КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/842/23
Провадження № 2/488/867/23 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

25.07.2023 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справісудді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Панасюк Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та Державної казначейської служби Українипро відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом до відповідачів Департаменту патрульної служби та Державної казначейської служби України, в обґрунтування якого вказав наступне.

18.11.2021 року о 18 год. 47 хв. на автодорозі М 07 Киів-Ковель-Ягодин 486 км. (на другому км. Траси від м. Любомль до м. Ковель) інспектором відділу організації несення служби у м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Давидюком О.О. було винесено постанову серії ЕАО № 5045290 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП, якою на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафуу розмірі 850 грн.

Позивач не погодився із притягненням його до адміністративної відповідальності і оскаржив дану постанову до суду.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22.02.2022 р., винесеним по адміністративній справі №488/4413/21 було скасовано постанову серії ЕАО № 5045290 від 18.11.2021 р., а справу про адміністративне правопорушення було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

04 січня 2023 року державним виконавцем Корабельного ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження № 70331036 з виконання вже скасованої постанови № 5045290 від 18.11.2021 р. про накладення на позивача. В цей же день державний виконавець виніс постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 170 грн. та стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 250 грн.

Крім цього позивач був внесений до Єдиного реєстру боржників.

За заявою позивача, 22.02.2023 року державним виконавцем Корабельного ВДВС було закінчено виконавче провадження № 70331036, про що винесена відповідна постанова.

Позивач зазначив, що неправомірні дії посадової особи Управління патрульної поліції у Волинській області щодо винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, яка в подальшому була скасована судом із закриттям провадження у справі, є підставою для відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях позивача через неправомірне винесення відносно нього постанови, що в свою чергу призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, звичайного життєвого укладу, погіршенні стосунків з оточуючими людьми, зневірі в органах поліції України, порушенні загального стану здоров`я, втрати сну, апетиту, і необхідністю витрачати додатковий час та зусилля для захисту своїх прав (подавати позов про оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, неодноразово приходити до суду та ДВС щодо відкритого виконавчого провадження та незаконного внесення його державним виконавцем до Єдиного реєстру боржників тощо).

Посилаючись на таке, позивач просив:

-стягнути на його користь з Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.;

-відшкодувати понесені по справі судові витрати.

Ухвалою судді від 30.05.2023 р. було відкрито провадження у даній справі і її розгляд був призначений за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання позивач не з`явився, його представник надав заяву про слухання справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, що викладені у позовній заяві, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність та відзив, у якому заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Відзив мотивований тим, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, та не підлягають задоволенню.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Національної Поліції України у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Від представника відповідача надійшов відзив на заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у якій він просив відмовити у стягненні таких судових витрат через безпідставність заявлених вимог.

Суд, дослідивши надані сторонами письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статей 55 та 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною другою статті 16 ЦК України, до яких, зокрема, належить відшкодування моральної шкоди.

Із матеріалів справи вбачається, підтверджується письмовими доказами, та не заперечується представниками відповідачів, що постановою серії ЕАО № 5045290 від 18.11.2021 р., винесеною інспектором відділу організації несення служби у м. Ковель УПП у Волинській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Давидюком О.О., позивач по даній справі ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП. Вказаною постановою на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

Позивач не погодився із притягненням його до адміністративної відповідальності і оскаржив дану постанову до суду.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22.02.2022 р. (справа №488/4413/21) було скасовано постанову серії ЕАО № 5045290 від 18.11.2021 р., а провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито.

Судовим розглядом також встановлено, що на виконанні Корабельного ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № 70331036 з виконання постанови № 5045290 від 18.11.2021 р. про стягнення з позивача заборгованості на користь держави у розмірі 1 700 грн. Дане виконавче провадження було відкрито 04.01.2023 р.

У межах даного виконавчого провадження, державним виконавцем 04.01.2023 р. були винесені постанови про стягнення з боржника 170 грн. виконавчого збору та 250 грн. мінімальних витрат виконавчого провадження.

Після скасування судом постанови серії ЕАО № 5045290 від 18.11.2021 р., постановою державного виконавця від 22.02.2023 р. виконавче провадження № 70331036 було закінчене на підставі п.5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню).

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», - національна поліція України (поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; проти дії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги (ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію»).

Згідно із ч. 3 ст. 19 цього Закону держава, відповідно до закону, відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Статтею 56 Конституції України визначено право кожної особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За загальним правилом, зобов`язання із заподіяння шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду у повному розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166 та 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік якихох оплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу).

Оскільки, підставою для відшкодування шкоди є встановлена рішенням суду протиправність постанов, винесених поліцейськими у справах про адміністративні правопорушення, за якими не було накладено адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відтак спеціальні норми, передбачені ч.1 ст.1176 ЦК України, застосуванню не підлягають.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди за статтями 1173,1174 ЦК України є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, що є предметом доказування по справі.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, статті 1173,1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

Як роз`яснено у пунктах 3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають:

-наявність такої шкоди;

-протиправність діяння її заподіювача;

-наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням

заподіювача;

-вина останнього в заподіянні шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналізуючи доводи позивача у сукупності із наданими ним письмовими доказами по справі, суд прийшов до висновку, що позивач не наддав доказів того, що йому завдано моральної шкоди посадовою особою патрульної поліції, а також доказів того, що дії цієї посадової особи були протиправними внаслідок неналежного виконання покладених на нього службових обов`язків.

Виходячи із положень статей 23 та 1167 ЦК України підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільно-правового правопорушення, що складається з таких елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких особі завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача.

Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Так, позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що незаконними діями посадової особи патрульної поліції йому було завдано моральних страждань, оскільки він змушений був змінити свій спосіб життя подавати позов до суду, приходити на судові засідання по справі, звертатися до державної виконавчої служби, наслідком чого стали його душевні страждання через незаконне притягнення до адміністративної відповідальності.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, з чого він при цьому виходить тощо.

Суд вважає, що позивач, у порушеннявимог статтей12 та 81 ЦК України, не надав суду доказів наявності умов для відшкодування моральної шкоди: неправомірність дій органу державної влади (відповідача), наявність шкоди і причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

При цьому сам по собі факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, на думку суду, не є достатнім та беззаперечним доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки судове рішення, яким скасовано постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.

До того ж, факт скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності, про які судом зазначено вище. Також позивачем не доведено належними та допустимими доказами того факту, що його негативні емоції, спричинені безпідставним притягненням його до адміністративної відповідальності, досягли рівня душевних страждань, приниження чи викликали зниження його авторитету в суспільстві.

З урахуванням вищевикладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються через те, що суд відмовив у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач Державна казначейська служба України, 01601 м. Київ, вул. Бастіонна 5, .

Відповідач Департамент патрульної поліції, 03048 м. Киів, вул. Федора Ернста 3, .

Суддя Л.І. Селіщева