Справа № 201/6131/22
Провадження №2/932/2031/22
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2023 року м. Дніпро
Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого - судді Овчиннікової О.С.,
за участю секретаря судового засідання - Фетіскіної К.Р.,
за участю позивача - ОСОБА_1 ,
за участю представника третьої особи - Голик О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради в особі управління-служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав,
Позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради в особі управління-служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав. На обґрунтування позову зазначив, що з 14 квітня 2006 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та страшу доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.07.2018 року шлюб між ними був розірваний, діти залишилися проживати разом з батьком. Фактичні шлюбні відносини були припинені з січня 2018 року. Сторони проживають окремо, дитина мешкає разом з позивачем, спору щодо місця проживання дитини не було. З того часу мати життям сина не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися та брати участь у його вихованні, матеріально не допомагає. На сьогоднішній день сину виповнилося 12 років, він з матір`ю не спілкується, не має до неї почуттів, окрім образи, оскільки мати не дзвонить, не приходить, не виявляє бажання спілкуватися. Нагляд за станом здоров`я, за навчанням та вихованням дитини здійснює тільки позивач, відповідачку ці питання не цікавлять. З урахуванням викладеного, просить суд позбавити відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні сина - ОСОБА_3 , 2011 року народження, та призначити його єдиним опікуном сина.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, на їхньому задоволенні наполягав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату та місце судового розгляду, своїм правом дати особисто пояснення в судовому засіданні чи подати відзив на позов не скористалася, заяв про причини неявки чи клопотань про відкладення не подавала.
Представник третьої особи - Голик О.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , надала висновок адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , 1979 року народження, відносно дитини ОСОБА_3 , 2011 року народження .
Суд, вислухавши позицію сторін по справі, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке:
Судом встановлено, що сторони у справі з 14.04.2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.07.2018 року (справа № 200/5303/18).
Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 28.01.2011 року Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій, актовий запис № 47.
Відповідачка ОСОБА_2 у зв`язку з реєстрацію 21.08.2018 року шлюбу з ОСОБА_6 змінила прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 21 серпня 2018 року, актовий запис № 1037.
Відповідно до висновку адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування, від 28.03.2023 № 5/6-26, комісією з питань захисту прав дитини одноголосно було прийнято рішення про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Органом опіки встановлено, що мати не приймає участі з 2018 року у житті, навчанні, вихованні дитини, не проживає разом з дитиною.
З висновку органу опіки та піклування від 28.03.2023 року № 5/6-26 та наданих довідок КЗО «Навчально-виховний комплекс № 144 «Спеціалізована школа з поглибленим вивченням івриту, історії єврейського народу, єврейських традицій - дошкільний навчальний заклад (дитячий садок)» Дніпровської міської ради від 20.03.2023 року, акту обстеження умов проживання від 20.03.2023 року судом встановлено, що батько ОСОБА_1 приділяє увагу навчанню та вихованню сина ОСОБА_9 , батьківські збори відвідує систематично, з розумінням ставиться до рекомендацій вчителя. Протягом останніх років навчання сина мати ОСОБА_2 до шкоди не приходила, батьківські збори не відвідувала, з вчителями не спілкується. ОСОБА_9 мешкає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , мати дитини з ними не мешкає.
Розпорядженням голови адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 22.06.2022 року № 74-р підтверджено місце проживання дитини, ОСОБА_3 , 2011 р.н., разом з батьком - ОСОБА_1 , 1967 р.н., для тимчасового виїзду дитини за межі України.
Розпорядженням голови адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 28.07.2022 року № 78-р визначено місце проживання ОСОБА_3 з батьком - ОСОБА_1 .
Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Як вбачається із тексту позовної заяви, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 , підставою позбавлення батьківських прав відповідача зазначив п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України.
У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з п.п. 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов`язку і невиконання обов`язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).
Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для матері (батька), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач на засідання комісії з питань захисту прав дітей адміністрації Соборного району ДМР не з`явилася, пояснень не надала, про бажання спілкуватися з сином та приймати участь у її житті не заявляла.
Відповідачка ОСОБА_2 особисто в судове засідання не з`явилася, своїм правом на надання пояснень щодо своїх заперечень проти позбавлення батьківських прав не скористалася.
Таким чином, належних та допустимих доказів щодо будь якої участі відповідачки у виконанні своїх обов`язків у вихованні дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти матеріали справи не містять, аліменти вона не сплачує.
Жодних доказів на підтвердження бажання відповідачки ОСОБА_2 приймати участь у вихованні, навчанні, підтримання здоров`я, дозвіллі дитини впродовж судового розгляду справи з вересня 2022 року до липня 2023 року матеріали справи не містять.
Тому суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачки зробить життя дитини кращим, ніж зараз, буде відсутня залежність від волі відповідача щодо вирішення багатьох питань, в тому числі, але не виключно, про виїзд за кордон, це буде відповідати інтересам дитини.
Проаналізувавши встановлені обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача підлягають задоволенню, оскільки позивачем надані достатні докази свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачкою, які свідчать про ухилення ОСОБА_2 від виховання сина ОСОБА_9 , тому позбавлення батьківських прав буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дитини.
Стосовно призначення позивача ОСОБА_1 опікуном малолітнього ОСОБА_3 , 2011 року народження, то суд зазначає таке.
Статтею 58 ЦК України визначено коло осіб над якими встановлюється опіка, зокрема у ній зазначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
Згідно ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун та піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.
Згідно ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України .
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України , доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України , належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На час розгляду справи органом опіки та піклування Соборного району подання про призначення над малолітнім ОСОБА_3 , 2011 року народження, опікуном позивача не надавалось, чого вимагають вимоги вищенаведених норм права, зокрема, вимоги ч. 3 ст. 60 ЦК України , а тому враховуючи наведене в задоволенні позову в частині призначення позивача опікуном необхідно відмовити, з наведених вище мотивів та підстав.
Відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у розмірі 992,40 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 23, 81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-268, 273, 279, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради в особі управління-служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав задовольнити частково.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у відношенні малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги щодо призначення ОСОБА_1 опікуном малолітньої дитини - залишити без задоволення.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 992 гривень 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.С. Овчиннікова