Провадження № 4-с/522/58/23
УХВАЛА

20 липня 2023 року Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі судового засідання Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі справу за скаргою ОСОБА_1 до Державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Бахової Вікторії Іванівни, Начальника Приморського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Гусєва Олександра Олександровича на дії та бездіяльність працівників Приморського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси),

ВСТАНОВИВ:

Представник скаржника звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльність працівників Приморського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси).

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 липня 2023 року матеріали скарги були передані для розгляду по суті судді Свяченій Ю.Б.

Відповідно до ухвали від 06 липня 2023 року провадження було призначено до розгляду по суті, а також витребувано з Приморського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчого провадження № 44906837 з примусового виконання виконавчого листа № 522/10228/13-ц від 10 вересня 2014 року, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ЕК Одесаобленерго» грошових коштів у розмірі 4 077,87 грн.

Представник скаржника свої вимоги мотивує тим, що 01 жовтня 2014 року державний виконавець Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Баховою Вікторією Іванівною на підставі виконавчого провадження № 44906837 винесено постанову про арешт нерухомого майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, належного ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі цієї постанови державний реєстратор Одеського міського управління юстиції Вербельчук Альона Федорівна 16 жовтня 2014 року о 20:10:27 винесла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 16542087 на підставі якої у спеціальному розділі Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зроблений запис про обтяження за номером: 7364007.

До суду 07 липня 2023 року від представника скаржника була надіслана заява про долучення до матеріалів справи оригінала квитанції № 026 від 05.07.2023 про сплату ОСОБА_1 гонорару адвокату за надання професійної допомоги.

У судове засідання 20 липня 2023 року з`явився представник скаржника. Скаргу підтримав та просив її задовольнити. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши надані матеріали та надавши їм відповідну оцінку, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у Першому Приморському відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у період з 01.10.2014 по 31.12.2014, перебувало виконавче провадження № 44906837 з примусового виконання виконавчого листа № 522/10228/13-ц від 10.09.2014, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ЕК Одесаобленерго" грошових коштів у розмірі 4 077, 97 грн.

Також встановлено, що представник скаржника звертався до начальника Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) Гусєва О.О. з листом від 07.06.2023 року, в якому просив копію постанови про арешт нерухомого майна та заборону на його відчуження, належного ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що була винесена 01.10.2014 року державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Баховою Вікторією Іванівною у ВП № 44906837. У разі закриття виконавчого провадження просив надіслати копію Витягу з Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у якому вказані запис про обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 за номером: 7364007.

Листом від 12.06.2023 року за вих. № 48195 Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) Гусєвим О.О. на адресу ОСОБА_2 на його лист від 07.06.2023 року повідомлено, що в результаті перевірки інформації по виконавчому провадженню ВП №44906837 в Автоматизованій системі виконавчих проваджень було виявлено, що ВП № 44906837 була завершена 31.12.2014 року, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ був повернутий стягувачу з правом повторного пред`явлення до виконання. Відповідно до п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби (який діяв на момент закінчення терміну зберігання) строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством. Враховуючи викладене, надати копію постанови про арешт нерухомого майна та заборони його відчуження, належного ОСОБА_1 , неможливо з зв`язку із знищенням матеріалів виконавчого провадження. Вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна боржника на момент завершення виконавчого провадження ВП №44906837, був визначений у ст. 60 ЗК «Про виконавче провадження» (редакція чинна на момент закриття провадження). При завершенні виконавчого провадження у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту, так як виконавчий документ не був виконаний. Додатково також адвокату було повідомлено, що згідно ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», в даному випадку арешт може бути знятий за рішенням суду. Також було зазначено що ОСОБА_1 не може бути внесена до Єдиного реєстру боржників через те що на момент відкриття ВП №4490683, цього реєстру не існувало. Єдиний реєстр боржників утворився відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року (набрав чинності 5 жовтня 2016 року) та Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження від 5 серпня 2016 року (набрав чинності 5 січня 2017 року).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання.

Примусове виконання рішень судів та інших юрисдикційних органів законом покладено на державну виконавчу службу. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) закріплені уЗаконі України «Про виконавче провадження».

Звертаючись до суду зі скаргою, скаржник вказував, що 01 жовтня 2014 року державний виконавець Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Баховою Вікторією Іванівною на підставі виконавчого провадження № 44906837 винесено постанову про арешт нерухомого майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, належного ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі цієї постанови державний реєстратор Одеського міського управління юстиції Вербельчук Альона Федорівна 16 жовтня 2014 року о 20:10:27 винесла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 16542087 на підставі якої у спеціальному розділі Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зроблений запис про обтяження за номером: 7364007.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Відповідно достатті 1 Закону України «Про виконавче провадження»(далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗаконута інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цьогоЗаконупідлягають примусовому виконанню (далі рішення).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 47 наведеного Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

За приписами ч. 5 ст. 47 наведеного Закону, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановленихстаттею 22 цього Закону.

Відповідно дост. 49 Закону України «Про виконавче провадження»виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених ч. 1 цієї статті випадках. При цьому, даною нормою не передбачено такого випадку закінчення виконавчого провадження, якщо виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку з тим, що стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Згідно з частинами першою та другою статті 50 наведеного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

У відповідності до частин третьої - п`ятоїстатті 60 Закону України «Про виконавче провадження»з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Крім того, згідно з підпунктом 4.11.1 пункту 4.11 Інструкції про проведення виконавчих дій, яка затвердженанаказом Міністерства юстиції України 15.12.1999 № 74/5та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 за № 865/4158 (в редакції станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві) виконавчий документ, який прийнятий державним виконавцем до виконання, і за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, зокрема якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснює авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, якщо їх авансування передбачено Законом (606-14), незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Аналіз наведених положень приводить до висновку, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 4 частини першоїстатті 47 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції від 21.04.1999 № 606-XIV), виконавче провадження не є закінченим. До того ж, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав перешкоджання стягувачем провадженню виконавчих дій або не здійснення авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа, державному виконавцю і не надано право на зняття арешту з майна боржника.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2020 року в справі № 127/2-1421/09 (провадження № 61-22895св19) вказано, що «частинами першою та другоюстатті 50 Закону України «Про виконавче провадження»визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаний з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Отже, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав перешкоджання провадженню виконавчих дій або не здійснення авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, оскільки відповідно до положеньстатті 49 Закону України «Про виконавче провадження»виконавче провадження не є закінченим». При цьому державним виконавцем винесено постанову не про закінчення виконавчого провадження (стаття 49 наведеного вище Закону), а про повернення виконавчого листа стягувачу (стаття 47 вказаного Закону), а не суду».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року в справі № 137/1649/17 (провадження № 61-26969св18) зазначено, що «згідно зістаттею 49 Закону України «Про виконавче провадження»повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу».

Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 4 ч. 1ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції від 21.04.1999) виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч. 2ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»(зняття арешту, накладеного на майно боржника).

Як встановлено і вбачається із матеріалів справи, державним виконавцем повернуто виконавчий лист стягувачеві на підставі п. 4 ч. 1ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Приписамистатті 49 Закону України «Про виконавче провадження», якою врегульовано випадки закінчення виконавчого провадження, визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ.

З правового аналізу норм, зокрема, ст.ст.47,49,50 Закону України «Про виконавче провадження»вбачається, що державний виконавець зобов`язаний зняти арешт шляхом винесення відповідної постанови лише у випадку закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець не виносив постанови про закінчення виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Згідно ч. 5 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження", в даному випадку арешт може бути знятий за рішенням суду.

На підставі встановлених обставинах справи, досліджених доказів, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Згідно зі ст.451ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.447, 450,451 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 до Державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Бахової Вікторії Іванівни, Начальника Приморського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Гусєва Олександра Олександровича на дії та бездіяльність працівників Приморського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), відмовити.

Ухвала може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятндцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судової ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення. Особи, які брали участь у судовому засіданні, але не були присутні при оголошенні ухвали, зазначений строк обчислюється з дня отримання копії рішення.

Суддя Свячена Ю.Б.