Справа № 346/430/20
Провадження № 6/346/28/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого судді Беркещук Б.Б.

секретаря Романчук Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Коломийський відділ державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Адміністрація Державної прикордонної служби України, про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України посилаючись на те, що ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області вiд 10 лютого 2020 року в справі №346/430/20 задоволено подання старшого державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби південно-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Кузьмин М.В. та тимчасово обмежено, його ОСОБА_1 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, до виконання зобов`язань, покладених згідно постанови Апеляційного суду Закарпатської області від 06 серпня 2018 р. про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 583 605,37 грн. на користь держави.

Фактично на даний час виконавче провадження закінчене, заявник жодним чином не ухилявся від виконання зобов`язань, покладених на заявника судовим рішенням, а тому підстав для подальшого застосування до заявника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України немає, а обмеження, покладене не нього ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 10.02.2020 р. у справі №346/430/20 підлягає скасуванню. До того, згідно відповіді Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 22.03.2023 № 21.12-20/28359, наданої на адвокатський запит, на виконанні у ДВС перебувало виконавче провадження №60310934, відкрите на підставі постанови Апеляційного суду Закарпатської області від 06.08.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 , штрафу у розмірі 583 605,37 грн. Виконавче провадження завершене 27.12.2020 та знищене у зв?язку із закінченням термінів зберігання. Надати копії виконавчого провадження №60310934 неможливо.

Крім того, заявник вказує, що тимчасове обмеження у його праві виїзду за кордон зняте не було. 14.03.2023 року під час виїзду за кордон з дружиною, яка є інвалідом 2 групи і потребує лікування за кордоном, заявник отримав рішення Державної прикордонної служби України про відмову в перетинанні державного кордону України на міжнародному автомобільному пункті «Шегині».

Представник заявника адвокат Бежук С.М. у судовому засіданні заяву підтримав та пояснив, що на ОСОБА_1 накладено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, в зв`язку з ухиленням від сплати боргу. Вважає, що немає жодних підстав для подальшого застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон оскільки виконавче провадження завершене 27.12.2020, надати копії виконавчого провадження неможливо, оскільки таке знищене у зв`язку з закінченням термінів зберігання. Подав заяву про розгляд справи без його та заявника участі.

До того ж, заявник ОСОБА_1 подав до суду додаткові доводи до поданої заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон. Зазначив що на даний час відсутні підстави для продовження заборони у праві його виїзду за межі України, так як викоанвче провадження №60310934 щодо виконання постанови Апеляційного суду Закарпатської області від 06.08.2018 року на даний час завершене та будь яких заходів з примусового виконання, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" щодо ОСОБА_1 органом виконавчої служби, не вчиняються. Окрім того його обмеження у праві виїзду за кордон на даний час завдає шкоди здоров"ю його дружині ОСОБА_2 , яка тривалий час хворіє, перенесла декілька операцій на території України і на даний час відповідно до обстеження КНП "Прикарпатського клінічного онкологічного центру Івано-Франківської обласної ради" встановлено рецедив хвороби і потребує негайного належного лікування, яке відповідно до досягнутих домовленостей безкоштовне може надати Європейський інститут онкології в м.Мілан Італія, однак у зв"язку з забороною його виїзду за кордон та відсутністю інших осіб, які мали б змогу супроводжувати його дружину під час поїздки та здійснювати догляд за нею під час лікування втрачається час, що може завдати шкоди здоров ю дружини. Просив судове засідання провести без його участі.

Представник ВДВС Микицей В.Д. не заперечив щодо задоволення заяви. Крім того надійшла заява від начальника Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції В.Попик про розгляд справи без участі представника ВДВС.

Представник заінтересованої особи Адміністрації Державної прикордонної служби України в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Крім того, представник вказав, що ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.02.2020 у цивільній справі № 346/430/20, якою суд, за поданням старшого державного виконавця Коломийського міськрайонного ВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції управління юстиції (м.Івано-Франківськ) Кузьмин М.В. тимчасово обмежив у праві виїзду за межі України боржника громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання постанови Апеляційного суду Закарпатської області №б/п видана 06.08.2018, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 583 605, 37 грн.

14 березня 2023 року в міжнародному пункті пропуску через державний кордон України для автомобільного сполучення «Шегині» посадовими особами Державної прикордонної служби України було відмовлено у праві виїзду з України громадянину України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.02.2020 у цивільній справі №346/430/20.

Зазначили що відповідно до спільного наказу Міністерства юстиції України та Міністерства внутрішніх справ від 30.01.2018 №256/5/65 «Про затвердження Порядку взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.02.2018 за N° 133/31585 (далі - спільний Порядок), а саме пункту 5 розділу IV інформація про особу, стосовно якої діє тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, вилучається з бази даних в разі винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання постанови Апеляційного суду Закарпатської області № б/н видана 06.08.2018, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 583605,37 грн., на адресу Адміністрації Державної прикордонної служби України для виконання не надходила.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, державного виконавця, взявши до уваги письмові пояснення представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити, за наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2020 року, подання старшого державного виконавця відділу Коломийського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби південно-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Кузьмин М.В. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України задоволено, тимчасово обмежено заявника по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов?язань, покладених на нього згідно постанови Апеляційного суду Закарпатської області від 06 серпня 2018 р. про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 583 605,37 грн. на користь держави. (а.с. 24-26).

Як вбачається з копії рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16 річного віку прийнятого начальником 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби «Шегині» (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) капітаном ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 заявнику ОСОБА_5 відмовлено в перетині державного кордону на виїзд з України, у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що зазначену особу ухв.Коломийського міськрайсуду Івано-Франківської області від 10.02.2020 за цив.спр. №346-430-20, ІН тимчасово обмежено у праві виїзду, з наявністю однієї з підстав, зазначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в країну громадян України» (а.с.39-40)

Із письмової відповідді Коломийського ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області від 22.03.2023 №21.12-20/28359 на адвокатський запит, вбачається, що на виконанні Коломийського ВДВС перебувало виконавче провадження №60310934 відкрите на підставі постанови №б/н, виданої 06.08.2018 Апеляційним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 583 605,37 грн. штрафу. Виконавче провадження завершене 27.12.2020 та знищене у зв`язку з закінченням терміну зберігання та надати засвідчені копії виконавчого провадження № 60310934 неможливо (а.с.45)

Згідно із ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно ч.ч.1,2 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів(посадових осіб),що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Частиною 3, 4 вказаної статті визначено, що суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

При вирішенні питання про відсутність підстав для застосування встановлених судом обмежувальних заходів мають враховуватися, європейські принципи (пропорційність втручання, легітимність мети тощо), а також конкретні обставини, які мають свідчити про виконання боржником своїх обов`язків та характер перешкод, що створюють встановлені обмеження для певної особи.

У справі «Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria)» (рішення від 26.11.2009, заява № 34383/03) Європейський суд визначив загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям, а саме ґрунтуватися на законі; переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції; та знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому вжиття обмежувальних заходів з метою стягнення неоплачених боргів може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості (пункт 49).

У справі «SoeringvsUK» від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Згідно приписів ст. 63 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Також слід враховувати, що Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, передбачено дві підстави для зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України в межах виконавчого провадження: - закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; - скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі.

З аналізу зазначених норм слідує, що скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Предметом розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є не питання правомірності вжиття судом заходів забезпечення виконання судового рішення у вигляді обмеження боржника у праві виїзду за межі України як такої, а виключно наявність чи відсутність підстав для його скасування.

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виконав постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 06.08.2018, про стягнення з нього на користь держави штрафу в розмірі 583 605, 37 грн. Згідно відповіді Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 22.03.2023 № 21.12-20/28359, на виконанні у ДВС перебувало виконавче провадження №60310934, відкрите на підставі постанови Апеляційного суду Закарпатської області від 06.08.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 , штрафу у розмірі 583 605,37 грн. Виконавче провадження завершене 27.12.2020 та знищене у зв?язку із закінченням термінів зберігання. Надати копії виконавчого провадження №60310934 неможливо (а.с.45).

У статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

З урахуванням наведеного, наслідки закінчення виконавчого провадження, закріплені у ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», не настають у разі завершення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 37 зазначеного Закону.

Крім того, відповідно до частини 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Відповідно до спільного наказу Міністерства юстиції України та Міністерства внутрішніх справ від 30.01.2018 №256/5/65 «Про затвердження Порядку взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.02.2018 за № 133/31585 (далі - спільний Порядок), а саме пункту 5 розділу IV, інформація про особу, стосовно якої діє тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, вилучається з бази даних у разі винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ч. 5 ст. 441 ЦПК України мотивування є обов`язковою вимогою заяви боржника про скасування тимчасового обмеження в праві виїзду за кордон. При чому вмотивованість заяви - це відображення всіх мотивів та обґрунтувань заяви у її змісті, які забезпечені повнотою доказів, їх достатністю та належністю.

Вмотивованість заяви є свідченням того, що доводи та міркування сторони (учасника) судового процесу повинні бути відображені у заяві; заявником повинно бути зібрано та подано докази приведеним доводам та обставинам; наведені норми права, якими урегульовані спірні правовідносини, з наданням обґрунтування того, чому ті чи інші правові норми мають бути застосовані у конкретній спірній ситуації.

Натомість, в своїй заяві та поясненнях заявник зазначає про те, що він не ухилявся від виконання зобов`язань та те, що немає жодних підстав для застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України оскільки виконавче провадження щодо нього завершене 27.12.2020 та знищене у зв?язку із закінченням термінів зберігання. Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку, суд не перевіряє обґрунтованість подання про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України. Таке питання було вирішено Коломийським міськрайонним судом 10 лютого 2020 року та з даного приводу прийнято судове рішення, яке набрало законної сили, тому застосоване тимчасове обмеження прав заявника є цілком виправданим, оскільки воно сприяє погашенню заборгованості боржника перед стягувачем.

Суд зазначає, що під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, розуміються будь-які свідомі діяння (дії, бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у боржника є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборні сили, події тощо). Тобто ухилення від виконання рішення суду може виражатися не лише у активних діях боржника, але й в утриманні від вчинення дій, спрямованих на виконання судового рішення.

Факт ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, не спростовано, відсутність можливості виконати (частково виконати) обов`язок не доведено, об`єктивних обставин, які б незалежно від боржника унеможливили вчинення реальних дій на виконання обов`язку, не встановлено.

Заявник не подав жодних доказів, що він намагався виконати рішення суду за рахунок інших грошових коштів або наявного у неї рухомого майна будь-якої цінності.

Сукупність досліджених обставин справи, не дають на даний час підстав дійти переконливого висновку про наявність обставин, які давали б підстави для скасування обмежувальних заходів, оскільки виконання боргових зобов`язань не підтверджено жодними належними доказами, жодних фінансових документів заявником не було надано, відтак не можна стверджувати про очікуване виконання рішення суду.

Судом не встановлено підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 та скасування тимчасового обмеження останньої у праві виїзду за межі України, оскільки тоді втрачається сама суть застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, як заходу забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання особою своїх зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням.

Судом не приймаються доводи ОСОБА_1 та його захисника стосовно того, що йому вкрай важливо виїхати за межіУкраїни в зв`язку з потребою лікування дружини, оскільки це не є підставою для задоволення заяви про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Обставини, які слугували для застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника на даний час не відпали, тому в задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України слід відмовити.

При цьому, суд роз`яснює, що відповідно до ч. 8 ст. 441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 76, 80, 81, 259-261, 353, 441 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Коломийський відділ державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Адміністрація Державної прикордонної служби України, про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя Беркещук Б. Б.