Справа № 344/3007/22
Провадження № 2/344/488/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Герлан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем з 07 травня 2013 року. В шлюбі у них народилося двоє дітей дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08.09.2021р. у справі №344/8506/21 шлюб розірвано, визначено юридичне місце проживання дітей за місцем проживання матері. За час спільного проживання з відповідачем у зареєстрованому шлюбі до моменту фактичного припинення шлюбних відносин сторони разом за спільні кошти придбали 2-х кімнатну квартиру загальною площею 69.0кв.м, житловою 33.3 кв.м. вартістю 291 870.0грн. та комору № ХСVІІІ площею 2.7 кв.м. вартістю 25530.0 гривень, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 . Квартира з коморою були придбані в інтересах сім`ї. Право власності на вказане нерухоме майно оформлені на відповідача, що підтверджується довідкою № 58462092 від 29.04.2016р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, хоча придбавалась за спільні кошти подружжя. Крім того за спільні кошти та особистою працею здійснювали у даній квартирі капітальний ремонт, оскільки квартира була придбана у стані «сирець» і для приведення її до придатного для проживання стану потрібні були значні кошти. Відповідач заперечує право позивача на спільне майно, неодноразово виганяв позивача з дому, забрав у позивача усі оригінали документів на квартиру, у добровільному порядку вирішити питання поділу майна не погоджується, тому позивач просила суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя 2-х кімнатну квартиру загальною площею 69.0кв.м, житловою 33.3 кв.м. та комору № ХСVІІІ площею 2.7 - кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 та в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за позивачем право власності на 1/2 частини квартири загальною площею 69.0кв.м, житловою 33.3 кв.м. та 1/2 частини комори № ХСVІІІ площею 2.7 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Представник відповідача подав суду відзив, яким заперечив позов, оскільки спірне майно придбано за особисті кошти та в особистих інтересах відповідача, частина з яких сплачена до шлюбу; до шлюбу сторони не перебували у фактичних шлюбних відносинах; договір укладено до шлюбу; в п. 2.3. договору купівлі-продажу встановлено перший внесок 164000 гривень, який сплачується до 12/11/2012 та передбачено графік платежів; платежі сплачено з 12/11/2012 по 22/07/2014; 25/12/2015 сплачено 25530 гривень; 197000 гривень з 291870 гривень відповідач сплатив до шлюбу; кошти на виплату за квартиру у відповідача були до укладення шлюбу; позивач з часу укладення шлюбу і до його розірвання не працювала, грошові кошти в квартиру не вкладала; право власності на квартиру зареєстровано після укладення шлюбу; заяву про прийняття до кооперативу позивач написав до укладення шлюбу; пояснення позивача про участь в ремонті квартири засновано на припущеннях; конфлікти сторін не стосуються предмету спору.

В судовому засіданні представник позивача надав перед судом пояснення про те, що метою позову є визнання 1/2 частки в праві власності, а не придбання квартири в сумісну власність; квартира і комора придбані в шлюбі за спільні кошти для проживання і користування сім`ї сторін; спільно здійснювали ремонтні роботи в квартирі; 09/11/2012 укладено договір про цільовий внесок на діяльність кооперативу, на цей час в шлюбі не перебували; був договір на перший внесок 167000 гривень, а наступні по 127000 гривень; останній платіж від 22/07/2014.

В судовому засіданні позивач надала перед судом пояснення про те, що квартиру придбано на дольову участь, курс був нестабільний, проживали спільно в будинку матері відповідача, робили ремонт спільно, кошти вкладали спільно; позивач допомагала клеїти шпалери; коли переїхали, то одна кімната була зроблена; позивач була репетитором; квартиру купили в шлюбі, позивач доглядала двох дітей сторін; діти мають проживати; весільні кошти позивач надала на купівлю квартири і ремонт; перший внесок за квартиру здійснила позивач, бо відповідач їхав закордон; перший внесок від імені позивача; відповідач знищив квитанцію; відповідач подав копію квитанції, в якій вказано його прізвище, а не позивача; гроші на квартиру були спільними, які надано спільно; з 01/06/2017 позивач почала працювати офіційно; 23/04/2017 зареєстровані в квартирі; коли народилась донька сторін, тоді жили у батьків позивача; позивач навчалась, а за неї платила матір; позивач працювала неофіційно і податки не платила; мама позивача давала їй грошові кошти, які ставали коштами позивача; позивач та відповідач спільно проживали до шлюбу; договір вступу в кооператив укладено в період, коли позивач та відповідач проживали спільно; договір купівлі-продажу укладено в період шлюбу; відповідач теж не надав докази, що його частину грошових коштів він заробив сам.

В судовому засіданні представник відповідача надав перед судом пояснення про те, що 197000 із 291000 відповідач вніс до шлюбу; більшість коштів вже було накопичено у відповідача; позивач не працювала і не вкладала; доказів про вкладення коштів позивач не подала; квартира належить на праві власності відповідачу; квитанції дав відповідач і особисто вніс кошти; робота позивача це припущення; позивач не працювала по ремонту, ремонт робив відповідач; гроші відповідача зберігала його матір і тому видавала; позивач не працювала і доходів не мала; доказів отримання коштів позивачкою від матері немає.

Судом встановлено наступні обставини.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08.09.2021р. у справі №344/8506/21 шлюб сторін спору розірвано.

Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 58462092 від 29.04.2016р. власником квартири АДРЕСА_2 зареєстровано відповідача на підставі технічного паспорта від 02/02/2016, виданого обслуговуючим кооперативом «Житловий кооператив «Європейський».

Технічний паспорт від 02/02/2016 виданого обслуговуючим кооперативом «Житловий кооператив «Європейський» на квартиру АДРЕСА_2 на ім`я відповідача.

Договір №03/12/12 про цільовий внесок у діяльність кооперативу укладено відповідачем 09/11/2012.

Акт прийому-передачі №24 складено про передання спірної квартири 23/05/2016.

Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду від 08/09/2021 розірвано шлюб сторін, зареєстрований 07/05/2013.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 надала показання про те, що є матір`ю позивача, до реєстрації шлюбу позивач та відповідач жили у свідка і вирішили придбати квартиру; в квартирі є доля позивача та відповідача; позивач вкладалась в ремонт квартири; поки навчалась позивач не працювала; свідок надала грошові кошти позивачці з весілля і вона вклала в квартиру; платила за квартиру позивач; відповідач казав, що на кладовку грошей немає; гроші сторони кудись вкладали; 2000 доларів і 20000 гривень надала свідок; позивач допомагала шпаклювати і клеїти обої; коли відповідача не було, тоді позивач була з майстрами; сторони жили у свідка з 2013 року; до 2013 року сторони жили у відповідача; доказів, що свідок заробляла закордоном немає; почала їздити закордон з 2015 року, в 2014 році була в Росії.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 надала показання про те, що є матір`ю відповідача, син з 2002 по 2012 роки заробляв по закордонах, складав і передав свідку грошові кошти; син купив квартиру в 2012; на час укладення договору не був одружений; син приїжджав і платив за квартиру; сам робив ремонти; майже все сплатив за квартиру; духовку і витяжку купила свідок; син відкладав гроші на весілля; син приводив позивачку додому до шлюбу; свідок не їздила на оплату за квартиру, коли він платив; не пам`ятає чи відповідач був, коли здійснювалась оплата за квартиру; свідок дала відповідачу грошові кошти, а він пішов платити; позивач була студенткою, у неї не було особистих коштів.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надав показання про те, що давно знайомий зі сторонами, відповідач їздив закордон і там заробляв грошові кошти, купив матеріали; у тестя свідка є автобус і свідок допомагав заносити матеріали; свідок неодноразово був присутній, коли відповідач робив ремонтні роботи; ніколи не чув, щоб хтось давав грошові кошти, крім відповідача; не знає як відповідач оплачував за квартиру; купив квартиру в стані сирець; товариші допомагали робити ремонт; зі слів відповідача знає, що матеріали для ремонту придбавав він; один раз був з відповідачем в магазині; 4 або 5 раз в рік був в спірній квартирі; не бачив, щоб позивач допомагала проводити ремонтні роботи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

В ч. 2 ст. 60 СК України вказано, що вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так позивачем надано перед судом пояснення про те, що спірну квартиру і комору до неї придбано в інтересах їх сім`ї, яка склалась до реєстрації шлюбу, оскільки сторони спільно сумісно проживали у батьків відповідача, а в наступному у батьків позивача та спільно перейшли проживати в спірну квартиру, після того як провели ремонт в одній кімнаті.

Хоча договір участі в житлово-будівельному кооперативі було укладено до реєстрації шлюбу, однак грошові кошти на оплату квартири було сплачено під час шлюбу сторін. Протягом шлюбу сторони проживали в спірній квартирі. Хоча позивач не працювала, однак вона навчалась та народила дітей сторін.

В ч. 1 ст. 64 СК України вказано, що дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак відповідач не подав суду договору про те, що на час вступу в житловий кооператив і на час укладення договору про придбання квартири, коли сторони вже проживали спільно; ним було укладено з позивачем договір, за змістом якого було визначено, що спірне майно придбано виключно за особисті грошові кошти відповідача, а позивач отримує право користування спірним майном у зв`язку з належністю до членів сім`ї власника спірного майна, а не приймає з ним участь у виплаті вартості квартири чи на позивача не поширюється правове регулювання щодо презумпції придбання всього майна подружжя в спільну сумісну власність під час шлюбу.

Так само відповідачем не надано суду жодного доказу того, що він заробив виключно своєю працею грошові кошти до шлюбу і саме їх повністю вклав в придбання спірного майна.

Крім цього саме відповідачем створено ситуацію укладення договору про вступ в кооперативне об`єднання до реєстрації шлюбу, а виплату грошових коштів за спірне майно здійснено під час шлюбу. При цьому сторони вже проживали спільно у їх батьків, а тому придбали спірну квартиру саме з метою проживання їх сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак позивач та її представник не довели перед судом будь-якими доказами, що позивач своїми затратами істотно збільшила вартість спірного майна.

Так само присутність позивача під час проведення ремонтних робіт третіми особами та її допомога клеїти шпалери не належать до обставин, що вказані ч. 1 ст. 62 СК України, що свідчить про істотне збільшення позивачем вартості майна внаслідок її трудових затрат.

Позивач просив суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя 2-х кімнатну квартиру загальною площею 69.0кв.м, житловою 33.3 кв.м. та комору № ХСVІІІ площею 2.7 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Доведення обставини придбання квартири в спільну сумісну власність є обов`язком позивача та належить до правових підстав позову про визнання права на частку у відповідному праві власності. Отже встановлення факту, що має юридичне значення у формі придбання квартири в спільну сумісну власність не належить до самостійних ефективних способів захисту прав в цьому спорі, оскільки будь-яким чином не поновлює порушене право, не припиняє порушення майнового права особи, про яке б було вказано в позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 781 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тому саме до обов`язків позивача належить доведення перед судом придбання спірної квартири у сумісну власність з відповідачем, а не перекладання відповідного обов`язку на суд у формі встановлення факту, що має юридичне значення для наступної реалізації позивачем його позову про визначення частки позивача у праві власності.

По-друге, встановлення придбання квартири в спільну сумісну власність прямо суперечить наступній вимозі позивача до відповідача за відповідною прохальною частиною позову про визнання за позивачем права на 1/2 частки у відповідному праві та придбання квартири в спільну сумісну власність.

По-третє, не можуть бути одночасно визнані сумісна і часткова форми власності на один і той самий об`єкт цивільних прав. В зазначеній частині позов є формою правового нігілізму, а тому не підлягає задоволенню.

Також позивачем не враховано, що відповідно до ст. 129 Конституції України однією із загальних засад правосуддя є обов`язковість виконання судових рішень, а речові права на нерухомість підлягають державній реєстрації.

Однак не може бути виконано рішення про одночасну реєстрацію встановлення факту придбання квартири в спільну сумісну власність і, разом з цим, про визначення 1/2 частки позивача в праві власності.

В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 69.0 кв.м, житловою 33.3 кв.м. та 1/2 частини комори № ХСVІІІ площею 2.7 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 ;

в іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бородовський С.О.