С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
____________________________________________________________________________________________
Провадження 4-с/760/22/23
В справі 760/3996/22
У Х В А Л А

І . Вступна частина

21 березня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коробенка С.В., за участю секретаря Семененко А.Д. розглянувши скаргу ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шабанова Віталія Валерійовича, стягувач: ОСОБА_2 .

ІІ. Описова частина

У лютому 2022 року Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шабанова Віталія Валерійовича, стягувач: ОСОБА_2 .

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.08.2021 у справі №760/2720/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 5000,00 грн.

20.01.2022 для звернення даного судового рішення до виконання, Солом`янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист.

В даному виконавчому листі було не вірно зазначено по-батькові боржника - « ОСОБА_1 », замість правильного « ОСОБА_1 ».

Таким чином, заявник зазначає, що виконавчий лист не відповідає вимогам п.3 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не містив правильних відомостей про боржника.

02.02.2022 стягувач подала заяву та виконавчий лист приватному виконавцю Шабанову В.В., який заміть повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, виніс постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1, чим не дотримався положення Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, приватний виконавець, в постанові вказав по-батькові боржника « ОСОБА_3 », чим порушив права заявника.

Таким чином, постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шабанова В.В. про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 від 02.02.2022 є неправомірною та підлягає скасуванню.

23.02.2022 автоматизованим розподілом судової справи між суддями головуючим у справі визначено суддю Коробенка С.В.

27.01.2023 від представника Стягувача надійшло клопотання про долучення доказів до справи в якому також просив відмовити у задоволенні скарги.

Скаржник, приватний виконавець та заінтересована особа в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.08.2021 у справі №760/2720/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 5000,00 грн.

20.01.2022 Солом`янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист.

Звертаючись до суду з скаргою, Скаржник ОСОБА_1 посилається на те, що в даному виконавчому листі було не вірно зазначено дані по-батькові боржника - « ОСОБА_3 », замість правильного « ОСОБА_4 », а тому виконавчий лист не відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не містив правильних відомостей про боржника, в зв`язку з чим приватний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу, без відкриття виконавчого провадження.

При цьому, судом встановлено, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.06.2022, виправлено помилку, допущену у виконавчому листі №760/2720/21, виданому Солом`янським районним судом м. Києва 20.01.2022, шляхом зазначення в графі «Боржник» правильно по-батькові боржника « ОСОБА_4 » замість неправильного « ОСОБА_3 ».

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Із зазначеного вище вбачається, що при виконанні своїх обов`язків з примусового виконання рішень суду органи державної виконавчої служби мають діяти в межах повноважень та у спосіб який передбачений законом, а саме Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Стаття 124 Конституції України, ст. 18 ЦПК України гарантують обов`язковість виконання судових рішень, що набрали законної сили для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

При цьому, п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено обов`язкові вимоги до виконавчого документа.

Частина 4 ст. 4 Закону визначає вичерпний перелік підстав, за яких виконавчий документ повертається стягувачеві.

Так, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Встановлено, що 02.02.2022 р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Шабановим В.В., було винесено постанову ВП НОМЕР_1 та відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 760/2720/21, виданого Солом`янським районним судом м. Києва 20.01.2022 р.

Примусове виконання рішень здійснюється органами державної виконавчої служби на підставі виконавчих документів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Згідно ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відомості про сторін виконавчого провадження вносяться до АСВП на підставі даних, зазначених у виконавчому документі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить перелік дій, які виконавець має право та зобов`язаний вчиняти.

Так, відповідно до частини першої даної статті, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною третьою статті 18 цього закону визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, в тому числі: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Відповідно до ч.5 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Таким чином, Закон України «Про виконавче провадження» зобов`язує державного виконавця прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо: не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання; він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом; пред`явлений до відповідного органу державної виконавчої служби (ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Шабановим В.В. виконавчі дії проведені у відповідності до вимог закону, що регулюють виконавче провадження, а тому подана скарга є необґрунтованою та в її задоволенні слід відмовити.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 259-261, 268, 352-355, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд ухвалив:

1. Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шабанова Віталія Валерійовича, стягувач: ОСОБА_2 .

2. Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: