгородського району Київської області про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна,-

УСТАНОВИЛА:

27.04.2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Татунець В.В. звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із вказаною заявою, у якій просить: визнати недієздатною ОСОБА_2 недієздатною; призначити опікуном над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ; судові витрати по справі віднесни на рахунок держави.

Ознайомившись зі змістом заяви та доданих до неї документів, доходжу такого висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи недієздатною.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Так, заява про визнання фізичної особи недієздатною подається до суду у порядку, передбаченому главою 2 розділу ІV ЦПК України та повинна відповідати як загальним вимогам, передбаченим у ст. 175, 177 ЦПК України, так і спеціальним, які передбачені ст. 297 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 297 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Предметом доказування в даній категорії справ є: наявність стійкого психічного розладу, який істотно впливає на здатність особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; факти, що підтверджують вказані обставини; причинний зв`язок між психічним розладом і тим, що громадянин не здатний в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій керувати ними.

Усі доводи і докази щодо предмету доказування мають бути чітко і детально викладені заявником у поданій заяві.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Згідно постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» № 3 від 25.05.1998 р. зазначено, що даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами.

У порушення ч. 3 ст.297 ЦПК України заявник в обґрунтування своїх вимог не зазначив та не надав суду докази, що свідчать про наявність у ОСОБА_2 жительки психічних захворювань, які діагностовано лікарями та існують станом на дату звернення до суду з даною заявою, а саме: виписки із історії хвороби психіатричних закладів (амбулаторної картки хворого), довідки про знаходження, перебування на обліку особи у психіатричних лікувальних закладах тощо.

Зі змісту поданої заяви вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 людина з числа похилого віку, тяжко хвора, обмежена рухатися самостійно, прикута до ліжка, не може турбуватися та утримувати себе, потребує постійної сторонньої допомоги, цілодобового піклування та догляду, перебуває на обліку у невропатолога, потребує стороннього догляду та нагляду.

До заяви не додано жодного доказу, які б підтверджували такі обставини, які в свою чергу є ключовими при вирішенні питання щодо визнання особи обмежено дієздатною, чи недієздатною, що в свою чергу передбачено ч. 1ст. 36 ЦК України. До заяви долучено висновок про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 09.02.2023, який не містить діагнозів та відомостей щодо стійкого психічного розладу.

Обмеження особи у здатності самостійно обслуговувати себе та потребування сторонньої допомоги не свідчать самі по собі про наявність саме психічного розладу.

Отже, Представником Заявника не враховано, що відповідно до абз. 5 п.1.4 «Правил опікита піклування»,затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.99 N 34/166/131/88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 р. за N 387/3680, діяльність щодо забезпечення догляду, надання соціально-побутового та медичного обслуговування громадянам похилого віку, інвалідам і дітям з вадами фізичного та розумового розвитку, які цього потребують здійснюють органи соціального захисту населення. Фізична хвороба може бути підставою для визнання особи інвалідом, надання такій особі постійного догляду, соціальних послуг у відповідності до Закону України «Про соціальні послуги», але не є підставою для визнання фізичної особи недієздатною.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно ч. 1 ст. 300 ЦПК України, суд вирішує питання щодо призначення над недієздатною особою піклувальника або опікуна не інакше, як за поданням органу опіки та піклування. Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий порядок призначення над недієздатними особами опіки, а саме за поданням відповідного органу, а не за заявою фізичної особи.

Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий порядок призначення над недієздатними особами опіки, а саме - за поданням відповідного органу, а не за заявою фізичної особи.

Отже, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства: захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в цьому конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою.

Крім того, фізична особа може бути призначена опікуном (піклувальником) лише за її згодою, що повинно бути виражено в письмовій заяві. Особа, яка виявила бажання виконувати обов`язки опікуна (піклувальника), подає до органу заяву про клопотання перед судом про призначення її опікуном (піклувальником). До заяви додається медичний висновок про те, що за станом здоров`я заявник може бути опікуном (піклувальником). Спеціалісти органу опіки і піклування обстежують матеріально-побутові умови проживання майбутнього опікуна (піклувальника), складають відповідний акт і готують до суду подання щодо кандидатури опікуна (піклувальника). В додатках поданої заяви представник заявника просить призначити опікуном чоловіка Заявника , ОСОБА_3 , однак згода бути опікуном в матеріалах справи відсутня.

Крім того, у заяві не зазначені докази, які підтверджують можливість заявника бути опікуном, а саме: довідки про стан його фізичного та психічного здоров`я, характеристики (з місця роботи або місця проживання), акт обстеження матеріально-побутових умов заявника та не зазначено і не долучено доказів чи перебуває ОСОБА_3 на психоневрологічному обліку в медичному закладі.

Пунктом 3.3 частини 3 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді від 17 червня 1999 року, визначений перелік документів за наявності яких орган опіки та піклування призначає опікуна, а саме: рішення суду про визнання громадянина недієздатним, акт обстеження умов проживання особи, що потребує опіки, опис її майна та майбутнього опікуна, довідки про стан здоров`я особи, яка потребує опіки та її опікуна, довідки про судимість майбутнього опікуна.

Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий перелік документів та порядок призначення над недієздатними особами опіки.

Всупереч вищезазначеним вимогам закону заявником до суду подано заяву, яка не відповідає ЦПК України.

Крім того, заява не містить вмотивованого окремого клопотання про призначення експертизи.

Відповідно дост. 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Згідно із ч. 1 ст. 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Таким чином, клопотання учасника судового розгляду про призначення експертизи має містити перелік питань, з яких експерт має надати суду висновок, найменування закладу, якому необхідно доручити проведення експертизи, мотиви призначення експертизи.

Також, відповідно до вимог ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. У заяві про визнання особи недієздатною, заявниця просить звільнити її від сплати судового збору, посилаючись на важкий матеріальний стан, проте доказів на підтвердження цього не надає.

З 1 вересня 2015 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" відповідно до якого виключено п. 9 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір", згідно якого судовий збір не справлявся за подання до суду заяви про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви у справах окремого провадження, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі: 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, виходячи з положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір», заявник зобов`язаний сплатити судовий збір у розмірі 536,80 грн., та надати до суду квитанцію на підтвердження його сплати, або подати докази, що підтверджують звільнення його від сплати судового збору.

За змістом ч. ч. 1, 2ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Оскільки позовна заява подана без додержання вимог, викладених у статтях ст.175, 177, 318 ЦПК України, тому суддя залишає її без руху.

Керуючись статями175,177,185 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Залишити без руху заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Петрівська сільська рада Вишгородського району Київської області про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна, надавши заявнику строк десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених в мотивувальній частині ухвали недоліків.

Роз`яснити, що якщо недоліки заяви не будуть усунуті у строк, встановлений судом, заява буде вважатися неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Б. Баличева