Справа № 953/1091/23
Провадження № 2/953/2220/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року м. Харків

Київський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Бобко Т.В.

секретар судових засідань Узденова М.Р.,

учасники справи:

позивач за основним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

представники позивача за основним позовом - ОСОБА_2 , Писаренко Андрій Григорович ,

відповідач за основним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача за основним позовом.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до ОСОБА_4 , яким просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 29 червня 2002 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №355. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу сторони мають двох дітей. Наразі шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, особисті відносини тривалий час між сторонами носять негативний характер, відсутнє нормальне спілкування, шлюб носить формальний характер.

Короткий зміст позовних вимог та доводів відповідача - позивача за зустрічним позовом.

06 березня 2023 року відповідач за основним позовом ОСОБА_4 звернулась із зустрічною позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 29 червня 2002 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №355 із зазначенням в мотивувальній частині рішення суду про те, що датою фактичного не проживання однією сім`єю сторін та відсутності ведення спільного господарства є 07 березня 2022 року та місцем проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 є місце проживання матері - ОСОБА_4 , та стягнути з ОСОБА_1 на її користь на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з березня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилалась на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які на даний час проживають разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні. Останнім часом подружнє життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя. З 07 березня 2022 року сторони фактично не проживають однією сім`єю, проживають окремо та не ведуть спільне господарство, сім`я припинила своє існування остаточно, шлюб існує формально. Саме 07 березня 2022 року ОСОБА_4 разом з малолітньою дитиною виїхала за кордон у зв`язку з бойовими діями у м. Харкові та введенням режиму воєнного стану. Після повернення позивача з малолітньою дитиною додому, з`ясувалось, що відповідач проживає з іншою жінкою, з якою у них склались фактичні шлюбні відносини. Неповнолітня дитина за взаємною згодою сторін залишається проживати разом з матір`ю, яка не може самостійно забезпечити дитині належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, а тому вважає необхідним звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, який є здоровим та працездатним. При цьому, просить звернути увагу на те, що окрім малолітньої дитини, сторони мають повнолітнього сина - ОСОБА_6 , який навчається у вищому навчальному закладі на денній формі навчання та не має у зв`язку з цим самостійного заробітку.

Позиції учасників справи щодо позовних вимог.

05 травня 2023 року до закриття підготовчого провадження, представником відповідача ОСОБА_2 надані письмові пояснення щодо зустрічного позову, які є по суті відзивом на такий позов та відповідають вимогам, передбаченим для подання відзиву на позов. У поданих письмових поясненнях позивач за основним позовом заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), оскільки він не працює, не отримує стабільного доходу, має великі фінансові труднощі, є інвалідом ІІІ групи та отримує пенсію по інвалідності, яка є єдиним його доходом. Крім того, наразі відповідач проживає з іншою жінкою, яка разом з малолітньою дитиною знаходяться на його утриманні. На думку позивача за основним позовом, стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу) буде ґрунтуватися на нормах чинного законодавства та реальній спроможності відповідача сплачувати аліменти у такому розмірі. Такий розмір з урахуванням вимог ст.ст. 182, 200 СК України відповідає принципам розумності, справедливості, загальним засадам сімейних відносин та цивільного судочинства, необхідності захисту інтересів дитини.

03 липня 2023 року представником відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - адвокатом Писаренком А.Г. подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву через систему «Електронний суд», у якому представник зазначає, що відповідач за зустрічним позовом заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина з огляду на те, що позивач за зустрічним позовом створює перешкоди для виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, станом на цей час згода обох батьків малолітнього сина на встановлення місця проживання дитини після розірвання шлюбу відсутня. Відповідач за зустрічним позовом вважає, що за обставин, коли мати дитини не здатна забезпечувати належний розвиток і догляд дитини, перш за все необхідно визначитися з місцем проживання малолітньої дитини, а також спільно обом батькам визначитися з тим, яким чином їхня дитина зможе отримати належний рівень життя і відповідний розвиток. До визначення місця проживання дитини встановлення аліментів на користь позивача за зустрічним позовом відповідач вважає передчасним. У той же час, з огляду на зустрічні позовні вимоги про стягнення аліментів на одну дитину, розмір аліментів має визначатись (в разі встановлення місця проживання дитини) як одна чверть, а не одна третина.

Щодо прийняття поданого представником відповідача 03 липня 2023 року відзиву на зустрічний позов суд висновує наступне.

Відзив на зустрічну позовну заяву поданий представником відповідача за зустрічним позовом Писаренком А.Г. 03 липня 2023 року після закриття підготовчого провадження по справі, але по суті є доповненням до наданих раніше письмових пояснень, не містить нових фактичних обставин та посилання на нові докази. При цьому суд також враховує, що відзив складений представником відповідача за зустрічним позовом Писаренком А.Г. , який раніше не брав участі у даній справі, та містить позицію останнього щодо зустрічних позовних вимог та клопотання про поновлення процесуального строку для подання відзиву. Із зазначених обставин суд не вбачає підстав для залишення його без розгляду з підстав недотримання представником позивача вимог процесуального закону щодо процесуальних строків. Крім того, суд приймає до уваги, що розгляд справи здійснюється під час дії воєнного стану в Україні.

У пункті 6 рекомендацій Ради суддів України «Щодо роботи в умовах воєнного стану», зазначено про виважений підхід до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, та по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану. Верховний Суд у своєму повідомленні щодо особливості здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан зазначив також, що «запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків». 04.03.2022 видано наказ Голови Верховного Суду, згідно з яким встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Згідно з даним наказом Верховний суд акцентував судам, що варто ураховувати, що запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків. Окрім того Судам рекомендовано виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення процесуальних строків та, по можливості, продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану. Із даних рекомендацій слідує, що введення воєнного стану фактично визнається поважною причиною пропуску строку.

Участь у справі сторін та інших учасників справи.

В судове засідання позивач за основним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_2 та Писаренко А.Г. у судове засідання не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

В судове засідання відповідач за основним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій не заперечувала проти задоволення основного позову та просила задовольнити її зустрічний позов у повному обсязі.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Рух справи.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2023 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07 березня 2023 року зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу; вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 05 травня 2023 року розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 08 червня 2023 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Сторони знаходяться у шлюбі, який був зареєстрований 29 червня 2002 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №355 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 08 лютого 2023 року).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 22 серпня 2018 року

Сторони мають також повнолітню дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 11 лютого 2003 року), який є студентом Харківського національного університету радіоелектроніки.

ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи безстроково та отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 20 серпня 2001 року.

Мотиви, з яких виходив суд, та застосовані судом норми права

З приводу вимоги про розірвання шлюбу.

За змістом положень ч.1 ст.24 СК України та ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення.

Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню.

Зі змісту позовних вимог за основним позовом та змісту зустрічних позовних вимог, судом встановлено, що між сторонами фактично припинені шлюбні стосунки з 07 березня 2023 року - з моменту виїзду ОСОБА_4 за кордон, що не заперечується ОСОБА_1 , з цього часу припинено введення сторонами спільного господарства, між сторонами відсутнє взаєморозуміння та почуття кохання.

З приводу вимоги позивача про зазначення в мотивувальній частині рішення суду щодо встановлення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір`ю, суд не вирішує зазначене питання в межах вказаної цивільної справи, оскільки позивач не зверталась до суду із самостійною вимогою у передбачений законом спосіб щодо вставлення місця проживання дитини разом з матір`ю у передбаченому СК України порядку.

При цьому суд зазначає, що позов - це вимога позивача до відповідача, звернена через суд про захист порушеного чи оспорюваного суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі. Аналіз процесуальних норм дає підстави вважати, що законодавцем позов розглядається як належним чином оформлена вимога (ст.ст. 118-120 ЦПК) про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (ч. 1 ст. 15 ЦПК). Мотивувальна частина кожного рішення повинна мати посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права й обов`язки сторін у спірних правовідносинах, на відповідні статті ЦПК України та інші норми процесуального права, керуючись якими суд встановив обставини справи, права й обов`язки сторін; разом із тим саме лише посилання в мотивувальній частині на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається сторона при обґрунтуванні своїх вимог, не може вважатися належною юридичною кваліфікацією.

Отже, виходячи з наведеного, вимога позивача за зустрічним позовом про зазначення в мотивувальній частині рішення суду дати фактичного не проживання сторін однією сім`єю та місця проживання дитини, не є позовною вимогою в розумінні цивільного процесуального закону та не підлягає окремому вирішенню.

Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

ОСОБА_4 не зверталась до суду з відповідною заявою щодо зміни її прізвища на дошлюбне, а тому суд не вирішує вказане питання під час розірвання шлюбу.

З приводу вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Отже, можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Такий припис доводить факт підвищеного захисту прав дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України.

У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від доходу батька.

Як вбачається зі змісту зустрічної позовної заяви позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження саме в частці від доходу батька. Відповідач у своїх поясненням посилається на те, що на даний час він офіційно не працевлаштований, однак отримує дохід у вигляді пенсії у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності.

Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Як встановлено судом, неповнолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наразі проживає разом з матір`ю та фактично знаходиться на її утриманні. Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачем за зустрічним позовом під час судового розгляду.

Стягнення аліментів у судовому порядку є правом того з батьків, з ким проживає неповнолітня дитина, передбаченим Сімейним Кодексом України, незалежно від надання допомоги на утримання дитини в добровільному порядку.

Оскільки судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, а отже тягар по її утриманню здебільшого покладається на неї, виходячи з вимог сімейного законодавства, відповідно якого дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, враховуючи ту обставину, що відповідач за зустрічним позовом є здоровою особою працездатного віку, з урахуванням матеріального становища дитини та її батька, суд вважає необхідним покладення на останнього аліментного зобов`язання.

Посилання відповідача за зустрічним позовом про відсутність підстав для покладення на нього аліментних зобов`язань через відсутність визначення місця проживання дитини не ґрунтуються на нормах закону, оскільки визначальним для виникнення права на отримання аліментів є саме фактичне проживання дитини з одним із батьків, такий факт фактичного проживання на час розгляду справи дитини з матір`ю відповідачем за зустрічним позовом не заперечується та не спростований.

При визначенні розміру аліментів, окрім вищевказаних правових положень, суд виходить з наступних обставин.

Відповідачем за зустрічним позовом в ході розгляду справи не надано суду доказів на підтвердження наявності на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати дітей в матеріалах справи відсутні, при цьому, суд враховує ту обставину, що в ході судового розгляду він не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі частки його доходу, як це передбачено діючим законодавством, у подальшому, заперечуючи проти стягнення аліментів, не зазначив про наявність обставин, що унеможливлюють виплату ним аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

При визначенні розміру аліментів на утримання дітей, окрім вищевказаних обставин, суд також враховує прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» для дитини віком до 6 років, який станом на 01 січня 2023 року становить 2272 гривень.

Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від:05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

Жодних доказів на підтвердження стану здоров`я дітей суду не надані.

Разом з тим, суд встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи безстроково.

Позивачем за зустрічним позовом в ході судового розгляду жодним чином не доведено, що вона, будучи матір`ю неповнолітніх дітей та маючи відповідно до вимог ст. 141 СК України рівний з батьком обов`язок утримувати дитину, не має можливості приймати участь у витратах на неповнолітню дитину. Суду не надано жодних доказів на підтвердження відсутності у неї доходу, відомості щодо наявності на її утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, або ж інших обставин, які б виключали можливість позивача приймати участь у матеріальному забезпеченні неповнолітньої дитини, в матеріалах справи також відсутні. У зустрічній позовній заяві, визначаючи розмір аліментів, позивач ОСОБА_4 посилалась також на наявність у неї на утриманні повнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з тим, наявність таких обставин жодним чином не впливають на висновки суду при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дитини. Так, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду із самостійним позовом щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у порядку, передбаченому ст.ст. 199,200 СК України.

Також позивачем за зустрічним позовом жодним чином не обґрунтована та не доведена необхідність стягнення аліментів саме у розмірі 1/3 частки на одну неповнолітню дитину, не надано жодних відомостей щодо несення витрат на утримання дитини, розмір яких відповідав би можливості покладення на відповідача обов`язку сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Позивачем не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному нею розмірі. Виходячи з пояснень відповідача та матеріалів справи, на даний час відповідач офіційно не працевлаштований, є інвалідом ІІІ групи, має дохід у вигляді пенсії по інвалідності. Позивачем за зустрічним позовом в ході судового розгляду жодним чином не спростовані такі доводи відповідача, не надано доказів щодо отримання останнім будь-якого доходу. Враховуючи викладене, суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) може призвести до надмірного фінансового навантаження на відповідача.

Отже, враховуючи викладені обставини, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у частці від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, що на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, у разі отримання відповідачем іншого прибутку, зміни його матеріального становища позивач не позбавлена права звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів в порядку ст. 192 ЦК УКраїни.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Отже, суд стягує з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини у вищевказаному розмірі, починаючи із дня пред`явлення зустрічного позову до суду, а саме з 06 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Щодо судових витрат.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України - частина 1 статті 141 ЦПК України.

Відповідно пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Позивачем за основним позовом ОСОБА_4 при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу був сплачений судовий збір у розмірі 1073, 60 гривень. Основний позов задоволений судом, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір. Але враховуючи, ту обставину, що ОСОБА_4 при зверненні до суду із зустрічною позовною заявою не сплатила судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу, який має бути стягнутий з відповідача за зустрічним позовом на користь держави, враховуючи, що судовий збір вже сплачений на користь держави позивачем, керуючись вимогами частини 10 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній судові витрати, суд вважає недоцільним покладати на сторони відшкодування судових витрат.

Враховуючи підстави звільнення позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів відповідно до закону та часткове задоволення такої позовної вимоги, судовий збір за вимогу про стягнення аліментів суд стягує з відповідача за зустрічним позовом на користь держави.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу - задовольнити повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зареєстрований 29 червня 2002 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №355- розірвати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в 1/4 частці від заробітку (доходу) батька дітей, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 березня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог - відмовити.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 аліментів у межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справ безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач за основним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідач за основним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , останнє зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 02 серпня 2023 року.

Суддя Т.В. Бобко