КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №361/5756/20 Головуючий у І інстанції Сердинський В.С.
Провадження №22-ц/824/2548/2023 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Соколової В.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Шаламая Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Броварської міської ради Київської області, відділу надання адміністративних послуг Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради Київської області, Комунального підприємства Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації», Управління з питань комунальної власності та житла Броварської міської ради Київської області, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Броварський завод залізобетонних конструкцій» про визнання дій та бездіяльності протиправними, визнання незаконним та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2020 року позивач пред'явив в суді названий позов посилаючись на те, що в серпні 2010 року йому на підставі сумісного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Броварський завод будівельних конструкцій», який з часом змінив назву на ПрАТ «Броварський завод залізобетонних конструкцій», на сім'ю з двох осіб була надана для проживання жила площа 13 кв.м. в кімнаті НОМЕР_1 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 та виданий безстроковий ордер. Ордер був переданий позивачем адміністрації житлово-експлуатаційної служби ВАТ «Броварський завод залізобетонних конструкцій» та був укладений договір найму. Гуртожиток переданий до комунальної власності територіальної громади м. Бровари.

Позивач разом із малолітнім сином постійно проживають в даному житловому приміщенні, з 02 червня 2015 року перебувають на квартирному обліку у виконкомі Броварської міської ради на першочерговій (позачерговій) черзі на отримання житла.

24 червня 2020 року позивач звернувся до відповідачів по справі, з метою реалізації свого та своєї малолітньої дитини конституційного та житлового права на приватизацію кімнати НОМЕР_1 жилою площею 13 кв.м., яка розташована в гуртожитку в АДРЕСА_1, в якій він зареєстрований та постійно проживає, однак йому з тих чи інших причин було відмовлено, або надано формальні відписки.

На підставі викладеного, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив :

- визнати дії та бездіяльність відповідачів незаконними та протиправними;

- визнати незаконним та скасувати Рішення Броварської міської ради № 546-28-07 від 11 травня 2017 року «Про закріплення на праві господарського відання за Приватним акціонерним товариством «Броварський завод залізобетонних конструкцій» гуртожитку по АДРЕСА_1

- зобов'язати Броварську міську Раду Київської області, Комунальне підприємство Броварської міської Ради «Броварське бюро технічної інвентаризації» провести технічну інвентаризацію та виготовити ОСОБА_1. технічний паспорт на житлове приміщення, кімнату НОМЕР_1, жилою площею 12 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати Броварську міську Раду Київської області, прийняти рішення та видати Ордер серії Б на житлове приміщення, кімнату НОМЕР_1, жилою площею 12 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1;

- скасувати рішення Броварської міської Ради Київської області, органу приватизації відповідача Броварську міську Раду Київської області, про відмову ОСОБА_1 в приватизації житлового приміщення кімнаті НОМЕР_1, жилою площею І2 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати Броварську міську Раду Київської області, орган приватизації Броварської міської Ради Київської області прийняти рішення та провести приватизацію кімнати НОМЕР_1, жилою площею 13 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_1., передавши кімнату в приватну власність в рівних частинах.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не було враховано, що згідно ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; п. 10 Прикінцевих положень, Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (№ 500-VI) від 04 вересня 2008 року, органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 і 5 статті 2 цього Закону. Відсутність ордеру та договору найму житлового приміщення не є підставою для відмови у приватизації кімнати гуртожитку.

Крім того, позивач посилається на те, що згідно з Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР (Постанова №470 від 11 грудня 1984 року) - ордер дійсний протягом 30 днів і при вселенні громадянин здає ордер в житлово-експлуатаційну контору, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації як документ сурової звітності. Ніякого обов'язку зберігати копію такого ордеру у позивача немає і він не несе відповідальність за халатність тих чи інших органів, установ, організацій їх посадових осіб в разі зникнення архівних документів.

Під час розгляду справи встановлено, що ордер на заселення позивача та членів його сім'ї в гуртожиток не був в судовому порядку визнаний недійсним, відповідач не спростував факту законного заселення позивача до кімнати НОМЕР_1 гуртожитку та того, що ордер позивачу дійсно видавався, тому відповідач та суд не мали законних підстав відмовляти позивачу у приватизації цієї кімнати у зв'язку з відсутністю ордера та договору найму.

Таким чином, позивач, вселений до кімнати гуртожитку на законних підставах, законність його проживання в даній кімнаті не оспорена, враховуючи, що позивачем надані всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеного житлового приміщення, крім ордеру, тому що в архіві відповідача такий відсутній, а також враховуючи, що законодавець приймаючи Закони безпосередньо зобов'язав органи місцевого самоврядування сприяти мешканцям у приватизації, позивач вважав, що судом ухвалене незаконне рішення про відмову у задоволенні позову.

Просить скасувати рішення суду і ухвалити нове про задоволення позову.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду м. Києва надійшов відзив на апеляційну скаргу від Броварської міської ради, в якому зазначено, що оскаржуване рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

Броварська міська рада зазначає, що за змістом п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» після прийняття гуртожитку у власність територіальної громади згідно з цим Законом та відповідно до Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад місцева рада приймає на сесії в межах своєї компетенції відповідне рішення щодо подальшого його використання.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 вищевказаного Закону передача житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування.

Аналіз наведених положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що право на приватизацію мешканцями гуртожитків може бути реалізоване лише при наявності відповідного рішення органу місцевого самоврядування - рішення відповідної ради.

Після прийняття гуртожитку у власність територіальної громади місцева рада на сесії в межах своєї компетенції приймає відповідне рішення щодо подальшого його використання.

Відповідне рішення Броварською міською радою Броварського району Київської області щодо подальшого використання гуртожитку по АДРЕСА_1 Київської області не приймалось. В матеріалах справи відсутні докази того, що гуртожитку по АДРЕСА_1 Броварського району, Київської області надано статус та дозволено приватизацію жилих приміщень. Отже заявлені позовні вимоги є передчасними та не можуть бути задоволені судом.

Лише на підставі рішення органу місцевого самоврядування видається свідоцтво про право власності на житло, а тому судове рішення не може бути підставою для видачі свідоцтва про право власності в порядку приватизації.

Крім того, Броварська міська рада зазначає, що на підставі рішення Броварської міської ради Київської області від 29 листопада 2021 року № 535/17-08 балансоутримувачем гуртожитку по АДРЕСА_1 призначено комунальне підприємство Броварської міської ради Київської області «Житлово-експлуатаційна контора -5».

Попереднім балансоутримувачем - Приватним акціонерним товариством «Броварський завод залізобетонних конструкцій» не надано жодних документів, що стосуються технічного стану вказаного вище гуртожитку, нумерації кімнат, проживаючих громадян в гуртожитку та підстав їх вселення. Тому, з метою приведення у відповідність технічної документації та упорядкування приміщень в гуртожитку, виконавчим комітетом Броварської міської ради Броварського району Київської області прийняте рішення від 07 грудня 2021 року № 957 «Про присвоєння нумерації житловим приміщенням в гуртожитку по АДРЕСА_1 в м. Бровари Броварського району Київської області».

Позивач ОСОБА_1 не надав жодного документу, що підтверджує законність його проживання в даному гуртожитку. Відповідно до прийнятого вище рішення, номер кімнати, яку зазначає позивач в позові, неможливо визначити, оскільки номер кімнати НОМЕР_1 відсутній в технічному паспорті на гуртожиток по АДРЕСА_1 від 01 березня 2017 року.

ОСОБА_1 та його син ОСОБА_2 зареєстровані в гуртожитку (а не в окремій кімнаті, на яку посилається позивач в позові) по АДРЕСА_1 з 2012 року.

З урахуванням наведеного вище, Броварська міська рада Броварського району Київської області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2022 року по справі № 361/5756/20 залишити без змін.

Також надійшов відзив на апеляційну скаргу від ПрАТ «Броварський завод залізобетонних конструкцій». У відзиві зазначено, що апеляційна скарга має формальний характер та складається лише з посилань апелянта на норми чинного законодавства та судової практики, що ніби то були порушенні судом першої інстанції при прийнятті рішення у даній справі.

При цьому, в скарзі апелянтом жодним чином не спростовано доводів Броварського міськрайонного суду Київської області, щодо наданих апелянтом документів на підтвердження своєї правової позиції та передчасності звернення до суду з позовом.

Таким чином, не заперечуючи положень чинного законодавства та судової практики на яку посилається апелянт ПрАТ «Броварський завод залізобетонних конструкцій» вважає, що його право на приватизацію не є порушеним, отже апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1. - адвокат Кондратюк М.В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник Броварської міської ради Тищенко О.П. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити оскаржуване рішення без змін. Наголошувала на тому, що у зв'язку із введенням воєнного стану не було повністю виконане рішення від 07 грудня 2021 № 957 «Про присвоєння нумерації житловим приміщенням в гуртожитку по АДРЕСА_1 в м. Бровари Броварського району Київської області», не встановлені всі особи, які проживають у гуртожитку і підстави такого проживання, у зв'язку із чим міською радою не прийнято рішення про приватизацію кімнат гуртожитку його мешканцями.

Представник ПрАТ «Броварстький завод залізобетонних конструкцій» - Лисич Ю.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно заяви про реєстрацію місця проживання № 34 від 05 квітня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Броварський завод залізобетонних конструкцій» з проханням зареєструвати його в гуртожитку по АДРЕСА_1 (без зазначення конкретної кімнати).

Відповідно до довідки ПрАТ ««Броварський завод залізобетонних конструкцій» № 216 від 11 серпня 2015 року ОСОБА_1 та його синОСОБА_2 зареєстровані в гуртожитку по АДРЕСА_1 (без зазначення конкретної кімнати).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 1.12.3-15/79 від 05 січня 2022 року ОСОБА_1 зареєстрований в гуртожитку по АДРЕСА_1 (без зазначення конкретної кімнати).

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області № 08 від 25 січня 2022 року ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у виконкомі міської ради з 02 червня 2015 року та внесений до Єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Згідно акту обстеження житлових умов складеного депутатом Батюк С.І. від 14 лютого 2022 року встановлено, що зі слів заявника, в гуртожитку, а саме в кімнаті НОМЕР_1 мешкає ОСОБА_1 та ОСОБА_2Відповідно до актів обстеження житлових умов від 16 листопада 2021 року, 30 січня 2022 року, складених комісією у складі мешканців гуртожитку засвідчено осіб, які проживають в кімнатах НОМЕР_2 НОМЕР_1, НОМЕР_3. В кімнаті НОМЕР_1 проживають: ОСОБА_1 та його син ОСОБА_2Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 станом на 23 червня 2020 року нерухомого майна не зареєстровано.

Відповідно до заяви № 9-5-П-900 від 05 червня 2020 року ОСОБА_1 звертався до Броварської міської ради Київської області з проханням провести технічну інвентаризацію та виготовити технічний паспорт на кімнату НОМЕР_1 в гуртожитку по АДРЕСА_1

Листом № 9-7-565 від 23 червня 2020 року ОСОБА_1. було надано відповідь якою з посиланням на положення чинного законодавства повідомлено, що виконавчий комітет Броварської міської ради не має правових підстав для розгляду питання щодо проведення технічної інвентаризації та виготовлення технічного паспорту на кімнату НОМЕР_1 в гуртожитку по АДРЕСА_1, що в м. Бровари у тому числі і з тієї підстави, що відповідно до рішення Броварської міської ради Київської області від 26 грудня 2013 року № 1121-41-06 гуртожиток знаходиться у повному господарському віданні ПрАТ «Броварський завод залізобетонних конструкцій». В свою чергу ПрАТ ««Броварський завод залізобетонних конструкцій» не зверталося з заявою на розгляд сесії щодо визначення статусу даного гуртожитку.

Згідно заяви від 05 червня 2020 року ОСОБА_1 звертався до Відділу надання адміністративних послуг Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради Київської області з проханням провести технічну інвентаризацію та виготовити технічний паспорт на кімнату НОМЕР_1 в гуртожитку по АДРЕСА_1,що в м. Бровари.

Листом № 04-22/НОМЕР_1 від 17 червня 2020 року ОСОБА_1. було надано відповідь якою повідомлено, що через Відділ надання адміністративних послуг Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради Київської області послуга про виготовлення технічного паспорта на нерухоме майно не надається.

Згідно заяви від 05 червня 2020 року (вх. № 1) ОСОБА_1 звернувся до КП Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації» з проханням провести технічну інвентаризацію та виготовити технічний паспорт на кімнату НОМЕР_1 в гуртожитку по АДРЕСА_1

Листом № 3 від 12 червня 2020 року ОСОБА_1. було надано відповідь, що у відповідності до абз. 2 пункту 26 розділу І «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року № 127 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2018 року № 186) технічну інвентаризацію можна здійснювати тільки за заявою органу уповноваженого управляти комунальним майном. Крім того, повідомлено, що у технічному паспорті будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1, що в м. Бровари від 01 березня 2017 року кімната НОМЕР_1 не вказана.

Відповідно до заяви № 9-5-П-1012 від 24 червня 2020 року ОСОБА_1 звертався до Броварської міської ради Київської області з проханням оформити в приватну власність кімнату НОМЕР_1 в гуртожитку по АДРЕСА_1, що в м. Бровари та надав відповідні додатки.

Листом № 9-7-696 від 22 липня 2020 року ОСОБА_1. було надано відповідь якою повідомлено, що наразі готується проект рішення Броварської міської ради Київської області «Про передачу у приватну власність жилого приміщення в гуртожитку» та зазначене питання буде розглянуте на черговому засіданні сесії Броварської міської ради Київської.

Згідно заяви від 30 червня 2020 року ОСОБА_1 звертався до Відділу надання адміністративних послуг Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради Київської області з проханням оформити в приватну власність кімнату НОМЕР_1 в гуртожитку по АДРЕСА_1, що в м. Бровари та надав відповідні додатки.

Листом № 04-22/486 від 13 липня 2020 року ОСОБА_1. було надано відповідь якою повідомлено, що наразі готується проект рішення Броварської міської ради Київської області «Про передачу в приватну власність жилого приміщення в гуртожитку» та зазначене питання буде розглянуте на черговому засіданні сесії Броварської міської ради Київської.

Згідно Витягу з рішення Броварської міської ради Київської області № 1951-80-07 від 20 серпня 2020 року ОСОБА_1. та його сину ОСОБА_2. відмовлено в задоволені прохання щодо передачі в приватну (спільну часткову) власність жилого приміщення в гуртожитку по АДРЕСА_1, яке вони займають та зазначено, що відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 18 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» органи місцевого самоврядування у житловий сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках приймають рішення про надання відповідним житловим комплексам статусу «гуртожиток» і одночасно про надання дозволу на приватизацію житла і нежилих приміщень таких гуртожитків відповідно до цього закону.

Станом на сьогоднішній день, рішення щодо визначення статусу гуртожитку по АДРЕСА_1, Броварською міською радою, не приймалося.

Відповідно до п. 18 Наказу міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян» до органу приватизації громадяни надають відповідний перелік документів. До органу приватизації ОСОБА_1 не надав: копію ордеру на житлову площу в гуртожитку, копію договору найму на житлову площу в гуртожитку, в довідці про реєстрацію місця проживання вказана не повна адреса - відсутня нумерація кімнати.

На підставі рішення Броварської міської ради Київської області від 11 травня 2017 року № 546-28-07 «Про закріплення на праві господарського відання за ПАТ «Броварський завод залізобетонних конструкцій» гуртожитку по АДРЕСА_1 у місті Бровари Київської області» вищевказаний гуртожиток знаходиться в повному господарському віданні ПрАТ «Броварський завод залізобетонних конструкцій» про що 11 липня 2017 року укладено договір між Броварською міською радою Київської області та ПрАТ «Броварський завод залізобетонних конструкцій», посвідчений приватним нотаріусом В.Г. Писаним та зареєстрований в реєстрі за № 1409.

Відповідно до рішення Броварської міської ради Київської області № 364-11-08 від 26 серпня 2021 року розірвано договір від 11 липня 2017 року «Про закріплення (передачу) майна, що є власністю територіальної громади міста Бровари на праві господарського відання», який було укладено між Броварською міською радою Київської області та ПрАТ «Броварський завод залізобетонних конструкцій», посвідчений приватним нотаріусом Писаним В.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 1409.

Рішення Броварської міської ради Київської області № 546-28-07 від 11 травня 2017 року «Про закріплення на праві господарського відання за ПрАТ «Броварський завод залізобетонних конструкцій»», визнано таким, що втратило чинність.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині зобов'язання Броварської міської ради та органу приватизації Броварської міської ради прийняти рішення та провести приватизацію на ім'я позивача кімнати в гуртожитку, суд першої інстанції виходив з того, що після того, як рішенням Броварської міської ради Київської області № 364-11-08 від 26 серпня 2021 року було розірвано договір від 11 липня 2017 року «Про закріплення (передачу) майна, що є власністю територіальної громади міста Бровари на праві господарського відання», яким гуртожиток було передано у повне господарське відання ПрАТ «Броварський завод залізобетонних конструкцій» та визнання рішення Броварської міської ради Київської області № 546-28-07 від 11травня 2017 року «Про закріплення на праві господарського відання за ПрАТ «Броварський завод залізобетонних конструкцій» таким, що втратило чинність, Броварська міська рада Київської області не прийняла на своїй сесії в межах її компетенції і її дискреційних повноважень відповідне рішення про подальше використання вищевказаного гуртожитку, і зокрема про передачу його під приватизацію окремих жилих приміщень - що є необхідним на виконання приписів пункту 5 частини 1 статті 5 вищевказаного Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» і є обов`язковою передумовою для подальшого набуття у власність в порядку приватизації окремого приміщення у гуртожитку.

Тому подальше розпорядження гуртожитком по АДРЕСА_1, що в м. Бровари, який перебуває у комунальний власності, в тому числі і приватизація окремих взятих жилих приміщень у гуртожитку, до прийняття радою відповідного рішення, є передчасною.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції послався на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 16 червня 2020 року в аналогічній справі № 361/5544/18, провадження № 61-5172св20, відповідно до якого зобов`язує орган приватизації (при наявності у суб`єкта звернення права на приватизацію займаного жилого приміщення) прийняти позитивне рішення про передачу житлового приміщення у власність мешканцю і приписує, що орган приватизації може відмовити громадянину у приватизації конкретного жилого приміщення виключно у випадках, передбачених законом. Разом з тим, вказане рішення органу приватизації не замінює волевиявлення власника, тому воно не може бути прийняте позитивно у випадку відсутності волевиявлення власника на відчуження, що є першочерговим і обов`язковим. У даному випадку при відсутності основного рішення власника про приватизацію орган приватизації не може прийняти рішення про передачу конкретного приміщення у власність конкретній особі (особам). Тому без волевиявлення власника (органу місцевого самоврядування) відсутні підстави зобов`язувати орган приватизації прийняти рішення про передачу конкретного приміщення у власність. Це було б покладенням на вказаного суб`єкта повноважень, йому не переданих, і було б втручанням у дискреційні повноваження власника майна (органу місцевого самоврядування).

Також суд першої інстанції врахував, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що він звертаючись до відповідачів з відповідною заявою надав всі необхідні документи, а саме ордер на вселення, договір найму, а також реєстрацію в кімнаті НОМЕР_1 на підтвердження свого права на приватизацію кімнати НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та що отримав необґрунтовану відмову та/або що права позивача були порушені протиправними діями відповідачів та/або кожного з них. При цьому, суд критично віднісся до наданих позивачем Актів обстеження житлових умов, оскільки вони були складені лише зі слів самого позивача та інших мешканців гуртожитку по АДРЕСА_1, що в м. Бровари, без посилання на відповідну технічну чи іншу документацію, яка б містила відомості, про конкретну кімнату в якій зареєстрований та проживає ОСОБА_1

Відмовляючи у задоволенні позову в частині зобов`язання Броварської міської Ради Київської області, прийняти рішення та видати ордер на кімнату НОМЕР_1, жилою площею 12 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язання Броварську міську Раду Київської області, Комунальне підприємство Броварської міської Ради «Броварське бюро технічної інвентаризації» провести технічну інвентаризацію та виготовити ОСОБА_1. технічний паспорт на житлове приміщення кімнату НОМЕР_1, суд першої інстанції виходив з того, що вказані дії (видача ордеру та проведення технічної інвентаризації і виготовлення технічного паспорту на житлове приміщення) мають бути виконані в процесі прийняття рішення про передачу житла у власність в порядку приватизації і такі дії не є правотворчими та не створюють для позивача права власності, а є технічною процедурою на стадії прийняття рішення щодо передачі приміщення в порядку приватизації, метою таких дій є з'ясування відомостей щодо наявності чи відсутності у конкретної особи-набувача права на приватизацію даного жилого приміщення і права приватизації взагалі. Також суд першої інстанції акцентував увагу на тому, що позивач у позовній заяві жодним чином не обґрунтовує того, яким саме чином та ким з відповідачів було порушене його право, що підлягає захисту в судовому порядку шляхом прийняття судом рішення про зобов'язання Броварську міську раду Київської області видати йому ордер серії Б на житлове приміщення. Не надано і доказів того, що він взагалі звертався з такою заявою до відповідачів, а йому протиправно було відмовлено з цього приводу.

До того ж, як вбачається з додатку 9 до заяви позивача про передачу в приватну власність жилого приміщення в гуртожитку № 9-5-П-1012 від 24 червня 2020 року, такий ордер позивачу вже було видано і він знаходиться у Броварській міській раді Київської області, а отже позивач не позбавлений права самостійно отримати його оригінал, дублікат, що має силу оригіналу чи належним чином завірену копію.

При цьому, суд першої інстанції критично віднісся до пояснень представника позивача про те, що ордер був втрачений у зв'язку з недбалістю працівників тієї установи, якій ОСОБА_1 передав його, оскільки такі доводи не підтверджені жодними доказами.

Таким чином, на думку суду першої інстанції, позовна вимога про зобов'язання Броварську міську раду Київської області видати позивачу ордер серії Б на житлове приміщення не узгоджуються з обґрунтуванням позовних вимог, в яких взагалі не зазначено, що права позивача з цього приводу, є порушеними.

Також суд першої інстанції звернув увагу на те, що згідно абз. 2 пункту 26 розділу І «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року № 127 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2018 року № 186) технічна інвентаризація може бути проведена лише за заявою органу (установи, підприємства або організації - балансоутримувача), уповноваженого управляти комунальним майном, яким ОСОБА_1 не являється, а отже порушень в наданій Позивачу КП Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації» відмові (Лист № 9-7-565 від 23 червня 2020 року), судом не вбачається.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування рішення Броварської міської ради № 546-28-07 від 11травня 2017 року «Про закріплення па праві господарського відання за Приватним акціонерним товариством «Броварський завод залізобетонних конструкцій» гуртожитку по АДРЕСА_1 у місті Бровари Київської області, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Броварської міської ради Київської області № 364-11-08 від 26 серпня 2021 року оскаржуване рішення Броварської міської ради № 546-28-07 від 11 травня 2017 року визнано таким, що втратило чинність, а тому жодним чином не може порушувати прав позивача на приватизацію приміщення в якому він мешкає. Більш того, ОСОБА_1 не наводить доводів того, у чому полягала незаконність вищевказаного рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Статтею 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради.

Позов в даній справі пред'явлений позивачем на захист його права на приватизацію кімнати у гуртожитку, в якій він проживає разом із малолітнім сином. Як зазначено вище, така приватизація може відбутися лише за рішенням місцевої ради, тобто Броварської міської ради. Разом із тим, Броварська міська рада відмовила позивачу у приватизації кімнати у гуртожитку виходячи із того, що на час подання такої заяви позивачем не ухвалене рішення відповідно до статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Так приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» прийняття гуртожитків (як цілісних майнових комплексів) у власність територіальної громади здійснюється за рішенням відповідної місцевої ради (або за рішенням виконавчого органу місцевої ради з наступним затвердженням цією радою).

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» після прийняття гуртожитку у власність територіальної громади згідно з цим Законом та відповідно до Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад місцева рада приймає на сесії в межах своєї компетенції відповідне рішення щодо подальшого його використання, а саме:

а) залишити житловий комплекс гуртожитку у статусі гуртожитку та дозволити приватизацію його жилих і нежилих приміщень. У такому разі здійснюється приватизація приміщень гуртожитку його законними мешканцями в порядку, передбаченому цим Законом;

б) надати цілісному майновому комплексу статус «соціальне житло» та не дозволяти приватизацію його жилих приміщень. У цьому випадку приватизація житлових приміщень гуртожитку не здійснюється (у тому числі й у випадках, передбачених цим Законом), а колишнім законним мешканцям гуртожитку, за їх згодою, надається відповідне соціальне або інше житло;

в) перепрофілювати гуртожиток та використовувати цілісний майновий комплекс колишнього гуртожитку за іншим призначенням. У цьому випадку рада одночасно приймає рішення щодо забезпечення законних мешканців такого гуртожитку іншим житлом згідно із законодавством;

г) знести цілісний майновий комплекс колишнього гуртожитку та вжити заходів щодо будівництва на звільненій земельній ділянці соціального житла або продажу земельної ділянки на аукціоні згідно із земельним законодавством. У цьому випадку рада одночасно приймає рішення щодо забезпечення законних мешканців такого гуртожитку іншим житлом згідно із законодавством;

ґ) знести колишній гуртожиток (відповідний цілісний майновий комплекс) та вивільнити земельну ділянку з наступним її продажем на аукціоні. У цьому випадку особи, на яких поширюється дія цього Закону, підлягають переселенню в інше придатне для проживання людей житло, що належить на праві власності або на праві користування відповідній місцевій раді. Таким особам, за їх згодою, виконавчим органом місцевої ради може бути видана грошова компенсація за взяття ними (їх сім`ями) житла в оренду на певний строк (але не більше одного року). Розмір і порядок видачі зазначеної компенсації визначає кожна місцева рада самостійно відповідно до вимог чинного законодавства та виходячи із власних можливостей.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування.

Аналіз наведених положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що право на приватизацію мешканцями гуртожитків може бути реалізоване лише при наявності відповідного рішення органу місцевого самоврядування - рішення відповідної ради.

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» у статті 2 встановлено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно послався на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 361/5544/18. Саме в цій постанові Верховний Суд акцентував свою увагу на тому, що спочатку має бути рішення місцевої ради відповідно до статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і лише після цього може бути здійснена приватизація приміщень мешканцями гуртожитку.

Щодо цих висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить доводів, які б їх спростували.

Звертаючись із позовом, позивач посилався на те, що він має право на приватизацію зайнятої ним кімнати у гуртожитку навіть за відсутності ордеру та договору найму, просив зобов'язати Броварську міську раду Київської області, орган приватизації Броварської міської ради прийняти рішення та провести приватизацію конкретно визначеного жилого приміщення на ім'я позивача, що відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 591/6623/16.

Однак вказані доводи не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Так Верховний Суд у постанові від 30 травня 2018 року справі № 591/6623/16 висловив правову позицію про те, що позивач вселений до кімнати гуртожитку на законних підставах, законність її проживання в даній кімнаті не оспорена, враховуючи, що у позивача є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеного житлового приміщення, крім ордеру, тому що в архіві Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» такий відсутній, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Однак, колегія суддів зазначає, що вказаний висновок Верховного Суду може стосуватись лише обставин позову щодо відсутності у особи, яка має намір приватизувати кімнату у гуртожитку, ордеру і договору найму, а також наслідків відсутності цих документів для позивача. Разом із тим, цей висновок Верховного Суду не дає відповіді щодо застосування статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і відсутності рішення органу місцевого самоврядування щодо приватизації гуртожитку. Лише після ухвалення Броварською міською радою відповідного рішення, позивач має право ставити питання про приватизацію займаної ним кімнати, надавати необхідні документи і доводити своє право на приватизацію, в тому числі і за відсутності ордера на житлове приміщення та договору найму цього приміщення.

Колегія суддів вважає, що зазначення у рішенні Броварської міської ради від 20 серпня 2020 року, яким відмовлено ОСОБА_1. у наданні дозволу на приватизацію кімнати, крім такої підстави для відмови, як відсутність рішення Броварської міської ради щодо визначення статусу гуртожитку та дозволу на його приватизацію, також того, що у ОСОБА_1. відсутній ордер, договір найму та реєстрація у кімнаті, яку він хоче приватизувати, на думку колегії суддів було зайвим, оскільки навіть за наявності у позивача таких документів, приватизація не могла відбутися до ухвалення відповідного рішення міської ради на підставі пункту 6 частини першої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Лише після ухвалення міською радою відповідного рішення, мешканці гуртожитку набувають право на подачу заяв на приватизацію зайнятих ними кімнат і органом приватизації вправі буде здійснювати перевірку права кожного із них на приватизацію.

Разом із тим, ця обставина не може бути підставою для задоволення позову в частині скасування рішення Броварської міської ради Київської області про відмову ОСОБА_1. в приватизації кімнати у гуртожитку, оскільки існує також інша підстава для відмови у приватизації, яка ґрунтується на вимогах закону. Зазначення в рішенні міської ради додаткової підстави для відмови у приватизації, не обмежує право позивача після ухвалення Броварської міської радою рішення щодо статусу гуртожитку і надання дозволу на його приватизацію на повторне звернення із заявою із наданням відповідних документів, які підтверджують це право, а у разі їх відсутності і відмови з цих підстав в приватизації житла, доводити своє право на приватизацію в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується також із висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання Броварської міської ради про видачу ОСОБА_1. ордеру на кімнату та зобов'язання Броварської міської ради та КП Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації» виготовити технічний паспорт на кімнату, а також про скасування рішення Броварської міської ради № 546-28-07 від 11 травня 2017 року, оскільки апеляційна скарга не містить доводів на спростування цих висновків суду, які б підлягали перевірці судом апеляційної інстанції.

Судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2022 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді: