Житомирський апеляційний суд
Справа №288/505/21 Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І.
Категорія 69 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 288/505/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 1 серпня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Рудника М.І.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від даного шлюбу дітей не мають.

Вказує, що спільне життя з відповідачкою не склалося, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного. На підставі цього відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Вважає подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливим.

Також зазначив, що тривалий час проживає окремо від ОСОБА_2 , спільне господарство не ведеться, а спір про спільне майно відсутній.

Таким чином, просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_2 .

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 1 серпня 2022 року позов задоволено.

Шлюб, зареєстрований 1 червня 2006 року Виконавчим комітетом Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області, актовий запис № 7, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - розірвано.

Після державної реєстрації розірвання шлюбу прізвище дружини залишено « ОСОБА_4 ».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що вона повідомляла суд про те, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Однак повістки про виклик до суду їй направлялися за адресою місця реєстрації. Отже, стверджує, що не була належним чином повідомлена про розгляд даної справи, що позбавило її можливості заявити клопотання про надання строку для примирення.

Вважає, що суд не встановив фактичні стосунки між нею та позивачем, залишив поза увагою ту обставину, що на момент пред`явлення позову та протягом судового розгляду вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та пов`язані спільним побутом.

Звертає увагу на те, що сім`я є основним фундаментальним інститутом суспільства, надає йому стабільність та сприяє розвитку суспільства та його прогресу, відтак суд безпідставно задовольнив позов.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 1 червня 2006 року Виконавчим комітетом Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис № 7. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 19).

Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За правилами частин третьої та четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність.

Частиною першою статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Отже, принцип добровільності шлюбу передбачає як право на шлюб, так і право на розірвання шлюбу, що усуває порушення прав людини та випадків можливої дискримінації.

Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуття любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні стосунки між чоловіком та дружиною,- все це негативно відображається на особистому житті кожного із подружжя.

Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що грунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги усіх членів сім`ї.

Відповідно до правил статті 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Позивач скористався наданим йому правом щодо звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Право ОСОБА_1 на припинення шлюбних відносин за жодних обставин не може бути обмежене. Під час судового розгляду він категорично наполягав на розірванні шлюбу й стверджував, що не бажає надалі перебувати у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою й підтримувати подружні стосунки з нею. Та обставина, що відповідачка заперечує проти позову, не може бути підставою для збереження шлюбу, оскільки це призведе до порушення прав ОСОБА_1 .

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 6 грудня 2022 року сторонам надано строк для примирення терміном один місяць. Однак, після закінчення цього строку ОСОБА_1 не відмовився від позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову, оскільки шлюб між сторонами існує формально, докази про можливість збереження сім`ї відсутні.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_2 посилалася на ту обставину, що вона не була належним чином повідомлена про час та місце проведення судового засідання, що, на її думку, вказує на порушення судом норм процесуального права.

Однак, матеріали справи свідчать, що 20 червня 2022 року відповідачка звернулася до суду із черговою заявою про відкладення розгляду справи, у якій просила направляти їй судові повістки за адресою : АДРЕСА_1 . Саме за даною адресою рекомендованим листом з повідомленням про вручення й була направлена судова повістка про виклик ОСОБА_2 в судове засідання, призначене на 11 год. 1 серпня 2022 року. 5 липня 2022 року судова повістка повернулася до суду з відміткою « адресат відсутній за вказаною адресою».

31 липня 2022 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 про те, що вона з 1 серпня 2022 року перебуватиме за межами Житомирської області й станом на 31 липня 2022 року не повідомлена про час розгляду справи.

За правилами частини першої статті 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною першою статті 44 ЦПК України, зокрема, передбачено, що учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Як свідчать матеріали справи, суд задовольняв численні клопотання відповідачки про відкладення розгляду справи, надавши їй можливість безпосередньо брати участь у судовому розгляді та повною мірою реалізувати процесуальні права. Судова повістка про виклик в судове засідання, призначене на 1 серпня 2022 року, була направлена відповідачці за адресою, яка зазначена нею у заяві від 20 червня 2022 року. Отже, суд здійснив усі необхідні та достатні дії, передбачені ЦПК України, для вручення судової повістки ОСОБА_2 , проте її процесуальна поведінка свідчила про відсутність зацікавленості у розгляді даної справи в межах розумного строку.

Таким чином, посилання в апеляційній скарзі на порушення судом вимог цивільного процесуального законодавства є безпідставними.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 1 серпня 2022 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: