Справа № 182/2797/22
Провадження № 2/0182/120/2023
27.07.2023 м. Нікополь
Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька -Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про захист прав споживачів.
В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що 18 липня 2019 року вона в інтернет - магазині придбала планшет з комплектуючим на загальну суму 5 197 грн. 00 коп. При цьому, зазначає, що в описі характеристик при огляді на сайті її все влаштовувало, так як було зазначення щодо тривалості його безперервної роботи 6-7 годин. 18 липня 2019 року, коли вона отримала товар на пошті, протягом 2 днів працювала на даному планшеті, однак, заявлені характеристики щодо його роботи не відповідають дійсності, так як планшет ледве відпрацював 3 години без зарядки. Ця обставина її не влаштувала, тому 27 липня 2019 року вона товар разом з комплектуючими, які йшли разом, відправила до магазину. При цьому, 18 серпня 2019 року вона звернулась з листом до представника інтернет - магазину з вимогою про повернення коштів за неякісний товар. Однак, жодного листа на звернення вона не отримала та станом на звернення до суду з даним позовом питання не врегульовано. Тому, з вищевикладених підстав вона змушена звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь кошти за неякісний товар в розмірі 4 798 грн. 00 коп.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.22-23)
Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надав. Конверт, який був направлений за останньою відомою адресою його місця проживання та перебування, повернувся до суду з відміткою «за строками зберігання» (а.с.26). Крім цього, відповідача про розгляд справи було повідомлено на офіційному сайті «Судова влада» (а.с.24).
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо порушення прав споживача. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності врегульовано Законом України "Про захист прав споживачів".
Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», гарантійний строк - строк, протягом якого виробник (продавець, виконавець або будь-яка третя особа) бере на себе зобов`язання про здійснення безоплатного ремонту або заміни відповідної продукції у зв`язку з введенням її в обіг.
Положеннями статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни;2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару .
У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.
При пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару, вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк.
На письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається (з доставкою) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) незалежно від моделі. Для цього продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані створювати (мати) обмінний фонд товарів. Перелік таких товарів визначається Кабінетом Міністрів України.
Споживач має право пред`явити виробнику (продавцю) вимогу про безоплатне усунення недоліків товару після закінчення гарантійного строку. Ця вимога може бути пред`явлена протягом установленого строку служби, а якщо такий не встановлено - протягом десяти років, якщо в товарі було виявлено недоліки (істотні недоліки), допущені з вини виробника. Якщо цю вимогу не задоволено у строки, передбачені частиною дев`ятою цієї статті, споживач має право на свій вибір пред`явити виробникові (продавцеві) інші вимоги, відповідно до частини першої цієї статті.
Вимоги споживача розглядаються після пред`явлення споживачем розрахункового документа, а щодо товарів, на які встановлено гарантійний строк, - технічного паспорта чи іншого документа, що його замінює, з позначкою про дату продажу. Вимоги споживача щодо лікарських засобів та виробів медичного призначення розглядаються після пред`явлення споживачем розрахункового документа, передбаченого Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а щодо технічно складних побутових товарів - після пред`явлення розрахункового документа, передбаченого Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», та технічного паспорта чи іншого документа, що його замінює, з позначкою про дату продажу.
Під час продажу товару продавець зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу або відтворити на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надіслати електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти.
Як свідчать матеріали справи, позивач, як на підставу звернення до суду з позовом, долучила фіскальний чек від 18 липня 2019 року, сформований ТОВ «Пост Фінанс» із зазначенням інформації щодо платника ОСОБА_3 та отримувача ОСОБА_2 і суми грошового переказу в розмірі 5 197 грн. 00 коп. (а.с.5). При цьому, з даного чеку неможливо зрозуміти, за який безпосередньо товар позивачем було здійснено переказ, а долучений до матеріалів позову гарантійний талон не може бути доказом придбання товару безпосередньо позивачем, оскільки останній фактично містить роз`яснення та інформацію, як того вимагає чинне законодавство, та, в тому числі, відомості з приводу гарантійного обслуговування із зазначенням термінів щодо обміну та повернення (а.с.4).
Викладеними вище положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» чітко визначено у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків в порядку та у строки, що встановлені законодавством, право споживача вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
Водночас, положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар лише у разі виявлення істотного недоліку товару.
При цьому істотним недоліком є недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором (пункт 12 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Разом із цим, в позовній заяві, позивачка посилається на ту обставину, що придбаний нею товар не відповідав зазначеним характеристикам, а тому, вона вчинила дії щодо відправки неналежної якості товару відповідачу. Попри це, як на підставу вчинення даних дій, долучила експрес-накладну від 27 липня 2018 року, однак, при ознайомлені з накладною (яка в суду викликає сумнів) вбачається, що позивачка товар (планшет, клавіатура) відправила приватній особі ОСОБА_4 в м.Дніпро (а.с.6), хоча, будь-які обґрунтування з даного приводу в позові зазначено не було та дана особа до участі у справі залучена не була. Окрім цього, як зазначає позивачка, товар нею було придбано 18 липня 2019 року, проте, зі сплином терміну в один місяць, тобто, 18 серпня 2019 року, позивачка як покупець, звернулась з заявою до керівника інтернет - магазину «UA STORE» з вимогами повернення сплачених грошей за придбаний товар в розмірі 4 798 грн. 00 коп., що передбачено нормами чинного законодавства, лише у разі істотного недоліку товару, при цьому, доказів, що вона у визначений законом термін (14 днів) зверталась до продавця з приводу незгоди з придбаним товаром, як і з вимогою про повернення коштів чи заміни їй планшету на новий, суду не надано не було. При цьому, позивачкою не підтверджено відповідними доказами, що товар мав такий недолік або інший недолік чи істотний недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару, відповідно до його цільового призначення та виник саме з вини відповідача, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Крім того, за змістом положень Закону України «Про захист прав споживачів» обставина істотного недоліку товару, допущена з вини виробника, підлягає доведенню позивачем перед судом.
Однак, фактичні обставини того, що придбаний товар має будь-які істотні недоліки, належними, допустимими та достатніми доказами позивачем не доведено. В позові не вказано, які саме обставини свідчать про виявлення в товарі недоліків (істотні недоліки), допущені з вини виробника та які саме недоліки виявлені в планшеті, які є істотними та, відповідно, не можуть бути усунутими. Водночас, доказів того, що позивачка зверталась до сервісного центру з вимогами пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару, як це визначено умовами гарантійних зобов`язань та положеннями Закону України Про захист прав споживачів», матеріали справи не містять. Разом з цим, споживач мав право протягом встановленого гарантійного строку недоліків в порядку та у строки, що встановлені законодавством, звернутись з відповідною вимогою пропорційного зменшення ціни, безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк або ж відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
Частиною третьою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно вимог статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує, відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, є недоведеними, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду та з урахуванням того, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то судовий збір в розмірі 1 073,60 грн. не сплачений позивачем при зверненні з цим позовом до суду слід компенсувати за рахунок держави.
Керуючись ст.ст.12,13,18,76,81,133,141,263-265, 354 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів - відмовити.
Судовий збір в розмірі 1 073 грн. 60 коп. компенсувати за рахунок держави.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал