Справа № 148/897/22
Провадження №2/148/52/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 квітня 2023 року м. Тульчин Вінницької області

Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,

за участю секретаря Собко О.В., Григоренко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , подану представником ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання батьківства, стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Кугутюк О.В., від імені та в інтересах позивача ОСОБА_4 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , про визнання батьківства, стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. Позов мотивований тим, що позивач та відповідач мали впродовж 2012 року та початку 2013 року дошлюбні стосунки - зустрічались як хлопець та дівчина. В цей час ОСОБА_4 переїхала проживати до ОСОБА_3 , та в березні 2013 року позивач завагітніла, однак через негативні відносини, які склалися між сторонами вони розійшлися та позивач переїхала в м. Тульчин, на момент розірвання фактичних стосунків строк вагітності складав 2,5 місяців.

У ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_6 , та на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, остання зареєструвала дочку на своє прізвище. Оскільки ОСОБА_3 є фізично здоровим, не пенсійного віку (працездатним), обтяження турботами щодо утримання інших осіб відсутні, тому він має можливість і обов?язок утримувати дочку - ОСОБА_6 , однак добровільно надавати допомогу відмовляється.

Також, відповідач зобов?язаний сплачувати додаткові витрати на дитину понесені позивачем, які викликані особливими обставинами. Так, ОСОБА_6 , відвідує заняття з: англійської мови з 10.09.2021 по даний час, з оплатою 960 грн. за місяць (10 місяців х 960 грн. = 9600 грн.); акторська майстерність з 18.04.2022 по 19.05.2022 з оплатою 480 грн. за місяць (1 місяць х 480 грн. = 480 грн.); логопед з 02.11.2021 по 15.04.2022 з оплатою 190 грн. за одне зайняття із 3 зайняттями на тиждень (12 в місяць) (6 місяців х 12 зайнять х 190 грн. = 13680 грн.); математика з 02.04.2022 по теперішній час з оплатою 1040 грн. за місяць (3 місяці х 1040 грн. = 3120). Загалом позивачка витратила на розвиток здібностей дитини 26880 грн., та при цьому із відповідача підлягає стягнення частини понесених витрат, що становить 13440 грн. Враховуючи необхідність дитині лікувати порушення зору, придбано окуляри вартість яких склала 3940 грн., а тому із відповідача підлягає стягнення частини понесених витрат, що становить - 1970 грн.

В зв`язку з даними обставинами представник позивача звернувся до суду з даним позовом та просить визнати ОСОБА_3 батьком ОСОБА_6 та стягнути з нього: аліменти на утримання дочки, понесені додаткові витрати на дитину та судові витрати.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились. Від представника адвоката Кугутюка О.В. надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити та судові витрати стягнути з відповідача.

Відповідач у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи від останнього є заява про проведення розгляду справи без його участі, але за участі представника адвоката Григоришена О.В.

Представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Григоришеним О.В. на адресу суду надіслано пояснення щодо позовних вимог, згідно яких, відповідач визнає своє батьківство та погоджується з вимогами позову щодо стягнення аліментів, однак в частині стягнення додаткових витрати на дитину не погоджується, оскільки позивач на підтвердження вимог в частині стягнення додаткових витрати на дитину, не надала належних та допустимих доказів понесення даних витрат. Також, представник відповідача просив зменшити гонорар представника позивача до 2000 грн.

У судове засідання представник відповідача адвокат Григоришен О.В. не з`явився. Подав заяву про проведення судового засідання без його участі.

Відповідно до ст. 223, 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, так як це не суперечить вимогам закону, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого відділом ДРАЦС Тульчинського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 215, ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (а.с. 10).

Відповідно до довідки № 4 від 05.06.2022 виданої ФОП ОСОБА_8 , яка видана ОСОБА_4 , про те що її донька ОСОБА_6 відвідувала заняття та остання проводила оплату за надані послуги (а.с. 12).

Довідкою виконавчого комітету Тульчинської міської ради Вінницької області від 06.06.2022 № 319 підтверджується те, що за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_4 проживає її донька ОСОБА_6 , яка знаходиться на її утриманні (а.с. 15).

Згідно інформації центру зору «Оптимал» № 524, для пацієнта ОСОБА_6 , були придбані окуляри на суму 2940 грн. (а.с. 16).

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/102-22/15021-БД від 06.12.2022, ОСОБА_3 , який проживає, за адресою: АДРЕСА_2 , може бути біологічним батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якої є ОСОБА_4 та ймовірність даної події складає 99,66% (а.с. 63-66).

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

За змістом статті 121, частини 1 статті 122 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків.

Згідно вимог ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Відповідно до ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Калачова проти Російської Федерації №3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Судом встановлено, що відповідно до висновку експерта №СЕ-19/102-22/15021-БД від 06.12.2022, ОСОБА_3 , який проживає, за адресою: АДРЕСА_2 , є біологічним батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якої є ОСОБА_4 (а.с. 63-66), тому суд приходить до висновку щодо задоволення позовної вимоги про визнання батьківства.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до підпункту 20 пункту 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до п. 2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни зазначені в рішенні суду.

Оскільки суд дійшов висновку про визнання батьківства відповідача по відношенню до ОСОБА_6 , необхідно внести зміни до актового запису про народження останньої, щодо батька.

Щодо стягнення аліментів суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою ( ч. 3 ст. 51 Конституції України ).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ ( 78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сум за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю - позивачем у справі, тому аліменти необхідно стягувати на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Визначаючи розмір аліментів, які мають стягуватись з відповідача, судом враховано інтереси дитини, стан здоров`я та матеріальний стан відповідача, визнання ним позову.

Враховуючи дані обставини, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти в заявленому позивачем розмірі - 1/4 частину його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення аліментів та про існування правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Оскільки, позовну заяву пред`явлено до суду 20.06.2022, тому відповідно, починаючи з цієї дати суд присуджує аліменти.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Щодо стягнення додаткових витрат на дитину, суд дійшов наступного висновку.

За частиною 2 статті 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 Сімейного кодексу України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Як установлено судом, дочка ОСОБА_6 згідно довідки ФОП ОСОБА_8 (а.с. 12), відвідує заняття з: англійської мови з 10.09.2021 по даний час, з оплатою 960 грн. за місяць (10 місяців х 960 грн. = 9600 грн.); акторська майстерність з 18.04.2022 по 19.05.2022 з оплатою 480 грн. за місяць (1 місяць х 480 грн. = 480 грн.); логопед з 02.11.2021 по 15.04.2022 з оплатою 190 грн. за одне зайняття із 3 зайняттями на тиждень (12 в місяць) (6 місяців х 12 зайнять х 190 грн. = 13680 грн.); математика з 02.04.2022 по теперішній час з оплатою 1040 грн. за місяць (3 місяці х 1040 грн. = 3120).

Також, згідно інформації центру зору «Оптимал» № 524, для ОСОБА_6 , були придбані окуляри на суму 2940 грн. (а.с. 16), однак наявність таких витрат не підтверджено позивачем та її представником, так як, вищезазначені довідки не є платіжними дорученнями, тому суд вважає їх неналежними доказами.

Викладене узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 09.09.2019 у справі № 344/5315/18 розглядався спір щодо стягнення додаткових витрат на дитину, в якій зроблено висновок про те, що суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову, враховуючи те, що позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини у приватній школі-садочку при наявності можливості отримання дитиною безкоштовної середньої освіти, гарантованої державою, та не навела мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Представник позивача Кугутюк О.В. просить стягнути понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. з відповідача.

В матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги від 16.06.2022, додаток до договору № 1 та квитанцію від 16.06.2022 (а.с. 17, 18, 19, 32-34), де визначено адвокатський гонорар у розмірі 6000 грн.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката складаються з гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану із справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів, обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, що сплачена відповідною стороною. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення витрат, з урахуванням детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 2) у разі задоволення позову - на відповідача.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

У пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Таким чином, оцінивши співмірність витрат зі складністю справи та з обсягом виконаних адвокатом робіт суд дійшов висновку, що критерію реальності витрат за правову допомогу, розумності їхнього розміру відповідатиме сума витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 4000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на проведення експертизи в розмірі 9417,13 грн (а.с. 62).

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, сплочений нею судовий збір за подання позовної заяви - 992,40 грн.

Керуючись ст. 136, 180-185 СК України, ст. 10, 12, 13, 81, 141, 206, 263, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , який проживає, за адресою: АДРЕСА_2 , батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внести зміни у актовий запис № 215 про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що складений 24.12.2013 відділом ДРАЦС Тульчинського районного управління юстиції у Вінницькій області, вказавши батьком дитини - ОСОБА_3 , який проживає, за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 , який проживає, за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.06.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , який проживає, за адресою: АДРЕСА_2 , витрати за проведення експертизи в розмірі 9417 (дев`ять тисяч чотириста сімнадцять) гривень 13 (тринадцять) копійок.

Стягнути ОСОБА_3 , який проживає, за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень та витрати по сплаті судового збору суму 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: