Справа № 159/1467/23
Провадження № 2/159/553/23
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі головуючого судді Шишиліна О. Г., за участі секретаря Панечко К. В., розглянувши в порядку загального позовного провадження у підготовчому відкритому судовому засіданні в м. Ковель цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Колодяжненської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно за заповітом -,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Колодяжненської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно за заповітом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , про що складено відповідний актовий запис про смерть та Виконавчим комітетом Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області 17 березня 2020 року видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 . До складу спадщини ввійшли всі права та обов`язки померлого, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Від імені ОСОБА_2 був посвідчений заповіт в Колодяжненській сільській раді 21.11.2019 за №150. Розпорядження щодо всього майна зроблене на користь позивача.

Як стверджує позивач, вона прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_2 , шляхом подачі в Ковельську державну нотаріальну контору Волинської області заяви про прийняття спадщини.

Позивача зазначає, що є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 . З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний вище будинок позивач звернулася до нотаріуса, на що отримала відповідь про неможливість видачі свідоцтва, у зв`язку з відсутністю в померлого на момент смерті зареєстрованого за ним права власності на житловий будинок.

Таким чином, позивач через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що входить до складу спадщини спадкодавця, не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказане нерухоме майно.

Враховуючи наведене, позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, однак представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю.

Представник відповідача Колодяжненської сільської ради у судове засідання не з`явився, просить справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги фактично визнали.

Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з`ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст. 206, 207 ЦПК України.

Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, враховуючи визнання відповідачем заявлених позивачем позовних вимог у повному обсязі, перевіривши наявність законних підстав для задоволення позову, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 виданим Виконавчим комітетом Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області 17 березня 2020 року.

Таким чином, після смерті ОСОБА_2 , відкрилася спадщина на майно, що належало спадкодавцеві на день смерті.

Від імені ОСОБА_2 в Колодяжненській сільській раді 21 листопада 2019 року за №150 був посвідчений заповіт. Все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося і взагалі, все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право ОСОБА_2 заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як було встановлено судом, ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до довідки №2 виданої Колодяжненською сільською радою Ковельського району Волинської області від 11 січня 2023 року, згідно з записом в погосподарській книзі №7 2016-2020 років в АДРЕСА_1 була зареєстрована і проживала ОСОБА_3 з 1978 року і була виписана у зв`язку зі смертю, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . В даному житловому будинку на день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований і проживав її чоловік ОСОБА_2 з 1978 року і був виписаний у зв`язку зі смертю, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інших зареєстрованих осіб немає. Заповіт від імені ОСОБА_3 в Кричевичівській сільській раді не посвідчувався. Колодяжненською сільською радою посвідчувався заповіт від імені ОСОБА_2 за №150 від 21.11.2019. Заповіт не змінено і не відмінено.

Згідно з відомостями наданими Ковельською державною нотаріальною конторою Волинської області після смерті ОСОБА_2 заведена спадкова справа №302/2020. Позивачем ОСОБА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було подано заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців немає.

Позивач ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 03.11.1965, зареєстрованим Кричевичівською сільською радою Ковельського району Волинської області. Відповідно до вказаного свідоцтва батьком позивача є ОСОБА_2 .

09 серпня 1986 року позивачем було укладено шлюб із ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 виданим Кричевичівською сільською радою Ковельського району Волинської області від 09 серпня 1986 року, та змінено прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 .

Відповідно до витяга з погосподарської книги №7 с. Черемошне за 1996-2000 роки Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області виданого Колодяжненською сільською радою Ковельського району Волинської області від 11 січня 2023 року №1 по особовому рахунку № НОМЕР_4 житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами належить ОСОБА_2 та знаходиться в АДРЕСА_1 . Будинок збудований в 1967 році.

Позивачем ОСОБА_1 , станом на 17 серпня 2022 року, було замовлено технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Положеннями ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235, ч. 1 ст. 1236 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Положеннями ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом посвідченим Колодяжненською сільською радою Ковельського району Волинської області 21.11.2019, №150 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Позивач прийняла спадщину в порядку визначеному ЦК України, шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом, на підставі наданих доказів, а саме досліджених раніше витяга з погосподарської книги №7 за 1996-2000 роки с. Черемошне виданого Колодяжненською сільською радою Ковельського району Волинської області від 11 січня 2023 року №1 та довідки №2 виданої Колодяжненською сільською радою Ковельського району Волинської області від 11 січня 2023 року встановлено, що спадкодавець правомірно набув право власності на спірний житловий будинок, тому це майно входить до складу спадкової маси.

В той же час, відсутність державної реєстрації права власності на спірне майно не позбавляє позивача права на спадкування.

Згідно з листом Ковельської державної нотаріальної контори Волинської області вих. №350/01-16 від 23 січня 2023 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.

У п. 3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 зазначається, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Також, у даному листі, зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом унесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч. 4 ст. 3 зазначеного закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03.08.2004) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 05.08.92 №449 (втратила чинність).

Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані в період до 05.08.92, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції від 23.02.2016 №8.4-35//18/1).

У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлювальний документ відсутній, питання про належність цього майна попередньому власнику та визначення наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Мін`юсту від 21.02.2005 №19-32/319).

За таких обставин спадкове право позивача на набуття права власності на нерухоме майно може бути реалізовано лише в судовому порядку.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №557/1209/16-ц.

Враховуючи час побудови нерухомого майна, яке спадкується, відсутність ознак самовільного будівництва, суд вважає необхідним вжити заходи для захисту прав позивача ОСОБА_1 , в спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України, а саме шляхом визнання права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 10, 12, 81, 82, 89, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:О. Г. ШИШИЛІН