Справа № 308/9683/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 квітня 2023 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Кожух О.А., Готра Т.Ю.,

з участю секретаря: Гусонька З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник адвокат Бухтоярова Оксани Василівни на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 04 серпня 2022 року у справі № 308/9683/22 (Головуючий: Шумило Н.Б.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2022 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Литвин Степан Йосипович, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить: визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок адресою АДРЕСА_1 , загальна площа 243,6 кв. м; житлова площа 106,5 кв. м; в тому числі гараж площею 23.3 кв. м; та котельня площею 5.2 кв.м, п`ять кімнат, житловий будинок, А; літня кухня, Б; вбиральня, В; огорожа та визнати за позивачем право власності на нерухоме майно (житловий будинок) в частці 1/2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

02 серпня 2022 року представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Литвин С.Й. було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення на спірне майно, а саме об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , загальна площа 243,6 кв. м; житлова площа 106,5 кв.м; в тому числі гараж площею 23,3 кв.м; та котельня площею 5,2 кв. м; п`ять кімнат; житловий будинок, А; літня кухня, Б; вбиральня, В; огорожа.

Заява обґрунтована тим, що предметом даного спору є об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 і у позивача є підстави вважати, що відповідач ОСОБА_1 може продати спірне майно або його частину, а тому чином існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 04 серпня 2022 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Литвина Степана Йосиповича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку нерухомого майна - задоволено.

Накладено арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 243,6 кв.м, що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із даною ухвалою, ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник - адвокат Бухтоярова О.В. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції як така що постановлена з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та з неправильністю установлення обставин, які мають значення для справи внаслідок неправильної оцінки доказів. Дана ухвала прийнята без жодного доказу наданого позивачем про те, що відповідач має намір відчужити будинок, і таких доказів бути не може, оскільки будинок він наміру немає, там крім відповідача проживають двоє його синів, один з яких неповнолітній і цей будинок є їх, а також єдиним житлом відповідача. Крім того зазначає, що відчуження будинку без дозволу Органу опіки та піклування , так як відповідно до висновку Органу опіки та піклування Баранинської сільської ради місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 визначено з відповідачем ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . Також, судом порушено норми процесуального права, а саме ст. 149 та п.п. 3, 4 ст. 153 ЦПК України, так як заявником не додано жодних доказів для забезпечення позову, що підтверджує необхідність забезпечення позову, а тому суд повинен був призначити розгляд заяви у судовому засіданні з викликом сторін.

Представник ОСОБА_2 адвокат Литвин С.Й. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 08 серпня 2022 року залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, оскільки суд при задоволенні заяви обгрунтовано вважав, що заходи забезпечення позову у вигляді арешту, яке є об`єктом спірних правовідносин, є заходом спроможним забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Бухтоярову О.В., яка підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Представником ОСОБА_2 - адвокатом Литвин С.Й. подано клопотання про перенесення судового розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з відрядженням адвоката до міста Берегово. Аналогічне клопотання представник позивача - адвокат Литвин С.Й. подавав до Закарпатського апеляційного суду 02.12.2022 року, а також 02.03.2023 року у зв`язку з відрядженням до міста Тячів. При цьому, жодного доказу у підтвердження відрядження до містя Тячів та міста Берегово Литвин С.Й. суду не надав, а тому враховуючи неодноразові клопотання адвоката Литвина С.Й. про відкладення розгляду справи, зважаючи на принцип розумності строків розгляду справи судом, судова колегія вважає за можливе розглядини справу за відсутності представника позивача - Литвин С.Й. , а також за відсутності позивача ОСОБА_2 , оскільки остання в судове засідання суду апеляційної інстанції також не з`явилися, про час та місце судового засідання була належним чином повідомлена, що перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Надаючи правову оцінку обґрунтованості заявленого клопотання, суд зазначає, що інститут забезпечення позову регламентовано статтями 149 - 151 ЦПК України, які встановлюють підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а також способи забезпечення позову в цивільному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення суду і спрямована на дотримання норми щодо обов`язковості до виконання судових рішень, встановленої нормами Конституції України.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Згідно роз`яснень у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Предметом спору у даній справі є визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності, а саме визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житлового будинку який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстровано на відповідача в частці 1/1.

Позивач Литвин С.Й. просила суд накласти арешт саме на зазначений будинок з метою недопущення відчуження такого до ухвалення рішення у справі.

Такий вид забезпечення позову як накладення арешту застосовується судом, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим. Отже, необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

Суд першої інстанції при задоволенні заяви обґрунтовано вважав, що заходи забезпечення позову у вигляді арешту, яке є об`єктом спірних правовідносин, є заходом спроможним забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, оскільки гарантує виконання можливого рішення суду, вказаний вид забезпечення позову є доцільним, пов`язаним із предметом позову та достатнім для забезпечення і такий вид забезпечення, як накладення арешту не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін та не порушує речове право володіння особи спірним майном.

Ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не має.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом порушено норми процесуального права, а саме ст. 149 та п.п. 3, 4 ст. 153 ЦПК України, так як суд повинен був призначити розгляд заяви у судовому засіданні з викликом сторін колегія суддів відхиляє, оскільки ч.1 ст. 153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 153 ЦПК україни, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

Проте, дана стаття вказує саме на можливість суду викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, але не передбачає обов`язковість такого виклику, тим паче, розгляду заяви у судовому засіданні з викликом сторін.

Інші доводи апеляційної скарги судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник адвокат Бухтоярова Оксана Василівна залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 04 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 27 квітня 2023 року.

Головуючий:

Судді: