КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Справа № 372/3028/21
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1377/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Борисової О.В.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури Грабця Ігоря Несторовича на рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 лютого 2022 року (суддя Проць Т.В.) у цивільній справі за позовом керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області, в інтересах держави в особі територіальної громади селища міського типу Козин Обухівського району Київської області, до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання недійсними рішень, договору оренди земельних ділянок,

встановив:

у серпні 2021 року керівник Обухівської окружної прокуратури Київської областіГладій Є.В. в інтересах держави в особі територіальної громади селища міського типу Козин Обухівського району Київської області звернувся до суду з позовом про визнання недійсним рішення двадцять восьмої сесії Козинської селищної ради п`ятого скликання від 16 вересня 2009 року №40/97 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 для рекреаційних цілей»; визнання недійсним рішення сімдесят третьої сесії Козинської селищної ради сьомого скликання від 11 вересня 2019 року №27/27 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки Козинської селищної ради, що перебуває в користуванні на умовах оренди у гр. ОСОБА_1 для рекреаційних цілей»; визнання недійсним рішення вісімдесят шостої сесії Козинської селищної ради сьомого скликання від 3 червня 2020 року №13/11 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на якій змінюється цільове призначення з «для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення» на «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» гр. ОСОБА_1 »; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, що укладений між Козинською селищною радою та ОСОБА_1 3 лютого 2010 року та посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Чеботар С.І., та всіх внесених змін до договору; та стягнення з відповідачів на користь Київської обласної прокуратури судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, прокурор посилався на те, що до Обухівської окружної прокуратури Київської області надійшло клопотання Головного управління

Держгеокадастру у Київській області №138-ДК/0006/КВ/06/01/-21 від 15 березня 2021 року з питань дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельною ділянкою. Перевіркою встановлено, що рішенням двадцять першої сесії Козинської селищної ради п`ятого скликання від 16 грудня 2008 року №28/73 затверджено матеріали попереднього погодження місця розташування земельної ділянки, орієнтовною площею 0,4га, для рекреаційних цілей в АДРЕСА_1. Надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування (на умовах оренди) орієнтовною площею 0,4га. Рішенням двадцять восьмої сесії Козинської селищної ради п`ятого скликання від 16 вересня 2009 року №40/97 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, площею 0,1142га, для рекреаційних цілей, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Передано ОСОБА_1 в оренду строком на 49 років земельну ділянку, площею 0,1142га, для рекреаційних цілей. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :04:014:0028.

Прокурор зазначав, що надалі між Козинською селищною радою та ОСОБА_1 3 лютого 2010 року укладений договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного територіального округу Київської області Чеботар С.І. за №247, та підписано акт приймання-передачі земельної ділянки з кадастровим номером :04:014:0028, площею 0,1142га для рекреаційних цілей.

Прокурор зазначав, що в подальшому, рішенням сімдесят третьої сесії Козинської селищної ради сьомого скликання від 11 вересня 2019 року №27/27 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки Козинської селищної ради, що перебуває у користуванні на умовах оренди ОСОБА_1 для рекреаційних цілей за адресою: АДРЕСА_1 та поділено земельну ділянку з кадастровим номером :04:014:0028 на земельні ділянки площами 0,0403га (кадастровий номер :05:105:0076) та 0,0739га (кадастровий номер :05:105:0077). У зв`язку з чим, 29 листопада 2019 року між Козинською селищною радою та ОСОБА_1 укладений договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного територіального округу Київської області Чеботар С.І. за №1502.

Прокурор посилався на те, що відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 6 травня 2021року №10-10-0.331-4851/2/21 встановлено, що у місцевому фонді документації із землеустрою Відділу в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області міститься проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для рекреаційних цілей за адресою: АДРЕСА_1 Обухівського району Київської області, код документації 200МФ13КИОБ000096, однак у проекті відсутні заява ОСОБА_1 та договір на виконання робіт із землеустрою відсутні, а згідно листа Дніпровського басейнового управління водних ресурсів від 26 червня 2009 року №ІС/8-789, земельна ділянка, площею 0,1142га, розташована в прибережній захисній смузі річки Козинка, що у відповідності до приписів ст.ст. 4, 88 Водного кодексу України дає підстави стверджувати, що ділянка відведена за рахунок земель водного фонду. Водночас, висновок державної експертизи землевпорядної документації не надавався, що підтверджується актом перевірки від 12 лютого 2021 року №138- ДК/52/АП/9/01/-21, зі змісту якого також вбачається порушення порядку передачі на зберігання межових знаків, так як у ньому відсутній підпис представника земельних ресурсів в Обухівському районі, а тому вищезазначений проект землеустрою затверджений з порушенням вимог ч. ч. 2, 5, 7 ст. 123, ч. З ст. 183 Земельного кодексу України, ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», п. 1.14 Інструкції, затвердженої наказом Держкомзему від 4 травня 1999 року №43.

Крім того прокурор зазначав, що Обухівською окружною прокуратурою встановлено, що рішенням вісімдесят шостої сесії Козинської селищної ради від 3 червня 2020 року №13/11 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :05:105:0076, яким змінюється цільове призначення з «для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення» на «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд». Вказана земельна ділянка сформована за результатом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :04:014:0028 на підставі технічної документації із землеустрою (код документації 2019МФ28КИОБ00014).

Прокурор стверджував, що під час вивчення вказаної технічної документації встановлено, що за результатами поділу земельної ділянки з кадастровим номером :04:014:0028 сформовано дві земельні ділянки з кадастровими номерами :05:105:0076 та :05:105:0077. Земельна ділянка з кадастровим номером :05:105:0077 безпосередньо прилягає до річки Козинка. Згідно кадастрового плану земельної ділянки довжина лінії №6 (відстань від урізу води до межі ділянки) складає 23,42м. У свою чергу, згідно кадастрового плану земельної ділянки :04:014:0028 (що міститься в проекті землеустрою 2009 року), довжина визначеної прибережної захисної смуги складає 25м. Вищезазначене свідчить, що підчас поділу земельної ділянки з кадастровим номером :04:014:0028 на земельні ділянки з кадастровими номерами :05:105:0076 та :05:105:0077, на земельній ділянці з кадастровим номером :05:105:0076 повинна була визначатись прибережна захисна смуга довжиною 1,58м. Проте, технічна документація із землеустрою вищевказаних даних не містить.

Прокурор вважав, що вказана обставина стала підставою для можливості зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :05:105:0076 на землі житлової та громадської забудови, що є порушенням вимог земельного та водного законодавства.

Прокурор стверджував, що фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством. Водночас, відсутність проекту та не визначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі, не може трактуватися як відсутність самої прибережної захисної смуги та можливість до її встановлення передавати у приватну власність ділянки, що підпадає під нормативно визначену 100-метрову зону від урізу води. Таким чином, при наданні у власність чи користування земельних ділянок навколо водних об`єктів необхідно враховувати положення щодо меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг шляхом урахування при розгляді матеріалів про надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення меж, з урахуванням конкретної ситуації.

Прокурор вважав, що оскаржувані рішення суперечать вимогам чинного законодавства, тому мають бути визнані недійсними. Крім того, з огляду на порушення вимог земельного та водного законодавства, укладений на підставі рішення Козинської селищної ради №9 від 3 лютого 2019 року договір оренди земельної ділянки від 26 травня 2010 року за №1333 підлягає визнанню недійсним відповідно до вимог статей 203, 215 ЦК України.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури Грабець І.Н. просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове

рішення, яким задовольнити позов прокурора та стягнути з відповідачів судові витрати, посилаючись на неправильне застосування судом норм земельного та водного законодавства, та порушення норм процесуального права, не врахування правових висновків Верховного Суду.

Апелянт зазначає, що судом не надано належної оцінки тому факту, що при формуванні та зміні цільового призначення спірної земельної ділянки зафіксовано ряд порушень земельного законодавства, зокрема, в проекті відведення земельної ділянки відсутня заява ОСОБА_1 та договір на виконання робіт із землеустрою, не надавався висновок державної землевпорядної документації, враховуючи, що ділянка відведена за рахунок земель водного фонду.

Прокурор вважає, що формально вказуючи, що відповідач не відповідає за порушення при розробленні землевпорядної документації, судом не враховано, що останні мають не формальний характер, та вищевказаний проект землеустрою затверджений з порушенням вимог ч. ч. 2, 5, 7 ст. 123, ч. З ст. 183 Земельного кодексу України, ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», п. 1.14 Інструкції, затвердженої наказом Держкомзему від 4 травня 1999 року №43, та не пройшов землевпорядну експертизу, яка є обов`язковою передумовою затвердження такої документації.

Також прокурор вважає, що при виготовлені технічної документації під час поділу земельної ділянки, на земельній ділянці з кадастровим номером :05:105:0076 не була визначена прибережна захисна смуга довжиною 1,58м, що дало можливість змінити цільове призначення земельної ділянки на землі житлової та громадської забудови, що є порушенням вимог земельного та водного законодавства.

Прокурор зазначає, що висновки суду щодо можливості відведення земель водного фонду для потреб житлової забудови у випадку, якщо за фактичного використання земельних ділянок не буде порушуватись правовий режим прибережних захисних смуг, оскільки остання є лише обмеженням у використанні земельної ділянки, прямо суперечать вимогам чинного законодавства, зокрема ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України.

Прокурор вважає, що у випадку, якщо відповідач буде використовувати надану йому земельну ділянку з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» для інших цілей, він буде порушувати імперативні вказівки земельного законодавства щодо обов`язкового використання земель виключно за їх цільовим призначенням. Водночас, використання земельної ділянки нормативно визначеної прибережної захисної смуги у спосіб, визначений ст.ст. 39, 40 Земельного кодексу України, у будь-якому випадку суперечить положенням ст. 61 цього Кодексу.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників прокуратури, які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення представника Козинської селищної ради Іщенка С.М. та відповідача ОСОБА_1 , які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що рішенням двадцять першої сесії Козинської селищної ради п`ятого скликання № 28/73 від 16.12.2008 затверджено матеріали попереднього погодження місця розташування земельної ділянки орієнтовною площею 0,40 га для рекреаційних цілей в АДРЕСА_1. Надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування (на умовах оренди) орієнтовною площею 0,40 га (остаточно розмір земельної ділянки визначити за проектом) для рекреаційних цілей в АДРЕСА_1.

Листом № ІС/8-789 від 26.06.2009 Дніпровське басейнове управління водних ресурсів погодило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для рекреаційних цілей, площею 0,1142 га, при виконанні умов: дотримуватися обмеженого режиму господарювання в прибережній захисній смузі р. Козинка згідно ст. 88, 89 Водного Кодексу України, на території якої забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів, розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження), а також садівництво та городництво, миття і обслуговування транспортних засобів і техніки. У листі зазначено, що земельна ділянка, площею 0,1142 га, розташована в прибережній захисній смузі р. Козинка.

Рішенням двадцять восьмої сесії Козинської селищної ради п`ятого скликання № 40/97 від 16.09.2009 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, площею 0,1142 га, для рекреаційних цілей, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Надано ОСОБА_1 в оренду строком на 49 років земельну ділянку, площею 0,1142 га, для рекреаційних цілей, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

3 лютого 2010 року між Козинською селищною радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного територіального округу Київської області Чеботар С.І., зареєстрований за № 247, за умовами якого в оренду ОСОБА_1 передано в земельну ділянку, площею 0,1142 га, з кадастровим номером :04:014:0028 для рекреаційних цілей строком на 49 років.

3 лютого 2010 року сторони договору склали акт приймання-передачі земельної ділянки.

Рішенням сімдесят першої сесії Козинської селищної ради сьомого скликання № 20/36 від 12 серпня 2019 року надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, загальною площею 0,1142га, кадастровий номер :04:014:0028, цільове призначення якої для рекреаційних цілей, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , і перебуває у його користуванні на умовах оренди, поділ на 2 земельні ділянки, площею 0,0403 га та 0,0739га.

Рішенням сімдесят третьої сесії Козинської селищної ради сьомого скликання № 27/27 від 11.09.2019 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки Козинської селищної роди, що перебуває у користуванні на умовах оренди у ОСОБА_1 для рекреаційних цілей за адресою АДРЕСА_1 та поділено земельну ділянку з кадастровим номером :04:014:0028 на земельні ділянки площами 0,0403 га (кадастровий номер :05:105:0076) та 0,0739 га (кадастровий номер :05:105:0077).

29 листопада 2019 року між Козинською селищною радою та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного територіального округу Київської області Чеботар С.І. за № 1502.

Рішенням вісімдесят шостої сесії Козинської селищної ради № 13/11 від 03.06.2020 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на якій змінюється цільове призначення Козинської селищної ради, що перебуває в користуванні на умовах оренди ОСОБА_1 із «для будівництва і обслуговування об`єктів рекреаційного призначення (для рекреаційних цілей)» на «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлений ТОВ

«Кадастровий квартал» у 2020р. Змінено цільове призначення земельної ділянки Козинської селищної ради кадастровий номер :05:105:0076, загальною площею 0,0403 га, що перебуває у користуванні на правах оренди у ОСОБА_1 з «для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення» (для рекреаційний цілей)» на «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», яка розташована в АДРЕСА_1.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 06.05.2021 № 10-10-0.331-4851/2/21 Обухівська окружна прокуратура повідомлена про те, що у місцевому фонді документації із землеустрою Відділу в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області міститься Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для рекреаційних цілей за адресою АДРЕСА_1 , код документації 200МФ1ЗКИОБ000096, та проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на які змінюється цільове призначення Козинської селищної ради, що перебуває в користуванні на умовах оренди у ОСОБА_1 із «для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення (для рекреаційних цілей)» на «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» за адресою АДРЕСА_1 (код документації 2020МФ23КИОБ000016); технічна документація щодо поділу земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з його безпідставності та недоведеності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на землі рекреаційного призначення, землі водного фонду (стаття 19 ЗК України).

Відповідно до частини першої статті 58 ЗК України та статті 4 Водного Кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоч і не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Відповідно до частини четвертої статті 59 ЗК України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і внутрішнього водного транспорту в порядку, встановленому законом.

За положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60, 62 ЗК України та статтями 1, 88, 90 ВК України.

Згідно зі статтею 61 ЗК України, статтею 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: - для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; - для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; - для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання й використання.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України).

Отже, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України.

Під час розгляду даної справи сторони не заперечували, що земельна ділянка, площею 0,1142 га з кадастровим номером :04:014:0028, розташована в прибережній захисній смузі р. Козинка, отже, відноситься до земель водного фонду.

Також сторони не заперечували, що ширина прибережної захисної смуги р. Козинка повинна становити 25 метрів.

Оскільки відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, то наслідком прийняття зазначеними органами, їх посадовими особами рішень із порушенням установленої законом процедури або всупереч нормі закону, або з перевищенням своїх повноважень є визнання таких рішень недійсними (стаття 152 ЗК України, пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2001 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ").

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 травня 2018 року (справа 910/13755/17) рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з погляду його законності, а вимога про визнання такого рішення

незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо внаслідок реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло цивільне право, і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому разі вимогу про визнання відповідного рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично метою пред`явлення зазначеної позовної вимоги є оспорювання речового права (зокрема, права власності), що виникло внаслідок реалізації вказаного рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом, або за результатами аукціону.

Частинами 1, 2, 6, 7 статті 123 ЗК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок; надання в користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення, здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом її відведення, звертається з клопотанням про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації.

Розроблений проект відведення земельної ділянки погоджується з територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, а також з відповідним територіальним органом виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду).

Погоджений проект відведення земельної ділянки після одержання позитивного висновку державної землевпорядної експертизи у випадках, передбачених законом, подається разом з клопотанням про надання земельної ділянки до відповідної державної адміністрації, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, які розглядають його в місячний строк і в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки у користування.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), обов`язковій державній експертизі підлягають: проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого,

рекреаційного та історико-культурного призначення.

Згідно частин 1-4 статті 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», висновки державної експертизи повинні містити оцінку допустимості та можливості прийняття рішення щодо об`єкта державної експертизи і враховувати соціально-економічні наслідки.

Якщо об`єкт державної експертизи підготовлений згідно з вимогами законодавства, встановленими нормами і правилами, то він позитивно оцінюється та погоджується. У разі необхідності погодження може обумовлюватися певними умовами щодо додаткового опрацювання окремих питань та внесення коректив, виконання яких не потребує суттєвих доробок.

Позитивні висновки державної експертизи щодо об`єктів обов`язкової державної експертизи є підставою для прийняття відповідного рішення органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування, відкриття фінансування робіт з реалізації заходів, передбачених відповідною документацією.

Реалізація заходів, передбачених документацією із землеустрою та документацією з оцінки земель, види яких визначені законом, а також матеріалами і документацією державного земельного кадастру щодо об`єктів обов`язкової державної експертизи, без позитивних висновків державної експертизи забороняється.

Пунктом 1.11. Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації, яка затверджена наказом Держкомзему України 03.12.2004 №391 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 21 грудня 2004р. за № 1618/10217, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що державна експертиза проводиться до затвердження органами державної влади, місцевого самоврядування або власниками землі відповідної землевпорядної документації або до прийняття рішення про набуття, зміну та припинення прав на землю та видачі документів, що посвідчують права на неї.

З наданої суду копії проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для рекреаційних цілей за адресою АДРЕСА_1 , виготовленому ТОВ «Кадастровий квартал», встановлено відсутність висновку державної землевпорядної експертизи.

Під час апеляційного розгляду відповідачі стверджували, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 містив всю необхідну документацію, і документи, на які прокурор посилається у позовній заяві, могли бути втрачені.

Враховуючи вказані обставини та у зв`язку із відсутністю заперечень представника прокуратури, апеляційним судом відповідачам була надана можливість надати апеляційному суду зазначені документи.

Відповідачами апеляційному суду були надані: копія договору на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, укладеного 19 березня 2009 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Кадастровий квартал»; копія квитанції про оплату робіт за складання проекту та копія акту здачі-прийняття технічної продукції від 22 лютого 2010 року.

При цьому, висновку державної землевпорядної експертизи надано не було.

Також колегія суддів звертає увагу, що зміст проекту також не містить відомостей, що вищезазначений висновок був у переліку документів проекту.

Отже, доводи позовної заяви та апеляційної скарги, що проект відведення земельної ділянки,площею 0,1142 га, з кадастровим номером :04:014:0028, яка розташована в прибережній захисній смузі р. Козинка, в оренду ОСОБА_1 не був предметом державної експертизи, чим були порушені вимоги ст. 123 ЗК України та Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

За таких обставин, рішення Козинської селищної ради «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для рекреаційних цілей» було прийнято з порушенням вищезазначених норм Земельного та Водного Кодексу, а також Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації».

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угод недійсними.

Стаття 203 Цивільного кодексу України закріплює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою недійсності правочину (стаття 215 Цивільного кодексу України).

Зі змісту статті 203, 215 Цивільного кодексу України випливає, що недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів, зокрема, дефектів (незаконності) змісту, форми, суб`єктного складу, волевиявлення тощо.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторін і яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Оспорювати правочин можуть не лише сторони, а і заінтересована особа, яка не була його стороною, проте її власний інтерес полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебували у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права.

Таким чином, оскільки при укладенні договору оренди земельної ділянки наведені вище вимоги Земельного, Водного кодексів України, не дотримані, розпорядження про передачу в оренду земельної ділянки є незаконним, то наявні визначені статтями 203, 215 Цивільного кодексу України правові підстави для визнання укладеного на підставі такого розпорядження договору оренди землі недійсним.

Згідно з частиною першою статті 20 Земельного кодексу України встановлено, що віднесення земель тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 20 ЗК України, зміна цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення та підлягає погодженню (стаття 186-1 Земельного кодексу України).

Згідно з пунктами "а", "б" частини першої статті 21 Земельного кодексу України правовим наслідком порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є визнання недійсними рішень органів державної влади про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Усі подальші дії щодо спірної земельної ділянки, у тому числі щодо реєстрації прав на неї, теж мають бути визнані

судом недійсними.

Відповідно до частини першої статті 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси.

З наданої суду копії Технічного завдання щодо поділу земельної ділянки, площею 0,1142 га, з кадастровим номером :04:014:0028, вбачається, що у результаті поділу було утворено дві земельні ділянки: площами 0,0403 га (кадастровий номер :05:105:0076) та 0,0739 га (кадастровий номер :05:105:0077).

З наявних в матеріалах справи кадастрових планів земельних ділянок встановлено, що вони розташовані в прибережній захисній смузі р. Козинка: земельна ділянка, площею 0,0739 га з кадастровим номером :05:105:0077 розташована уздовж урізу від води шириною 23,42м, а земельна ділянка, площею 0,0403 га з кадастровим номером :05:105:0076, розташована у прибережній захисній смузі шириною 1,58м.

Отже, земельна ділянка, площею 0,0403 га з кадастровим номером :05:105:0076 належить до земель водного фонду, тому враховуючи положення ч. 4 ст. 59, 61 ЗК України та ст. 88, 89 ВК України, не може передаватися громадянам для будівництва житлових будинків, господарських будівель та споруд.

Відповідачами не було надано суду доказів розроблення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,0403 га з кадастровим номером :05:105:0076 та його погодження відповідно до вимог статті 186-1 Земельного Кодексу України.

За таких обставин, рішення Козинської селищної ради про поділ земельної ділянки та зміну цільового призначення земельної ділянки, площею 0,0403 га з кадастровим номером :05:105:0076, з «для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення (для рекреаційних цілей)» на «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) суперечить вищезазначеним нормам Земельного та Водного Кодексів України.

Висновки суду першої інстанції, що зміна цільового призначення земельної ділянки здійснювалася у 2019 році згідно із затвердженим у 2013 році Детальним планом території, не ґрунтується на матеріалах справи, які такого документу не містять.

Під час апеляційного розгляду відповідачами стверджувалось, що спірні земельні ділянки у власність ОСОБА_1 не передавалися, тому колегія суддів вважає, що відповідачем обраний належний спосіб захисту, так як визнання недійсними рішень Козинської селищної ради, які прийняті з приводу спірної земельної ділянки, та договору оренди земельної ділянки є підставою для повернення земельної ділянки Козинській селищній раді на підставі акту прийняття-передачі земельної ділянки відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про оренду землі».

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, не оцінив надані докази, неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не

передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідачів на користь прокуратури у рівних частинах підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 9 080грн та за подання апеляційної скарги 13 620грн по 11 350грн (9080+13620):2) з кожного.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури Грабця Ігоря Несторовича задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 лютого 2022 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати недійсним рішення двадцять восьмої сесії Козинської селищної ради п`ятого скликання від 16 вересня 2009 року №40/97 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 для рекреаційних цілей».

Визнати недійсним рішення сімдесят третьої сесії Козинської селищної ради сьомого скликання від 11 вересня 2019 року №27/27 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки Козинської селищної ради, що перебуває в користуванні на умовах оренди у гр. ОСОБА_1 для рекреаційних цілей».

Визнати недійсним рішення вісімдесят шостої сесії Козинської селищної ради сьомого скликання від 3 червня 2020 року №13/11 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на якій змінюється цільове призначення з «для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення» на «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» гр. ОСОБА_1 »

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, що укладений між Козинською селищною радою та ОСОБА_1 3 лютого 2010 року та посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Чеботар С.І., та всіх внесених змін до договору.

Стягнути з Козинської селищної ради Обухівського району Київської області та ОСОБА_1 на користь Київської обласної прокуратури судові витрати сумі по 11 350грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

О.В. Борисова