КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №372/4539/21 Головуючий у І інстанції - Сташків Т.Г.
апеляційне провадження №22-ц/824/3932/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Журби С.О., Писаної Т.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвали Обухівського районного суду Київської області від 25 листопада 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

установив:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Обухівського районного суду Київської області із позовом до АТ «Альфа-Банк», третя особа: ПН КМНО Сазонова О.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Просила суд, визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис ПН КМНО Сазонової О.М. за №13766 від 28 жовтня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №384/118/07-1 від 22 листопада 2007 року на користь АТ «Альфа-Банк» у сумі 3940569 грн 97 коп.

Разом із позовною заявою до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 25 листопада 2021 року, матеріали цивільної справи за вказаним позовом направлено до Вишгородського районного суду Київської області за підсудністю.

Крім цього, ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 25 листопада 2021 року, заяву ОСОБА_1 про забезпечення даного позову направлено за підсудністю до Вишгородського районного суду Київської області.

Не погоджуючись з ухвалами суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вони постановлені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалася на те, що суд невірно визначився з характером спірних правовідносин та не врахував предмет судового розгляду, яким є визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В оскаржуваній ухвалі суд посилається на відомості, яких не існує, зокрема на те, що позивач нібито обрала підсудність за місцем знаходження приватного виконавця або перебування стягувача.

При цьому суд помилково вважає місцезнаходження приватного виконавця, а саме: Київська обл., Вишгородський р-н., м. Вишгород, «Карат» промисловий майданчик, 5-А, офіс 511, чомусь місцем виконання спірного виконавчого напису.

Зазначає, що за приписами ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчі дії щодо майна боржника вчиняються за місцем проживання боржника та місцем знаходження цього майна, яким й є адреса її місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Обухівського району Київської області, а не за місцем знаходження приватного виконавця.

Просила, скасувати ухвали Обухівського районного суду Київської області від 25 листопада 2021 року про передачу даного позову, а також заяви про його забезпечення на розгляд до Вишгородського районного суду Київської області області і направити справу для продовження розгляду до Обухівського районного суду Київської області.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд до Вишгородського районного суду Київської області, Обухівський районний суд Київської області виходив з того, що місцем виконання спірного виконавчого напису є Київська обл., Вишгородський р., м. Вишгород, «Карат» промисловий майданчик, 5-А, офіс 511, що не відноситься до територіальної підсудності Обухівського районного суду Київської області.

Місце знаходження відповідача АТ «Альфа-Банк» - вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, що також не відноситься до території Обухівського районного суду Київської області.

Отже, суд прийшов до висновку про передачу справи до Вишгородського районного суду Київської області за місцем виконання оспорюваного виконавчого напису.

Окрім цього, суд дійшов висновку, що оскільки позовна заява не підсудна Обухівському районному суду Київської області, та направлена за підсудністю до Вишгородського районного суду Київської області, то заява про забезпечення позову також підлягає передачі на розгляд до Вишгородського районного суду Київської області.

З такими висновками колегія суддів погодитися не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За загальним правилом ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з правилом про підсудність справ за вибором позивача, передбаченим у ч. 12 ст. 28 ЦПК України (правила альтернативної підсудності), позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів.

Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (ст. 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Крім цього, визначення змісту категорії місця виконання рішення наведене у статті 24 ЗУ «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ст. 24 цього Закону, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виходячи зі змісту статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», місцем виконання судового рішення є місце проживання боржника, місце його перебування, роботи або місце знаходження його майна.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 29 жовтня 2020 року у справі №263/14171/19.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до Обухівського району Київської області.

Згідно вимог діючого законодавства місцем виконання виконавчого напису є місце проживання (знаходження) боржника.

У даній справі позивач використав належне йому право вибору суду за правилами альтернативної підсудності та звернувся до Обухівського районного суду Київської області за місцем реєстрації свого проживання у Обухівському районі Київської області.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позов подано до суду за місцем виконання виконавчого напису, яким, в тому числі, є місце проживання позивача, як боржника, що відповідає частині другій статті 24 ЗУ «Про виконавче провадження» та частині дванадцятій статті 28 ЦПК України, звернення позивача з цим позовом до Обухівського районного суду Київської області відповідає вимогам діючого процесуального закону.

Суд першої інстанції на вищенаведені обставини належної уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про передачу як позовної заяви так і заяви про забезпечення позову на розгляд до Вишгородського районного суду Київської області, за місцем виконання оспорюваного виконавчого напису.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з позицією ЄСПЛ, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і держава не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки Обухівським районним судом Київської області ухвалу від 25 листопада 2021 року про передачу позову та заяви про його забезпечення на розгляд іншому суду постановлено з порушенням норм процесуального права, оскаржувані ухвали підлягають скасуванню в порядку, визначеному ст. 379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 25 листопада 2021 року про передачу позову на розгляд до іншого суду та ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 25 листопада 2021 року про передачу заяви про забезпечення позову на розгляд до іншого суду скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до Обухівського районного суду Київської області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба