ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/4924/21 Номер провадження 22-ц/814/3401/23Головуючий у 1-й інстанції Богомолова Л.В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Заруцького Руслана Михайловича

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21 лютого 2023 року у складі судді Богомолової Л. В.

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і до повноліття дитини.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тобто не виконує свої батьківські обов`язки, хоча має дохід, достатній для забезпечення щомісячних потреб спільної дитини, інших утриманців не має.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 липня 2021 року вказану цивільну справу передано на розгляд до Харківського районного суду Харківської області (а. с. 15, т. 1).

13 листопада 2021 року ОСОБА_1 подав до Харківського районного суду Харківської області зустрічний позов до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, в якому вказував, що неповнолітня донька з 2014 року переважно проживає з ним, він повністю несе витрати на її утримання, займається її розвитком, купує одяг.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду, а також просив стягувати з ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 1 500 грн щомісячно (а. с. 7-14, т. 2).

За розпорядженням Голови Верховного Суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» справу було передано на розгляд до Полтавського районного суду Полтавської області.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 21 лютого 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000 гривень щомісячно, починаючи з 19 липня 2021 року і до повноліття.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач є працездатною особою, інших утриманців не має та зобов`язаний сплачувати аліменти на дитину до досягнення нею повноліття у розмірі, що має бути необхідним та достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку.

Не погодившись з вказаним рішенням в частині визначеного судом розміру аліментів та дати початку їх стягнення, представник ОСОБА_1 - адвокат Заруцький Р. М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 2 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 01.03.2022. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що станом на дату ухвалення рішення та подання апеляційної скарги ОСОБА_1 не має постійної роботи, яку втратив через повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України, припинив діяльність як ФОП та досі не мав можливості працевлаштуватися через складне економічне становище в країні.

Вказує, що на теперішній час відповідач отримує мінливий дохід, джерелом якого здебільшого є розпродаж власного майна та залишків товару припиненої підприємницької діяльності. Крім того, він має допомагати батькам та ще одній дитині, яка зараз знаходиться на території країни агресора та не має можливості повернутися до України, тому може сплачувати аліменти лише у розмірі 2 000 грн на місяць.

Щодо дати початку стягнення аліментів зазначає, що на момент подання позову 19.07.2021 дитина постійно проживала з батьком і лише день чи два на тиждень була в гостях у матері. До початку війни, фактично до 18.02.2022, дитина проживала з відповідачем, а з початком війни разом з позивачкою виїхала за межі України, тому вважає, що аліменти повинні стягуватися з 01.03.2022 - дня фактичного проживання дитини з матір`ю.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та у відповідності до вимог частини першої статті 367 ЦПК України не переглядається апеляційним судом.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (пункт 1 частини першої статті 374, стаття 375 ЦПК України).

По справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського міського управління юстиції у Донецькій області 15.09.2011 за актовим записом № 181 (а. с. 4, т. 1)

Сторони проживають окремо. Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 6324-6995 від 21.12.2017 та № 6324- від 20.03.2019 ОСОБА_2 та неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мають зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , як тимчасово переміщені особи фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 5, 6, т. 1).

Домовленості щодо участі відповідача в утриманні дитини між сторонами не досягнуто.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідач ОСОБА_1 є працездатною особою, перебування на його утриманні інших дітей та непрацездатних батьків не довів, а аліменти у розмірі 3 000 грн на місяць є необхідними й достатніми задля забезпечення належного рівня життя та гармонійного розвитку дитини сторін.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з положеннями частини першої статті 3 Конвенції ООН, частинами сьомої, восьмої статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, тим більше, при захисті одного з основних прав дитини - права на утримання.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Конституцією України (стаття 51), нормами Сімейного кодексу України (статті 150, 180) на батьків покладено обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

При цьому, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішення суду за позовом одержувача аліментів (стаття 181 СК України).

Розмір аліментів у твердій грошовій сумі згідно частини першої статті 184 СК України суд визначає за заявою одержувача з урахуванням обставин, визначених статтею 182 СК України.

Урахувавши всі обставини справи, суд присудив аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн на місяць, що відповідає пріоритету саме найкращих інтересів дитини. Відповідач є працездатною особою, інших утриманців не має. Належних та допустимих доказів на підтвердження протилежного відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, посилаючись на наявність об`єктивних перешкод для подання доказів до суду першої інстанції, відповідних клопотань відповідач по справі не заявляв, на нові докази та обставини в апеляційній скарзі не посилався та висновки суду першої інстанції не спростував.

Заперечення апелянтом визначеної судом дати початку стягнення аліментів на дитину є безпідставними та не ґрунтуються на законі.

Відповідно до положень статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини 19 липня 2021 року (а. с. 1, т. 1), а тому з урахуванням норм СК України суд першої інстанції правильно зазначив датою початку стягнення аліментів 19 липня 2021 року.

Місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з відповідачем ОСОБА_1 в установленому СК України порядку за рішенням суду не визначалось та висновком органів опіки та піклування не підтверджено, тому доводи апелянта щодо права позивача ОСОБА_2 на стягнення аліментів лише з 01.03.2022 не підтверджені належними засобами доказування та відхиляються апеляційним судом.

Домовленість між батьками щодо способів участі у вихованні дитини не спростовує факту постійного проживання дитини з позивачкою, що підтверджено довідкою від 20.03.2019 № 6324- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання матері ОСОБА_2 (а. с. 5, 6, т. 1).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції перевірив доводи сторін, надав їм належну правову оцінку та відповідно до встановлених фактичних обставин справи ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів апеляційного суду залишає апеляційну скаргу представника відповідача без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Заруцького Руслана Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна