Провадження № 22-ц/802/70/23 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Трикош Н. І.,

з участю:

позивачки - ОСОБА_1 ,

представника позивачки - адвоката Карпука А. С.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Лавренчука О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Луцької міської ради, про визначення місця проживання дитини та встановлення порядку спілкування з дитиною, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Лавренчука Олександра Володимировича на рішення Турійського районного суду Волинської області від 29 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що вона перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі до 16 березня 2016 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу з відповідачем між ними почали виникати конфлікти з приводу місця проживання дитини, яку відповідач забирає від неї та вимагає, щоб та проживала з ним, що негативно впливає на здоров`я дитини.

Позивачка також зазначала, що відповідач належним чином не займається вихованням дочки. Натомість вона має постійне місце проживання, де створені усі належні умови для життя та розвитку дитини.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд визначити місце проживання дочки ОСОБА_4 з нею та встановити наступний порядок зустрічей відповідача з дочкою: кожну першу і третю суботи місяця - з 10 години до 19 години, кожну другу і четверту неділі місяця - з 10 години до 19 години без її присутності та без обмеження місця перебування.

Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 29 вересня 2022 року у цій справі позов задоволено частково.

Ухвалено визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з її матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті позову відмовити.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 в користь позивачки ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 грн.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Лавренчук О. В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в позові ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

В судовому засіданні відповідач та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили скаргу задовольнити, позивачка та її представник апеляційну скаргу заперечили, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін. Представник органу опіки і піклування в судове засідання не з`явився, орган опіки і піклування подав суду заяву про розгляд справи у відсутності його представника.

Апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивачка і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Турійського районного суду Волинської області від 16 березня 2016 року (т. 1, а. с. 3, 4).

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі народилася дочка ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження (т. 2, а. с. 182).

У зв`язку з укладенням шлюбу позивачка змінила своє прізвище спочатку на ОСОБА_6 , а згодом на ОСОБА_7 (т. 1, а. с. 4, т. 2, а. с. 145).

02 березня 2016 року позивачка ОСОБА_3 у справі про розірвання шлюбу подавала до Турійського районного суду Волинської області заяву, в якій зазначала, що між нею і відповідачем ОСОБА_2 досягнута домовленість про те, що їх дочка буде проживати разом з батьком ОСОБА_2 за місцем його фактичного проживання (т. 1, а. с. 93).

Згідно із довідкою Купичівської сільської ради Турійського району Волинської області від 10 січня 2019 року № 22 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб та землекористування ОСОБА_2 та його дочка ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично за вказаною адресою не проживають (т. 1, а. с. 190).

02 грудня 2019 року комісія в складі сільського голови, секретаря, соціального робітника, депутата Немирівської сільської ради провели обстеження матеріально - побутових умов проживання сім`ї позивачки ОСОБА_3 , яка проживає в будинку своєї матері ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , про що склали відповідний акт, в якому зазначили, що разом з ОСОБА_3 проживає її син ОСОБА_9 2017 року народження та дочка ОСОБА_5 2013 року народження. Будинок знаходиться в хорошому стані та в ньому є всі належні умови для проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 (т. 1, а. с. 195).

27 лютого 2020 року працівники Служби у справах дітей Луцької міської ради склали акт обстеження умов проживання сім`ї відповідача ОСОБА_2 , в якому зазначено, що останній проживає разом зі своїми батьками та братом у найманому житлі, у цьому жилому приміщенні є всі належні умови для навчання, виховання та розвитку дочки ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 213).

Відповідно до висновків Служби у справах дітей Луцької міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 від 28 листопада 2017 року № 268 та від 11 грудня 2020 року № 271, які затверджені рішеннями виконавчого комітету Луцької міської ради від 06 грудня 2017 року № 785-3 та від 21 грудня 2020 року № 728-1, служба у справах дітей вважала за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із її матір`ю ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 50, 51, т. 2, а. с. 48-50).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що найкращим інтересам дитини буде відповідати визначення її місця проживання разом з її матір`ю.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Згідно з частиною 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (стаття 160 СК України).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина 1 статті 161 СК України).

Тлумачення частини 1 статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Частинами 4, 5 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Служба у справах дітей Луцької міської ради як орган опіки та піклування у своїх висновках про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 вважала за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із її матір`ю - ОСОБА_3 .

Крім того за результатами проведення судової психологічної експертизи від 29 квітня 2022 року № 8012 судовим експертом зроблено висновок про те, що дитина опинилася перед складним конфліктом правильності. Дочка відчуває, що в разі обрання постійного місця проживання з матір`ю такий варіант може болісно відгукуватися у душі батька, тому вона змушена підлаштовуватися під ситуацію, що склалася, уникаючи прямої відповіді. На даному етапі життя з урахуванням рівня розвитку та психоемоційного стану ОСОБА_5 відчуває однакові прояви любові до кожного з батьків. Отже, для віднаходження душевної рівноваги рекомендовано постійне місце проживання дитини з матір`ю та безперешкодне спілкування з батьком (т. 2, а. с. 122-131).

За положеннями частини 1 статті 3, частини 1 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «М.С. проти України» (рішення від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, а тому у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже потім права батьків.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

Таким чином, при вирішенні спорів про визначення місця проживання дитини доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 26 травня 2021 року у справі № 309/1760/16-ц.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що найкращим інтересам малолітньої дитини буде відповідати визначення її місця проживання разом з матір`ю - позивачкою у справі ОСОБА_1 .

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що місце проживання дитини було визначено за згодою батьків при розлученні, оскільки матір дитини ОСОБА_3 02 березня 2016 року подала до Турійського районного суду Волинської області у справі про розірвання шлюбу заяву, у якій зазначила, що між сторонами досягнута домовленість про те, що дитина буде проживати разом з батьком (т. 1. а. с. 93) з огляду на таке.

ОСОБА_3 подавала суду таку заяву у справі про розірвання шлюбу і подання такої заяви 02 березня 2016 року не свідчить про те, що між батьками в подальшому не може виникнути спір щодо визначення місця проживання дитини.

Апеляційний суд також погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею батька дитини ОСОБА_2 .

Згідно з частиною 1 статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Частинами 1, 2 статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В матеріалах справи відсутні докази щодо того, що відповідачу позивачкою чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною та що останній звертався до органу опіки та піклування із заявою про визначення способу його участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Судом при цьому встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_5 за час, поки триває спір щодо визначення її місця проживання, почергово проживає з кожним із батьків, матір дитини не створює перешкод у вихованні та спілкуванні дочки з батьком, який бере активну участь в утриманні та вихованні дочки, цікавиться її навчанням.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача не спростовують висновків суду та не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

З врахуванням наведених обставин справи суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Рішення Турійського районного суду Волинської області від 29 вересня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді