Справа № 296/8319/17
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2023 року м. Житомир
Суддя Житомирського районного суду м. Житомира Дубовік О. М., за власною ініціативою розглянула питання щодо розподілу судових витрат у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Житомирської районної ради Житомирської області, Житомирської районної державної адміністрації, Житомирської обласної державної адміністрації та ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Обслуговуючий кооператив "Садівницьке товариство "Зарево" про визнання незаконним і скасування рішення та розпорядження, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні майном
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 27.03.2023 року частково задоволено позовні вимоги позивача (т. 25, а.с.99-115), а саме:

- усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_2 провести демонтаж паркана з сітки рабиця, прибрання каміння та засипання штучної водойми (копанки) на дорозі (проїзді) до земельної ділянки № НОМЕР_1 біля належної їй на праві власності земельної ділянки № НОМЕР_2 в Обслуговуючому кооперативі "Садівницьке товариство "Зарево" с. Василівка Житомирського району;

- визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0,1800 га в межах Василівської сільської ради Житомирського району строком на 49 років для сінокосіння (категорія земель водного фонду), кадастровий номер :05:000:1310, який укладено 11.05.2016 року в АДРЕСА_1 між Житомирською районною державною адміністрацією Житомирської області та ОСОБА_2 , з моменту його укладення;

- у решті позовних вимог відмовлено.

При ухваленні рішення у справі судом не було вирішено питання щодо розподілу (відшкодування) судових витрат.

Крім того, клопотаннями, поданими позивачем 21.10.21 року та 26.05.2022 року (а.с. 77-87, т. 23; а.с. 50, т. 24), остання просила суд у різі зодоволення позовних вимог стягнути на її користь:

- судовий збір у сумі 4573,60 грн;

- судові витрати на проведення експертизі в сумі 7517,00 грн;

- витрати на професійну правничу допомогу - 5000,00 грн;

- витрати на правову допомогу - 116292,00 грн, в т.ч. і витрати, які пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідачем ОСОБА_2 та її представником - адвокатом Струковой Л. В. подані заперечення на вказані клопотання (а.с. 154-167, а.с. 194-203, т. 24), де просять стягнути лише частину судового збору; в іншій частині зазначених вище клопотань позивача просять суд відмовити за необгрунтованістю.

До суду на виконання вимог листа від 24.04.2023 року вих. №296/8319/17/6021/2023, де було було повідомлено про розгляд питання щодо судових витрат по справі, а також запропоновано всім учасникам процесу надати письмово свої міркування з даного приводу, також надійшли письмові заяви від представників Житомирської районної державної адміністрації Приходько А. та представника СТ "Зарево" Гаврилюка А.

Розглянувши заяви та клопотання, вирішуючи питання по його суті, суд приходить наступного висновку.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, - є неспівмірним.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

З аналізу наведених норм законодавства встановлено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду № 810/3213/16 від 04 серпня 2020 року, № 640/15803/19 від 05 серпня 2020 року.

Позивач стверджує, що їй надавалась професійна правнича допомога адвокатом Кочетовим Л.Г., однак в якості доказу не надано копії адвокатського свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю останнім; також не надано копії договору про надання правової допомоги №8/18 від 22.05.2018 року (надано лише додаткову угоду №1 до нього (а.с. 63, т. 24), як і не надано відповідного документу про оплату позивачем таких послуг даному адвокату. Відтак суд відмовляє у відшкодуванні таких витрат.

У стягненні витрат на користь позивача на проведення експертиз та витрат на правничу (правову) допомогу ФОП ОСОБА_3 слід відмовити з підстав, які зазначені у запереченнях відповідача ОСОБА_2 від 31.08.2022 року та 01.11.2022 року, з якими суд погоджується.

Окрім того, при ухваленні рішення у справі судом не було вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням встановлених судом обставин, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, які були пред`явлені до належних відповідачів по справі, суд дійшов висновку про часткове стягнення на користь позивача судового збору у сумі 3516,80 грн з відповідачів ОСОБА_2 та Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області пропорційно задоволенним вимогам.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 246, 247, 259, 263-265, 270, 273 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 2238,40 грн судового збору.

Стягнути з Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області на користь позивача ОСОБА_1 1278,40 грн судового збору.

В іншій частині клопотання позивача ОСОБА_1 щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, витрат на правову допомогу та витрат по проведенню експертиз - відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. М. Дубовік