Справа №718/2965/22
Провадження №2/718/721/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
02.05.2023 року м. Кіцмань Чернівецька область
Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючої судді Масюк Л.О., при секретаря Харабара А.О.., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Кіцмань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що ним 27.12.2016 року було надано кошти ОСОБА_2 , в розмірі 1 054 620 гривень. Кошти було отримано ОСОБА_2 особисто, що підтверджується договором позики від 27.12.2016 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кіцманського нотаріального округу Олексюк С.В.
28 січня 2019 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін до договору позики від 27.12.2016 року, згідно умов якого сторони погодили, що позика повинна бути повернута у строк до 27.12.2019 року. Другий договір посвідчено приватним нотаріусом Кіцманського нотаріального округу Олексюк С.В.
Крім цього, вказує на те, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 27.12.2016 року між ним та ОСОБА_3 було укладено Іптечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Кіцманського нотаріального округу Олексюк С.В., зареєстрований в реєстрі за номером 2496, 2497 та Договір про внесення змін до іпотечного договору від 28.01.2019 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кіцманського нотаріального округу Олексюк С.В., зареєстрований в реєстрі за номером 165, відповідно до умов якого предмет іпотеки забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з договору позики, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору позики від 27.12.2016 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кіцманського нотаріального округу Олексюк С.В.
Також зазначає, що у зв`язку з невиконанням позичальником умов договору позики, а саме не повернення всієї суми позики, на адресу іпотекодавця була направлена заява про усунення порушення основного зобов`язання від 28.12.2021 року, яка відповідачами проігнорована.
Враховуючи наведене, просить позов задовольнити - стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики та борговою розпискою; у рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться в АДРЕСА_1 шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах та стягнути судові витрати.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце слухання справи, однак скерував на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підримує, не заперечує щодо винесення заочного рішення.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями, які містяться в матеріалах справи. Будь яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачі не подавали.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що 27.12.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Кіцманського нотаріального округу Олексюк С.В., згідно якого позивач надав кошти в розмірі 1054620 гривень ОСОБА_2 , який зобов`язався їх повернути у строк до 27.12.2018 року (а.с.8).
28 січня 2019 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін до договору позики від 27.12.2016 року, згідно умов якого сторони погодили, що позика повинна бути повернута у строк до 27.12.2019 року (а.с.9).
Також встановлено, що 27.12.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено Іптечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Кіцманського нотаріального округу Олексюк С.В., зареєстрований в реєстрі за номером 2496,2497 та Договір про внесення змін до іпотечного договору від 28.01.2019 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кіцманського нотаріального округу Олексюк С.В., зареєстрований в реєстрі за номером 165, відповідно до умов якого предмет іпотеки, а саме житловий будинок та земельна ділянка, що знаходяться в АДРЕСА_1 , забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з договору позики, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору позики від 27.12.2016 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кіцманського нотаріального округу Олексюк С.В.(а.с.10-14)
28.12.2021 року у зв`язку з невиконанням позичальником ОСОБА_2 умов договору позики, а саме не повернення всієї суми позики, на адресу іпотекодавця ОСОБА_3 була направлена заява про усунення порушення основного зобов`язання (а.с.16).
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до положень статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Статтею 524 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
У відповідності до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа.
На підтвердження неповернутого відповідачем ОСОБА_2 боргу за договором позики та розписки, позивачем ОСОБА_1 до матеріалів справи долучено копії Договору позики від 27.12.2019 року та розписки від 28.01.2019 року (а.с.8,15).
Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про не виконання ОСОБА_2 боргового зобов`язання перед ОСОБА_1 .
Як роз`яснив Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).
Частиною першою статті 33 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
За приписами частини першої та другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.
Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.
На підставі наведеного, ст.ст. 202, 207, 524-526, 545, 599, 631, 1046-1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 5, 81, 141, 263, 265, 280-282, 284 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_3 заборгованість за борговою розпискою від 28.01.2019 року у сумі 392000 (триста дев`яносто дві тисячі) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення чи дня складання повного судового рішення.

Суддя Кіцманського районного суду

Чернівецької області Л.О.Масюк