Справа № 930/914/23
Провадження №2/930/362/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2023 року м. Немирів

Немирівський районий суд Вінницької області

в складі головуючого судді: Царапори О.П.

при секретарі судових засідань: Цицака А.І.

за участю позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представника третьої особи

яка не заявляє самостійні вимоги: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду м. Немирів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування Немирівської міської ради Вінницької області про розірвання шлюбу між подружжям та визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Виклад позиції позивача.

06 жовтня 2013 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Немирівського районного управління юстиції у Вінницькій області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено актовий запис за № 86 від 06 жовтня 2013 року.

За час перебування в шлюбі мають двох спільних дітей, сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На даний час подружжя проживають окремо. З позивачем за адресою по АДРЕСА_1 проживає син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . З відповідачкою за адресою по АДРЕСА_2 проживає донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спільне сімейне життя у пожружжя не склалося. Останні роки між подружжям виникли такі стосунки, що вони не можуть проживати як сім`я та виконувати сімейні обов`язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного.

Позивач неодноразово протягом останніх років намагався обговорити з відповідачкою їх особисті сімейні проблеми, спокійно вирішити їх, однак ніяких позитивних результатів це не дало.

В сімейних стосунках нічого не змінювалося за останніх кілька років, а тому відносини переросли в ще більш ворожі.

За таких обставин позивач вважає, що розлучення це єдиний вихід , а подальше спільне проживання з відповідачкою є неможливим.

Окрім того позивач із відповідачем уклали договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини.

Такі обставини й стали підставою для позивача звернутися до суду з даним позовом.

Виклад позиції відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог до суду не подавала, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 11.04.2023 року.

Заяви, клопотання позивача, відповідача

Заяви та клопотання від учасників судового розгляду до суду не надходили.

Процесуальні дії у справі

Відповідно до ухвали судді від 11.04.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування Немирівської міської ради Вінницької області про розірвання шлюбу між подружжям та визначення місця проживання дитини в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 27.04.2023 року.

В судове засідання для розгляду справи прибули позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 у зв`язку із чим суд вважає, що перешкод для розгляду справи немає.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

06.10.2013 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Немирівського районного управління юстиції у Вінницькій області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 86 від 06 жовтня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.14).

Від шлюбу мають двох спільних дітей, сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 (а.с.12,13).

Спільне проживання позивача з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні цінності, внаслідок чого почали виникати непорозуміння та сварки, що призвело до того, що вони почали проживати окремо. Їхній шлюб носить формальний характер.

На даний час із позивачем за адресою АДРЕСА_1 проживає син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а з відповідачкою за адресою АДРЕСА_2 проживає донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

06.04.2023 року позивач із відповідачем уклали договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини (а.с.15).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові та просив їх задовольнити. Суду пояснив, що їх шлюб розпався і зберегти його неможливо. На даний час він та відповідачка проживають окремо один від одного, а тому вважає, що подальше збереження родини, з урахуванням їх з відповідачем відносин є неможливим, через що просить суд шлюб розірвати. Окрім того суду пояснив, що з відповідачем існує домовленість, про що було складено договір про здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, а саме, що син буде проживати з ним, а з відповідачкою їх донька.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала повність та не заперечувала щодо розірвання шлюбу. Суду пояснила, що дійсно шлюб розпався і зберегти його неможливо. Не заперечувала, що їх син ОСОБА_4 проживав із позивачем, а донька ОСОБА_5 буде проживати із нею і це їх спільна домовленість з позивачем і діти проти цього не заперечують.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 щодо задоволення даного позову не заперечував. Суду пояснив, що якщо сторони дійшли до висновку розірвати шлюб то це їх особисте рішення, головне, щоб це рішення жодним чином не впливало негативно на волевиявлення дітей.

За змістом ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Положенням ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.206 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

У відповідності із статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо.

Позивач наполягає на розірванні шлюбу, збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем.

Таким чином встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам дитини, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про розірвання шлюбу.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину.

Відповідно до ч.4, ч.6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я.

Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини . Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частиною 1 ст.161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч.1 ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, ч.ч.2 і 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Досить тривалий час спільна неповнолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає разом з позивачем за адресою по АДРЕСА_1 . Позивач самостійно займається вихованням та утриманням дитини, забезпечує її матеріально та піклується про неї, має власне житло, в якому створені належні умови для проживання та розвитку дитини. Позивач, як батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує дитину усім необхідним, проявляє батьківську турботу, піклується про її фізичний та духовний розвиток, цікавиться станом здоров`я та успіхами, виявляє інтерес до її внутрішнього світу. Тобто з боку позивача відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання дитини разом з ним, чи негативно впливали на її виховання та розвиток.

Відповідач не заперечує щодо визначення місця проживання спільної дитини разом з батьком, про що надала відповідні пояснення у судовому засіданні.

Висновки суду

Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, прихильність дитини до батька, зв`язок з батьком, а також те, що в даному випадку відповідач визнає позов та не заперечує щодо того, щоб спільна дитина проживала разом з батьком, суд приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Судовий збір покладається насторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються :1)у разізадоволення позову на відповідача;2)у разівідмови впозові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК).

В поданому позові позивач не просить суд стягнути з відповідача судові витрати за позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, зважаючи на відсутність вимоги позивача про стягнення з відповідача оплаченого ним судового збору, суд не вирішує таку вимогу.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 76-81, 83, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, ч.4 ст.268, ст.ст.273, 274-279 ЦПК, на підставі ст.ст.75, 77, 79, 84, 150, 179, 180, 181, 182, 183, 191 СК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування Немирівської міської ради Вінницької області про розірвання шлюбу між подружжям та визначення місця проживання дитини, - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 06.10.2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Немирівського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 86, - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище позивачу залишити « ОСОБА_2 ».

Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: https://court.gov.ua/fair/ на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет.

Повний текст рішення виготовлено 28.04.2023 року.

Суддя: О.П. Царапора