Провадження № 2/201/369/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Демидова С.О. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Головного управління Державної казначейської служби України Дніпропетровської області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Головного управління Державної казначейської служби України Дніпропетровської області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди (а.с. 1-10).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 18 жовтня 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.51-52).

Ухвалою судді від 21 жовтня 2021 року позовна заява була залишена без руху (а.с. 53-54).

01 листопада 2021 року ухвалою судді визнано необґрунтованим заявлений ОСОБА_1 відвід судді Демидової С.О. у цивільній справі № 201/10586/21 справу передано до канцелярії суду для вирішення питання про відвід судді у порядку ст. 40 ЦПК України (а.с. 66-68).

Ухвалою судді Батманової В.В. в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Демидовій С.О. відмовлено. Цивільну справу №201/10586/21 повернуто судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Демидовій С.О. для подальшого розгляду справи (а.с.72-73).

04 листопада 2021 року винесено ухвалу про повернення позовної заяви позивачеві у зв`язку з неусуненням виявлених недоліків (а.с. 75-76)

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2022 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2021 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.109-115).

28 січня 2022 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Головного управління Державної казначейської служби України Дніпропетровської області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди (а.с. 119-120).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що Державою України було порушено гарантію права на життя гарантію права на безпечне для життя та здоров`я довкілля. Так, за результатами поданої ним скарги № БЛ - 13071465 від 14 вересня 2021 року на адресу Президента України Зеленському В.О. та Прем`єр Міністра Шмигаля Д.А. «Про негайне поновлення гарантії захисту особистих немайнових та майнових прав встановлених ст. 3, 50, 54 Конституцією та іншими нормативно - правовими актами» відповідачі у справі не вжито заходів, згідно ст. 276 ЦК України, на негайне поновлення порушеного права.

Не виконання Державою України своїх повноважень щодо не забезпечення гарантії екологічних прав громадян шляхом запровадження у виробництві технології ОСОБА_2 « Екотерм » , яка виключає викиди шкідливих речовин і парникових газів при виробництві енергії, несе щоденно загрозу його життю та здоров`ю та життю його доньки ОСОБА_3 від онкологічних захворювань пов`язаних із викидами шкідливих речовин при видобутку, транспортуванні, зберіганні та спалюванні традиційних видів палива, в результаті чого від онкологічних захворювань.

Розгляд скарги за № БЛ - 13083860 від 17 жовтня 2021 року та скарги № БЛ - 13071465 від 14 жовтня 2021 року Департаментом Офісу Президента України з питань звернення громадян здійснено з порушення ст. 19 закону України «Про звернення громадян».

За результатами подання скарги за № БЛ - 13083860 від 17 жовтня 2021 року та скарги № БЛ - 13071465 від 14 жовтня 2021 року Кабінетом Міністрів України та Департаментом Офісу Президента України з питань звернення громадян не забезпечено реального поновлення його особистих немайнових та майнових прав як співавтора технології ОСОБА_2 « Екотерм » зокрема, шляхом виконання положень ст. 6 Закону України « Основи законодавства України про охорону здоров`я»

За результатами подання скарги за № БЛ - 12330641 від 04 листопада 2021 року на адресу Президента України Зеленського В.О. та Прем`єр - Міністра України Шмигаля Д.А. «Про забезпечення екологічних та інших прав гарантованих Державою України» Дніпропетровська облдержадміністрація згідно листа від 30 березня 2021 року вих №0-2223/0261-21 поставила під сумнів ділову репутацію авторів технології ОСОБА_2 « Екодерм » та відмовляється вирішувати питання щодо фінансування природоохоронних заходів.

Департаментом екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної адміністрації, згідно скарги БЛ -12330641 від 04 квітня 2021 року не видано інформації по суті запиту на отримання інформації, а саме : який структурний підрозділ Держави України в особі Дніпропетровської облдержадміністрації та на підставі яких документів вносить на розгляд облдержадміністрації та Дніпропетровської обласної ради пропозиції щодо фінансування, зокрема, вказаних природоохоронних заходів.

Кабінетом Міністрів України та Секретаріатом Кабінету Міністрів України не здійснено контроль щодо отримання вказаної інформації та вирішувати питання щодо фінансування природоохоронних заходів.

Таким чином продовж терміну часу з вересня 2015 року порушено гарантію його особистого немайнового права на звернення, яке гарантоване ст. 3 та 50 Конституції, що має норми прямої дії, а це в свою чергу надає право на відшкодування шкоди за порушене право на звернення, тому просив суд:

?Виявити та всебічно з`ясувати причини й умови що призвели до порушення особистих немайнових та майнових прав співавторів технології ОСОБА_2 « Екотерм » та Благодійного фонду «Екологія -Геос» та заподіяння в результаті такого порушення моральної шкоди;

?Винести окремі ухвали про нанесення співавторам технології ОСОБА_2 « Екотерм » моральної шкоди;

?Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України Дніпропетровської області, на підставі ст ст 16,23,1173, ч. 2 ст. 276 ЦК України ст 25 Закону України «Про звернення громадян, ст. 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» ст. 56 Конституції України відшкодувати за рахунок держави моральну шкоду, яка є гарантією захисту прав фізичних та юридичних осіб від протиправних дій посадових осіб державних органів влади, у розмірі 4 прожиткових мінімумів для працездатних осіб за кожний місяці нанесення моральних страждань, пов`язаних із загрозою його життю і здоров`ю та життю і здоров`ю його рідних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які є співавторами технології ОСОБА_2 « Екотерм », у зв`язку з викидами шкідливих речовин при виробництві енергії, створення умов, у зв`язку з не забезпеченням гарантії екологічних та інших прав та прийняттям Кабінетом Міністрів рішень про підвищення цін на енергоносії без надання необхідної допомоги, з порушенням ст. 22 Конституції України, спрямованих на фізичне знищення його сім`ї від голоду та холоду у розмір 250 місячних прожиткових мінімумів для працездатних осіб (а.с.1-10)

14 березня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника Секретаріату Кабінету Міністрів України в якій останній заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав їх необґрунтованості та безпідставності. Так, Конституція України та Закон України «Про Кабінет Міністрів України» не містить жодних повноважень, вимог і обов`язків щодо розгляду цим колегіальним органом або його членами будь - яких адресованих їм звернень громадян, а Прем`єр Міністр України як очільник вищого органу у системі органів виконавчої влади не має права перебирати на себе повноваження будь - яких державних органів чи посадових осіб щодо безпосереднього розгляду звернень громадян та вирішення порушених у них питань. Отже, наявність у Кабінету Міністрів України визначеного Конституцією України статусу вищого органу у системі органів виконавчої влади не можна ототожнювати із всеосяжністю повноважень такого колегіального органу або його членів. Звернення позивача БЛ -12330641/Ді від 04 квітня 2021 року було переадресовано до Дніпропетровської обласної ради, БЛ -13083860/Д1 від 17 вересня 2021 - переадресовано до Міненерго та Міндовкілля, БЛ - 12071465/Д1 від 14 вересня 2021 року листом Управління від 16 вересня 2022 року за № 41-Б-024348/04 відповідно до вимоги ч 3 ст. 7 Закону надіслано за належності до Вищої ради правосуддя, про що позивачу було письмово повідомлено.

На електронну пошту суду 14 березня 2023 року представником Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) надано відзив на позовну заяву в якій останній заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав їх необґрунтованості, безпідставності та недоведеності.

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 50 Конституції України гарантується право вільного доступу до інформації про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побуту, а також право на її поширення. Така інформація ніким не може бути засекречена.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.

Статті 113, 114, 117 Конституції України визначають, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який у межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов?язковими до виконання. Акти Кабінету Міністрів України підписує Прем?єр-міністр України.

До складу Кабінету Міністрів України входять Прем' ер-міністр України, Перший віде-прем?єр-міністр України, віце-прем?єр-міністри, міністри.

Відповідно до статей 3, 41, 49, 50 Закону України "Про Кабінет Міністрів України", який визначає організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України, Кабінет Міністрів України є колегіальним органом і шляхом голосування приймає рішення більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України після обговорення питань на його засіданнях. Проекти актів Кабінету Міністрів України готуються і вносяться на розгляд Кабінету Міністрів України міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, місцевими державними адміністраціями.

Таким чином, повноваження Кабінету Міністрів України реалізуються саме спільною діяльністю його членів під час обговорення і прийняття проектів актів на урядових засіданнях.

Акти Уряду України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України, а акти з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань Уряду України видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України "Про звернення громадян" (далі - Закон) органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об?єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов?язані об?єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Тобто, розглядати заяви (клопотання) громадян зобов?язані ті органи державної влади та їх посадові особи, які на це спеціально уповноважені актами законодавства.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Конституція України та Закон України "Про Кабінет Міністрів України" не містять жодних повноважень, вимог і обов?язків щодо розгляду цим колегіальним органом або його членами будь-яких адресованих їм звернень громадян, а Прем?єр-міністр України як очільник вищого органу у системі органів виконавчої влади не має права перебирати на себе повноваження будь-яких державних органів чи посадових осіб щодо безпосереднього розгляду звернень громадян та вирішення порушених у них питань.

Отже, наявність у Кабінету Міністрів України визначеного Конституцією України статусу вищого органу у системі органів виконавчої влади не можна ототожнювати із всеосяжністю повноважень такого колегіального органу або його членів.

Порядок розгляду адресованих Кабінету Міністрів України та його членам звернень громадян визначається законодавством.

Відповідно до статті 47 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" організаційне, експертно-аналітичне, правове, інформаційне та матеріально-технічне забезпечення діяльності Кабінету Міністрів України здійснює Секретаріат Кабінету Міністрів України, який є юридичною особою і діє на підставі зазначеного Закону відповідно до Положення про Секретаріат Кабінету Міністрів України (далі - Положення про Секретаріат), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 2009 р. No 850.

Секретаріат, який відповідно до Положення про Секретаріат є постійно діючим органом, що забезпечує діяльність Кабінету Міністрів України, забезпечує підготовку та проведення засідань Кабінету Міністрів України та діяльність Прем?єр-міністра України, Першого віце-прем?єр-міністра України, віце-прем?єр-міністрів України та міністрів України, які не очолюють міністерства та здійснює контроль за своєчасним поданням органами виконавчої влади проектів законів, проектів актів Кабінету Міністрів України, інших документів для підготовки їх до розгляду Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, Секретаріат за своїм статусом є постійно діючим органом, утвореним Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про Кабінет Міністрів України" лише для забезпечення здійснення ним своїх повноважень. Секретаріат не є органом державної влади та суб?єктом владних повноважень, оскільки не має власних владних повноважень у стосунках з державними органами та з громадянами, з якими не пов`язаний трудовими правовідносинами, і фактично є адміністративним урядовим апаратом.

Згідно з підпунктом 33 пункту 17 Положення про Секретаріат, структурні підрозділи Секретаріату відповідно до основних завдань, визначених положеннями про них, та з питань, що належать до їх компетенції, організовують і здійснюють в установленому порядку розгляд звернень громадян, адресованих Кабінету Міністрів України, Прем?єр-міністру України, Першому віце-прем?єр-міністру України, віде-прем?єр-міністрам України, Міністру Кабінету Міністрів України та міністру, який не очолює міністерство.

Відповідно до частини другої статті 19 Закону розгляд звернень громадян у разі необхідності та за наявності можливостей покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважених здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань.

На підставі частини другої статті 19 Закону та підпункту 33 пункту 17 Положення про Секретаріат, у складі Секретаріату утворено як його структурний підрозділ Управління з питань роботи із зверненнями громадян (далі - Управління), яке, єдине у Секретаріаті, спеціально уповноважене розглядати відповідно до компетенції адресовані Кабінету Міністрів України та його членам звернення громадян та інформувати авторів про результати. У своїй роботі Управління використовує бланки та штампи встановленого зразка.

Отже, розгляд відповідно до компетенції адресованих Кабінету Міністрів України та його членам звернень громадян з інформуванням авторів про результати у Секретаріаті покладено на Управління, яке виконує свої функції відповідно до Закону на підставі Положення про Секретаріат та положення про Управління з питань роботи із зверненнями громадян (далі - положення про Управління), затвердженого Державним секретарем Кабінегу Міністрів України 06.03.2017, і для виконання своїх повноважень використовує бланки та штампи встановленого зразка.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об?єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об?єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно на виконання вимог частини третьої статті 7 Закону в термін не більше п?яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Частиною першою статті 16 Закону встановлено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, посадової особи подається в порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Електронні звернення ОСОБА_1 були надіслані на веб-портал державної установи "Урядовий контактний центр", якою і були зареєстровані за вказаними у позовній заяві номерами та попередньо опрацьовані Центром і Секретаріатом.

Водночас зважаючи, що законодавством України визначено чіткий порядок вирішення порушених у зверненнях питань, звернення через електронну базу державної установи «Урядовий контактний центр" з урахуванням частини третьої статті 7 Закону були переадресовані до відповідних органів виконавчої влади для розгляду по суті порушених питань відповідно до компетенції та надання відповіді автору.

Так, зокрема, за наявною інформацією, звернення: БЛ-12330641/Д1 від 04 квітня 2021 переадресовано до Дніпропетровської облдержадміністрації; БЛ-13083860/Д1 від 17 вересня 2021 - переадресовано до Міненерго та Міндовкілля; БЛ-13071465/ДІ від 14 вересня 2021 - листом Управління від 16 вересня 2022, № 41-Б-024348/04 відповідно до вимоги частини третьої статті 7 Закону надіслано за належністю до Вищої ради правосуддя, про що автору звернення було письмово повідомлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та Законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки і а обороноздатності.

Департамент екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації у своїй діяльності керується Конституцією України та законом України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, інших центральних органів виконавчої влади , іншими нормативно - правовими актами, розпорядженнями голови облдержадміністрації , а також Положенням про Департамент екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації в новій редакції, затвердженим розпорядженням голови облдержадміністрації від 02 березня 2021 року № Р-215/0/3-21,

Основним завданням Департаменту є забезпечення реалізації державної політики, здійснення управління та регулювання у сферах охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, земельних відносин, поводження з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами), оцінки впливу на довкілля, стратегічної екологічної оцінки, моніторингу стану навколишнього природного середовища, заповідної справи, формування, організація, збереження та використання природно-заповідного фонду та екологічної мережі, забезпечення в межах своєї компетенції екологічної безпеки.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду встановлені нормами ст. 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, шкода, завдана фізичній або юридичні особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АР Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст.1173 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи./

Згідно з п. 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.02.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом враховується, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року по справі № 640/3837/17 та від 29 серпня 2018 року по справі № 686/16161/16-ц.

Отже, в даному випадку необхідною умовою для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення моральної шкоди є доведення позивачем перед судом факту протиправної поведінки відповідача, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач посягає на гарантію права на життя та гарантію права на безпечне для життя і здоров`я довкілля, які встановлені статтями 3 та 50 Конституції України, а саме не вчиняє превентивних дій щодо усунення загрози життю та здоров`ю співавторів технології ОСОБА_2 « Екотерм » та усіх громадян України від онкологічних та інших захворювань пов`язаних із викидами шкідливих речовин при виробництві енергії, та іншими загрозами, у відповідності до статті 2 параграфу 1 Європейської конвенції з прав людини та Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шляхом переведення роботи енергетичних агрегатів на замкнений цикл роботи за технологією « Екотерм » та порушення особистих немайнових та майнових прав, зокрема посягання на гарантію екологічних прав, гарантію захисту прав інтелектуальної власності та на ділову репутацію співавторів технології ОСОБА_2 « Екотерм » та Благодійного фонду «Екологія-Геос, чим йому завдано моральної шкоди натомість жодного належного доказу на обгрунтування позовних вимог суду не надав.

Таким чином, позивач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди та її обґрунтованого розміру, та не доведено протиправності поведінки органів державної влади та причинного зв`язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою, а доводи позивача про заподіяння йому шкоди є безпідставними та необґрунтованими.

На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, а позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судові витрати відносяться за рахунок держави.

Щодо клопотання позивача про постановлення окремих ухвал то відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Згідно із ч. 5 ст. 262 ЦПК України в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.

Судом під час розгляду справи не установлено недоліки в діяльності відповідачів, порушень нормативно-правових актів, тому відсутні підставі для постановлення окремої ухвали.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи викладене та керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Головного управління Державної казначейської служби України Дніпропетровської області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.О. Демидова