Справа №760/1057/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва

у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Тодосюк Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» - Ляр Д.Ю. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 23 серпня 2013 року у розмірі 19178,63 грн станом на 27 грудня 2020 року, а також покласти на відповідача судові витрати в розмірі 2270 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 23 серпня 2013 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 27 грудня 2020 року становить 19178,63 грн, з яких 15509,84 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3668,79 грн - заборгованість за простроченими відсотками. А тому просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 19178,63 грн за кредитним договором №б/н від 23 серпня 2013 року, яка утворилася станом на 27 грудня 2020 року.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 16 січня 2021 року для розгляду визначено суддю Аксьонову Н.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року справу прийнято до провадження та відкрито спрощене позовне провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

19 лютого 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якій відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог банку в повному обсязі.

В обґрунтування заперечень вказала, що вона не зверталась до банку з заявами про отримання кредиту та укладення кредитного договору, між сторонами відсутній кредитний договір від 23 серпня 2013 року. Вона не ознайомлювалась з умовами такого договору та не підписувала його. Зазначила, що з наданої до позовної заяви анкети-заяви вбачається, що в анкеті-заяві не зазначено розмір бажаного кредитного ліміту, не вказано яку саме картку бажає оформити відповідач, що свідчить про відсутність наміру відповідача на отримання будь-яких кредитних коштів. Також, анкета-заява та інші додані до позовної заяви документи не підтверджують яка саме банківська картка була отримана відповідачем. Анкета-заява не містить будь-яких даних про суму кредиту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, та не містить жодних даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача. Разом з цим позивачем не надано кредитного договору, укладеного в письмовій формі, в якому повинні бути вказані: розмір наданих грошових коштів (кредиту) позичальникові, розмір та порядок одержання процентів, ціна договору, предмет договору, порядок повернення кредитних коштів, дата на який укладено договір та інші істотні умови договору. Разом з тим, позивач сам надає до суду виписки, які підтверджують ту обставину, що за період з 23 серпня 2013 року по 31 травня 2015 року у позивача відсутні відомості щодо отримання кредиту відповідачем, про що свідчить його власний розрахунок заборгованості по кредитних картках. Позивачем не надано також підтверджень за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік, отже, понад п`ять років з вказаної позивачем дати не доведено наміру укладення кредитного договору від 23 серпня 2013 року між сторонами, що свідчить про відсутність обставин та правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 23 серпня 2013 року у розмірі 19178,63 грн. Позивачем не надано підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. А доданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг в редакції, не свідчить про укладення між сторонами кредитного договору та не містить підпису відповідача.

22 березня 2021 року до суду від представника позивача АТ КБ «Приватбанк» - Меркулової В.В. надійшла відповідь на відзив, у якій просила задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі, з огляду на те, що заперечення відповідача недоведені та не підтверджуються жодними належними доказами. Так в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч 1 ст.202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить пiдпис в Заяві.

На підставі поданоi Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг Відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 (п.п.1.1.1.90 , 2.1.1.11 Умов) - ключем до карткового рухунку є пластикова Картка (п. 1.1.1.62 Умов) яку отримав Відповідач та мобільний телефон який вказав відповідач (п. 1.1.1.15 та п.1.1.1.16 Умов) в Заяві. Картковий рахунок - рахунок фізичної особи, до якого випущена Карта (п.п.1.1.1.90 Умов) та по якому відображаються фінансові операції за допомогою ключів.

За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, Відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування (п.1.1.1.25 Умов комплекс інформаційних послуг по рахункам клієнта і здійснення операцій по рахунку на підставі дистанційних розпоряджень клієнта). Таким чином Банк забезпечив Позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою Карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП-пароль.

Відповідач помиляється щодо дійсних обставин справи, адже банком до позовної заяви було надано копію кредитного договору від 23 серпня 2013 року із особистим підписом відповідача.

Відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку, починаючи із 24 жовтня 2016 року, а саме: 1) розрахування у торговельній мережі, приклад: 31.10.2016 року АЗС: АЗС АВТОПЕТРОЛИУМ 2, Київ,вул. Кайсарова, 15 - 449,80 грн; 08.11.2016 продукти: магазин СИЛЬПО, м. Київ, вул. Конєва, 7, - 245,73 грн; 2) зняття готівки у банкоматах, приклад: 13.11.2016 Зняття готівки в банкоматі: 67627105, B. OKRUGNAYA 110 UAH-1; 3) поповнення кредитного рахунку, приклад: 25.11.2016 Поповнення готівкою в термiналi самообслуговування: Київ, бул. Дружби Народів, буд.28в, Супермаркет Особливий. Платник: тел. ( НОМЕР_2 )**55 UAH 1 900,00".

У постановi від 10.04.2019 року y справі № 356/1635/16-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що висновок суду апеляційної інстанції про недоведенiсть факту отримання відповідачем платіжної картки із встановленим лiмiтом кредитування та отримання позичальником кредитних коштів, а також про відсутність кредитних правовідносин між сторонами не може вважатись обґрунтованим, оскільки не можна вважати неукладеним договiр пiсля його повного чи часткового виконання сторонами.

Банк надає до суду виписку по картрахунку, яка є підтвердженням, що відповідачу

було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний лiмiт та чітко прослідковусться, що вiдповiлач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здiйснювала розрахунки через термiнали в касах магазинів, а отже й отримала кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Також з розрахунку заборгованості та наданоi виписки про рух коштів чітко вбачається, що вiдповiдач частково сплачувала заборгованість за договором.

Банкiвська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згiдно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регiстрах бухобліку і в податкових документах, віднесенi: касові, банкiвськi документи; повідомлення банкiв; виписки банкiв; корiнцi квитанцiй i касових чекових книжок.

Із виписки вбачається, що вiдповiдач знiмала кредитнi кошти, потiм частково

погашала заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.

Користуючись кредитними коштами, відповідачу добре були відомі і зрозумілі умови договору, а її твердження щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи.

24 березня 2021 року від відповідача надійшли заперечення, в яких зазначає, що відповідачем не було отримано кредиту та банком такий кредит не надавався. До того ж, на спірні правовідносини не поширюється Закон України «Про захист прав споживачів». А тому, у зв`язку з відсутністю укладеного кредитного договору між сторонами відповідач не може заперечувати проти визнання таких обставин позивачем.

28 квітня 2021 року відповідач подала до суду заяву, в якій просила застосувати позовну давність, визнати пропущеними строки для звернення позивача до суду з відповідними позовними вимогами та відмовити позивачу у задоволенні позову.

26 травня 2021 року від представника позивача АТ КБ «Приватбанк» - Меркулової В.В. до суду надійшли пояснення, в яких зазначала, що з моменту оформлення кредитного договору пройшло 7 років, позичальник в банк не зверталася за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що вона знала про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписання договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які вона здійснювала. Відповідач помиляється щодо дійсних обставин справи, адже банком до позовної заяви було додано копію кредитного договору від 23 серпня 2013 року із особистим підписом відповідача. Крім того, копія заяви разом із додатками була надана і для відповідача.

Стосовно отримання кредитної картки та користування кредитними коштами, банк зазначає, що позивачем до суду надано виписку по картрахунку, яка є підтвердженням, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Також, згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що вона була ознайомлена з умовами кредитування та визнала свої зобов`язання за договором.

Представник позивача в судове не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, однак від нього до суду надійшло клопотання, в якому просив проводити розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Суд, відповідно до ст.223 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 28 серпня 2013 року відповідач звернулася до АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, тому підписала анкету-заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які розміщені на офіційному сайті банку.

При укладанні договору №б/н від 28 серпня 2013 року сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лиш шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті, згідно яких обслуговується відповідач.

Згода відповідача підтверджена її власноручним підписом у Анкеті-заяві.

На підтвердження факту укладення кредитного договору банком надано копію анкети-заяви №б/н від 23 серпня 2013 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості станом на 27 грудня 2020 року, виписку по рахунку за договором №б/н станом на 30 грудня 2020 року за період з 23.08.2013 року по 30.12.2020 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про видані кредитні картки.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 27 грудня 2020 року становить 19178,63 грн, з яких 15509,84 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3668,79 грн - заборгованість за нарахованими відсотками.

Звернувшись до суду з указаним позовом, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 19178,63 грн за кредитним договором №б/н від 23 серпня 2013 року, яка утворилася станом на 27 грудня 2020 року.

Відповідач заперечувала проти позову, покликаючись на його необґрунтованість, а також подала заяву про застосування строку позовної давності.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд дійшов таких висновків.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частини першої статті 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За змістом частини першої статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами першою та другою статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За правилами частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв?язку та, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною першою статті 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи з вимог частини другої статті 1050 та частини другої статті 1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати від боржника повернення всієї суми кредиту.

При порушенні зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено судом, підписана відповідачем анкета-заява містить лише докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема повну дату народження, дівоче прізвище матері, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, сімейний стан, місце роботи, номери мобільного телефону.

У даній заяві відсутні умови договору про встановлення процентної ставки за користування кредитом та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Стороною відповідача не заперечувався її підпис в анкеті-заяві.

Відповідно до довідки банку для користування картковим кредитним рахунком відповідачу 23 серпня 2013 року видано картку № НОМЕР_1 з терміном дії до червня 2017 року, 23 серпня 2013 року було видано картку № НОМЕР_3 з терміном дії до серпня 2017 року, 22 жовтня 2017 року було видано картку № НОМЕР_4 з терміном дії до жовтня 2021 року, 14 грудня 2018 року було видано картку № НОМЕР_5 з терміном дії до листопада 2022 року.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, виданої на ім`я ОСОБА_1 , 23 серпня 2013 року був встановлений кредитний ліміт у розмірі 0 грн., з 26 серпня 2013 року -0 грн, з 08 жовтня 2016 року - 8000 грн, з 25 квітня 2018 року - 15000 грн, з 14 липня 2020 року - 15000 грн, з 31 липня 2020 року - 15000 грн, з 06 серпня 2020 року -0 грн.

Також позивачем долучено до матеріалів справи виписку по рахунку за договором №б/н станом на 30 грудня 2020 року за період з 23.08.2013 року по 30.12.2020 року, з якої вбачається користування ОСОБА_1 картками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 , №069606, №017420.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розміру є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Вказані у виписці номери кредитних карток відповідають інформації, зазначеній у довідці про видані ОСОБА_1 картки: № НОМЕР_1 з терміном дії до червня 2017 року (дата видачі - 23 серпня 2013 року), № НОМЕР_3 з терміном дії до серпня 2017 року (дата видачі - 23 серпня 2013 року), № НОМЕР_4 з терміном дії до жовтня 2021 року (дата видачі - 22 жовтня 2017 року), № НОМЕР_4 з терміном дії до жовтня 2021 року (дата видачі - 22 жовтня 2017 року), № НОМЕР_5 з терміном дії до листопада 2022 року (дата видачі - 14 грудня 2018 року).

Відповідач не заперечувала факт отримання та користування нею вказаними кредитними картками та розміщеними на картках коштами.

Таким чином, позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач своєчасно не сплачувала банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 27 грудня 2020 року становить 19178,63 грн, з яких 15509,84 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3668,79 грн - заборгованість за нарахованими відсотками.

Отже, беручи до уваги той факт, що відповідач не заперечує отримання нею кредитних карток та користування кредитним коштами, зважаючи на наявність у справі виписки по картковому рахунку, а також особисто підписаної анкети-заяви №б/н від 23 серпня 2013 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідки про видані кредитні картки, що у сукупності підтверджує користування відповідачем кредитними картками, зазначеними у довідці про видані картки, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15509,84 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, то позов у цій частині задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За правилами ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

З цього випливає, що при укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як зазначено вище, договір між сторонами був укладений у формі Анкети заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

З наданого позивачем витягу з Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що вони є внутрішніми документами банку і відповідачем, як позичальником, не підписані.

Окрім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку розуміла відповідач, ознайомилася і погодила ся з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 дійшла висновку, що надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Щодо застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи те, що сторони письмово не узгодили тривалість позовної давності за вимогами, що випливають із кредитного договору, до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).

Враховуючи те, що строк дії картки, виданої 14 грудня 2018 року встановлено до останнього дня листопада 2022 року, перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами банку про стягнення тіла кредиту почався 01 грудня 2022 року та не сплив станом на дату звернення до суду із позовною заявою.

Згідно зі ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки кредитор звернувся до суду із позовом 16 січня 2021 року, тобто без пропуску строку позовної давності, а тому підстави для відмови у позові відсутні.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 15509,84 грн заборгованості за тілом кредиту.

На підставі ст.141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1838,70 грн в рахунок відшкодування сплаченого позивачем судового збору.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 273, 280, 353, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 23 серпня 2013 року у розмірі 15509 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот дев`ять) гривень 84 копійки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 1838 (одна тисяча вісімсот тридцять вісім) гривень 70 копійок в рахунок відшкодування сплаченого позивачем судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Солом`янського

районного суду міста Києва Н.М.Аксьонова