Справа № 461/6927/20 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/811/3717/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 листопада 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року акціонерне товариство (далі АТ) «Ідея Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 172632 грн. 33 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 12.04.2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту та страхування (далі кредитний договір) №Z60.18169.005140338, згідно з яким відповідачу надано кредит в розмірі 99842 грн., зі сплатою 15,5% річних та інших платежів за користування кредитними коштами у терміни та розмірах, визначених кредитним договором та графіком щомісячних платежів.

Відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 172632 грн. 33 коп., з яких станом на 16.07.2020 року: основний борг 86683 грн. 41 коп.; прострочений борг 10309 грн. 50 коп.; прострочені проценти 12209 грн. 53 коп.; строкові проценти 163 грн. 17 коп.; нарахована плата за обслуговування кредиту 5206 грн. 86 коп.; прострочена плата за обслуговування кредиту 54814 грн. 26 коп.; пеня за несвоєчасне погашення платежів, нарахована по 29.02.2020 року 3245 грн. 50 коп.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, на адресу відповідача направлено вимогу від 12.05.2020 року про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме: достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також пеню, нараховану на день повного погашення заборгованості, та інші платежі за кредитним договором. Повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до відповідача будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.

15.09.2020 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов до АТ «Ідея Банк», в якому просив: визнати недійсним пункт 1.5 договору кредиту та страхування №Z60.18169.005140338 від 12.04.2019 року про здійснення оплати за щомісячне обслуговування кредитної заборгованості, за надання яких встановлена плата, відповідно до пункту 5 Додатку №1; визнати недійсною умову пункту 5.7.4 Додатку №1 до договору кредиту та страхування №Z60.18169.005140338 від 12.04.2019 року «Порядок повернення кредиту. Кількість та розмір платежів, періодичність внесення» в частині визначеної в даному графіку «Інші послуги банку», які підлягають до сплати за період з 12.04.2019 року по 12.04.2023 року; зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів, здійснених ним за цим кредитним договором з часу його укладення, зарахувавши сплачені кошти на загальну суму 38670 грн. в рахунок погашення основного боргу, та стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 грн.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що всупереч ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якою надання інформації щодо кредиту відповідача має бути безоплатним, позивачем встановлено плату за надання такої інформації.

Зазначає, що АТ «Ідея Банк» не мав права встановлювати такий платіж у кредитному договорі за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами. Вважає, що така умова договору є нікчемною.

Наголошує, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

Зазначає, що на виконання договору ним здійснено наступні платежі: 23.05.2019 року на суму 7790 грн.; 11.07.2019 року на суму 7790 грн.; 12.09.2019 року на суму 15300 грн.; 15.10.2019 року на суму 7790 грн., а всього: на суму 38670 грн., з яких лише 8186 грн. 94 коп. було зараховано на погашення основного боргу, решта грошових коштів у сумі 30483 грн. 06 коп. були зараховані банком в рахунок погашення плати за обслуговування кредиту.

Рішенням Галицького районного суду у м. Львові від 09 листопада 2020 року первісний позов АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 172632 грн. 23 коп. та судовий збір у розмірі 2102 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «Ідея Банк» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права і ухвалити нове рішення, яким його зустрічний позов задовольнити, а в задоволенні позову АТ «Ідея Банк» відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що сторони кредитного договору не домовились про всі істотні умови, які визначені законодавством, а сам договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що, в свою чергу, є підставою для визнання частини такого договору недійсним.

Звертає увагу, що 12.04.2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту та страхування №Z60.18169.005140338, за яким було надано кредит в розмірі 99842 грн. зі сплатою 15,5% річних та строком повернення до 12.04.2023 року, при цьому, загальна вартість кредиту за пунктом 5.10 даного договору становила 370051 грн. 39 коп., з яких вартість «інших послуг банку» становить 229561 грн. 53 коп.

За позицією апелянта, сума заборгованості, яка вказана у наданій банком довідці-розрахунку, є необґрунтованою та недоведеною, оскільки з розрахунку заборгованості неможливо перевірити правильність та принципи порядку нарахування вказаної суми.

Наголошує, що АТ «Ідея Банк» не мав права встановлювати такий платіж у кредитному договорі за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, а тому така умова договору є нікчемною.

Зазначає, що суд не врахував вимоги статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» про безоплатність послуг банку щодо надання інформації по кредиту, а тому, на його переконання, наявні підстави для задоволення зустрічного позову, в свою чергу, вимоги АТ «Ідея Банк» задоволенню не підлягають.

Вважає, що АТ «Ідея Банк» незаконно нараховував плату за обслуговування кредитної заборгованості, а тому кредитний договір в цій частині підлягає визнанню недійсним із зобов`язанням банку здійснити перерахунок здійснених платежів.

15.03.2021 року від АТ «Ідея Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому банк заперечує доводи та вимоги апелянта.

12.09.2022 року та, додатково, 12.01.2023 року апелянт ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 подав додаткові письмові пояснення, в яких, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, вказує на нікчемність оспорюваних ним положень кредитного договору, а тому просить його зустрічний позов задовольнити частково, лише в частині зобов`язання банку здійснити перерахунок платежів із зарахуванням сплачених ним коштів на суму 38670 грн. в рахунок погашення основного боргу. При цьому, позивач не подав до суду заяви про відмову від частини заявлених ним у зустрічному позові позовних вимог.

В судове засідання апеляційного суду представник АТ «Ідея Банк» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи банк був належним чином повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у його відсутності.

Заслухавши пояснення сторони апелянта в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.04.2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 (позичальником) укладено договір кредиту та страхування №Z60.18169.005140338, згідно з яким, банк надав позичальнику кредит для власних потреб у розмірі 99842 грн., включаючи сплату за рахунок кредиту одноразового страхового внеску в розмірі 19840 грн.

Пунктом 1.3 кредитного договору визначено, що за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі 15,5%.

Строк кредитування становить 48 місяців (п.1.4 договору).

У пункті 1.5 кредитного договору вказано, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до пункту 5 додатку №1, як «інші послуги банку».

Додаток №1 є невід`ємною частиною договору (п.4).

Плата за обслуговування кредиту включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням засобів електронного зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі банку, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за договором кредиту, зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом, надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника, опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Розмір цієї плати визначений у пункті 5 додатку №1 до кредитного договору, яким передбачено графік платежів за кредитом.

Право банку в односторонньому порядку вимагати дострокового повернення кредиту передбачено пунктом 3.3 кредитного договору.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, завтерджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, положення укладеного між сторонами кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними.

Так, зокрема, пунктом 2 додатку №1 до кредитного договору передбачено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 4,90% від початкової суми кредиту, загальний розмір якої за весь термін кредитування становить 229561 грн. 53 коп.

Графік щомісячних платежів за кредитним договором визначено у пункті 5 додатку №1 до цього договору (а.с.128 т.1), згідно з яким, позичальник кожного місяця вносить однаковий платіж у розмірі 7709 грн. 41 коп. (за останній місяць 7709 грн. 12 коп.), який складається із трьох платежів: за тілом кредиту, процентами за користування кредитом та плати за надання послуги із щомісячного обслуговування кредитної заборгованості («інші послуги банку»).

Згідно з випискою по рахунку (а.с.34-35 т.1), станом на 16.07.2020 року, позичальник вніс чотири платежі, а саме: перших два платежі (травень, липень 2019 року) по 7790 грн., у вересні 2019 року 15300 грн., а у жовтні 2019 року (останній платіж) 7990 грн., на загальну суму 38870 грн., позаяк, з урахуванням нікчемності умови кредитного договору про плату за обслуговування кредитної заборгованості повинен був внести в цей період (станом на 16.07.2020 року) платежі по сплаті тіла кредиту на загальну суму 13158 грн. 59 коп. та проценти за користування кредитними коштами на загальну суму 18389 грн. 14 коп., що сумарно становить 31547 грн. 73 коп.

Отже, з урахуванням нікчемності умови кредитного договору про внесення плати за обслуговування кредитної заборгованості та з урахуванням здійснених позичальником платежів на загальну суму 38870 грн., прострочена заборгованість за кредитним договором станом на 16.07.2020 року відсутня, а, навпаки, наявна переплата в розмірі 7322 грн. 27 коп. (38870 грн. 31547,73 грн.), тому підстав для задоволення вимоги банку про дострокове стягнення всієї суми кредиту, в тому числі нарахованої та простроченої плати за обслуговування кредитної заборгованості, пені за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, немає.

При цьому, з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21), вимоги ОСОБА_1 за зустрічним позовом також не підлягають задоволенню, оскільки встановлених законом підстав для визнання оспорюваних пунктів кредитного договору недійсними немає, в силу їх нікчемності.

Оскільки наслідки недійсності нікчемності вказаних положень кредитного договору враховані апеляційним судом при вирішенні первісного позову банку та у зв`язку з відмовою в задоволенні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, вимога ОСОБА_1 за зустрічним позовом про зобов`язання банку здійснити перерахунок заборгованості є також безпідставною.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в повному обсязі з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні первісного та зустрічного позовів з наведених вище мотивів.

Відповідно до статті 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором за наслідками розгляду справи апеляційним судом, понесені апелянтом ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3884 грн. 22 коп. (за вимогою майнового характеру по первісному позову) підлягають стягненню з АТ «Ідея Банк».

У зв`язку із залишенням апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення в частині вирішення його зустрічного позову та несплатою апелянтом при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в цій частині судового збору в розмірі 2522 грн. 40 коп. (за зустрічними вимогами немайнового характеру), про що апеляційним судом помилково не вказано при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження, судовий збір у вказаному розмірі підлягає стягненню з ОСОБА_1 в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 листопада 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства «Ідея Банк» у користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3884 гривень 22 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2522 гривень 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 20 січня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич