ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/911/22 Номер провадження 22-ц/814/385/23Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючої судді Чумак О.В.

суддів Обідіної О.І., Прядкіної О.В.,

розглянула в порядку письмового провадження цивільної справи за апеляційною скаргою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 червня 2022 року, ухвалене суддею Турченко Т.В., повний текст рішення складено 17 червня 2022 року, по цивільній справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2022 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства Полтаватеплоенерго (далі ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго») звернулося до Київського районного суду м. Полтави з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, за період з 01.10.2016 року по 01.11.2021 року, у сумі 24 348 грн. 73 коп., посилаючись на те, що відповідачі користуються послугами підприємства по забезпеченню тепловою енергією за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язані сплачувати за отримані послуги, проте не виконують належним чином зобов`язання.

27.04.2022 р. позивач подав до суду заяву про залишення без розгляду позовних вимог до відповідачів про стягнення заборгованості за спожиті послуги теплопостачання в частині стягнення індексу інфляції в сумі 3608,51 грн та 3% річних в сумі 1533,47 грн та просив стягнути з відповідачів на користь позивача основну суму заборгованості за послуги теплопостачання, що утворилась за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.10.ю2016 по 01.11.2021 в сумі 19206,75 грн та судовий збір 2481,00 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14 червня 2022 року за заявою позивача позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтавателпоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в частині стягнення індексу інфляції в сумі 3608,51 грн. та 3% річних у сумі 1533,47 грн. залишено без розгляду.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14 червня 2022 року вказаний позов задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання, що утворилася за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.02.2019 року по 01.11.2021 рік в розмірі 5638,44 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судовий збір в розмірі 2481,00 грн., по 827,00 грн. з кожного.

З вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та подав на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також вирішити питання про стягнення судового збору.

Позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував строк позовної давності до цих правовідносин, оскільки не врахував, що згідно п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Закон України від 30.03.2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно якого Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений п. 12, набрав чинності 02.04.2020 р.

Постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12 березня 2020- року на території України встановлений карантин.

Дію карантину, встановленого зазначеною постановою, продовжено на всій території України згідно з постановами КМУ № 392 від 20.05.2020, №500 від 17.06.2020, №641 від 22.07.2020, №760 від 26.08.2020, №956 від 13.10.2020, №1236 від 09.12.2020, №104 від 17.02.2021, №405 від 21.04.2021, №611 від 16.06.2021, №885 від 11.08.2021, №981 від 22.09.2021, №630 від 27.05.2022.

Кабінет Міністрів України постановою від 27.05.2022 № 630 вніс зміни, зокрема, до Постанови КМУ від 09.12.2020 р. №1236, які передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдження COVID-19 до 31 серпня 2022 року.

Таким чином, якщо позовна давність станом на 12 березня 2020 року не спливла, то її перебіг зупинений до кінця дії карантину. Після припинення дії карантину строк, що залишався до кінця спливу позовної давності щодо сплати заборгованості по комунальним платежам продовжить свій перебіг.

За таких обставин позивач вважає, що станом на 12 березня 2020 року по вимогам про стягнення заборгованості з 12.03.2017 р. строк позовної давності не сплив, а його перебіг продовжується на строк дії карантину.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Згідно ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 367 ЦПК України).

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права ( ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, і це підтверджується матеріалами справи, що з 2016 року у відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , встановлена індивідуальна (автономна) система опалення, квартира від`єднана від системи централізованого опалення.

Отже, відповідачі користуються послугами підприємства по забезпеченню тепловою енергією у вигляді централізованого опалення місць загального користування за вказаною адресою.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідачів перед позивачем з наданих послуг за період з 01 жовтня 2016 року по 01 листопада 2021 року становить 19206,75 грн. (а.с. 3-4, 32).

При вирішенні спору суд першої інстанції, з урахуванням поданої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованості за період з 01.02.2019 р. по 01.11.2021 р. у сумі 5638,44 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду, з огляду на таке.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону передбачено право споживача одержувати вчасно і належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами укладених договорів. При цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Отже, не зважаючи на відсутність письмового договору між сторонами про надання житлово-комунальних послуг, із фактичних відносин, що склалися між сторонами, вбачається, що такі договірні відносини між підприємством та відповідачами існували та існують, оскільки ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у встановленому законом порядку надає послуги з централізованого опалення за адресою відповідачів, що не суперечить положенням Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України.

Предметом діяльності підприємства «Полтаватеплоенерго» є надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Згідно пункту 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальної (автономної) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006р. №359 затверджено Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення.

Пунктом 1.2 Методики встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місця загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміну плати за неї споживачами.

Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно статті 24 цього ж Закону основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання; забезпечення безперешкодного доступу до власного теплового обладнання, вузлів обліку представникам теплогенеруючої чи теплопостачальної організації, за умови пред`явлення відповідного посвідчення при виконанні службових обов`язків; недопущення провадження будь-яких видів господарської діяльності в охоронних зонах теплових мереж без погодження з власником об`єкта теплопостачання.

Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Статтею 67ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Положеннями ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно п. 18 Правил споживач зобов`язаний оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (чч.1, 2 ст.77 ЦПК України ).

Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Договір про надання послуг з теплопостачання між сторонами у цій справі не укладався, проте позивач надавав та продовжує надавати послуги з централізованого опалення місць загального користування за адресою відповідачів. Відповідачі надані позивачем послуги отримують та не відмовлялися від них. При цьому, відповідачі не виконують взяті на себе зобов`язання в повному обсязі та не оплачують послуги з теплопостачання, у зв`язку з чим за ними утворилась заборгованість за період з 01 жовтня 2016 року по 01 листопада 2021 року у розмірі 19206 грн. 75 коп., що підтверджується розрахунком, який наданий позивачем (а.с. 3-4,32).

У суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 заявила клопотання про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас у п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину .

Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), відповідно до якого Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12, набрав чинності 02.04.2020 р.

Постановою КМУ від 11 березня 2020 р. N 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. установлено з 12 березня 2020 р. на усій території України карантин.

Дію карантину, встановленого зазначеною постановою, продовжено на всій території України згідно з постановами КМУ №392 від 20.05.2020, №500 від 17.06.2020, №641 від 22.07.2020, №760 від 26.08.2020, №956 від 13.10.2020, №1236 від 09.12.2020, №104 від 17.02.2021, №405 від 21.04.2021, №611 від 16.06.2021, №855 від 11.08.2021, №981 від 22.09.2021, №630 від 27.05.2020.

Постановою № 630 від 27.05.2020 Кабінет Міністрів України вніс зміни, зокрема, до постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якими передбачено, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 31 серпня 2022 року.

Таким чином, якщо позовна давність станом на 12 березня 2020 року не спливла, то її перебіг зупинений до кінця дії карантину. Після припинення дії карантину строк, що залишався до кінця спливу позовної давності щодо сплати заборгованості по комунальним платежам продовжить свій перебіг.

Враховуючи вищенаведене, станом на 12.03.2020 року по вимогам щодо стягнення заборгованості з 12.03.2017 р. строк позовної давності не сплив, а його перебіг продовжується на строк дії карантину.

Суд першої інстанції не врахував зазначених вимог закону та дійшов помилкового висновку про те, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», звернувшись з позовом до відповідачів 22 лютого 2022 р., пропустив строк позовної давності до вимог про стягнення з них заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01 жовтня 2016 року по 01 січня 2019 року.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача ПОКВПТ «Полтаватеплоенерго», скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про стягнення солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплонерего» заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01 жовтня 2016 року по 01 листопада 2021 року у сумі 19206,75 грн., згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем.

При цьому, колегія суддів враховує, що вказаний розрахунок відповідачами не спростований, власного розрахунку ними не надано. Клопотань про витребування доказів у позивача при розгляді справи в суді першої інстанції ними не заявлялося. Рішення суду першої інстанції відповідачами в апеляційному порядку не оскаржувалося. Отже, колегія суддів не приймає до уваги заперечення відповідачки ОСОБА_1 у суді першої інстанції про недоведеність вимог позивача, а також про те, що квартира АДРЕСА_2 належить їй на праві особистої власності.

Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у сумі 2481 грн., сплачені при подачі позову, та 3721,50 грн., сплачених за подачу апеляційної скарги, а всього 6202,50 грн., по 2067,50 грн з кожного.

Керуючись статтями 367, 368, 369 ч.1, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч.3,4, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 червня 2022 рокускасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Полтавського обласного комунального підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» () заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.10.2016 року по 01.11.2021 року, у сумі 19206,75 грн. (дев`ятнадцять тисяч двісті шість гривень 75 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Полтавського обласного комунального підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» () витрати зі сплати судового збору у сумі 6202,50 (шість тисяч двісті дві гривні 50 копійок) грн., по 2067,50 (дві тисячі шістдесят сім гривень 50 копійок) грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23.01.2023 р.

Головуючий суддя О.В. Чумак

Судді О.І.Обідіна

О.В.Прядкіна