П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/1226/23

Провадження № 22-ц/4815/763/23

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Галінська В.В.

Рішення суду першої інстанції

(вступна і резолютивна частини) ухвалено

без його проголошення в зв`язку з нездійсненням

фіксування судового процесу внаслідок неявки учасників справи

04 травня 2023 року у м. Рівне Рівненської області

Повний текст рішення складено: 05 травня 2023 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 травня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконними рішеннями службової особи органу державної влади,

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області (далі ГУ ДКСУ) про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконними рішеннями службової особи органу державної влади. Мотивуючи свої вимоги, позивачем вказувалося, що 09 червня 2022 року щодо нього складено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення ЕАО №5464725. У задоволенні пред`явленого ним адміністративного позову про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення 20 вересня 2022 року Рівненським міським судом відмовлено. 02 листопада 2022 року Восьмий апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 на вказане судове рішення задовольнив частково: визнав протиправною та скасував постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення ЕАО № 5464725 від 09 червня 2022 року, а справу про адміністративне правопорушення закрив.

Тому вважав, що притягнення його до адміністративної відповідальності, яке в подальшому визнано незаконним внаслідок відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконність рішень посадових осіб, що ініціювали та здійснювали це провадження. При цьому через дії посадової особи у позивача виникли та існували певні незручності, які полягали у розладі його душевного здоров`я внаслідок притягнення до адміністративного правопорушення, переживаннях, які він отримав, в ході судових справ, моральні страждання, що спричинені протиправною поведінкою посадової особи, у збиранні доказів своєї невинуватості, підготовці та написанні позовної заяви і апеляційної скарги, втрату свого часу для оплати судових зборів та відправленні документів.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 травня 2023 року ОСОБА_1 у задоволенні позову до Департаменту патрульної поліції, Головного управління державної казначейської служби України у Рівненській області про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконними рішеннями службової особи органу державної влади, відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач, вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з Державного бюджету України на його користь 3 000 гривень моральної шкоди.

Обґрунтовуючи її, зазначалося про неврахування судом положень ст.ст. 2, 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі Закон 266/94-ВР), де передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди у разі незаконного накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Також залишено без уваги правові позиції, що викладені у постановах Верховного суду від 09 червня 2021 року у справі №726/837/20, від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц, від 29 вересня 2021 року у справі №166/1222/20 та від 24 березня 2020 року у справі №818/607/17. Вважає, що зробленими Верховним Судом висновками підтверджується повноваження заявника на відшкодування моральної шкоди за рахунок держави, оскільки факт порушення його прав через незаконне притягнення до адміністративної відповідальності службовими особами поліції і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення свідчить про необхідність задоволення його вимог.

Тому не згоден із твердженнями суду про відсутність доказів щодо виникнення та існування незручностей, які полягали у розладі душевного здоров`я позивача, переживання під час судових розглядів, моральних страждань, спричинених протиправною поведінкою посадової особи, збиранні засобів доказування невинуватості, підготовці і оформленні позовної заяви та апеляційної скарги, витрачання часу на оплату судового збору та відправлення скарг.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ГУ ДКСУ просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, адже на його переконання пред`явлена позивачем вимога не доведена жодними доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

З постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року вбачається, що постановою інспектора 1 батальйону роти №3 Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Марковця О. В. серії ЕАО №5464725 від 09 червня 2022 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ч.2 ст.122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 гривень.

Як встановлено, позивач, рухаючись в м. Рівне по вул. Соборна, 19, керуючи транспортним засобом Subaru Impreza, номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним пасивними засобами безпеки, не був пристебнутий ременем безпеки, а також користувався засобом зв`язку тримаючи його в руці, а саме розмовляв по мобільному телефону, чим порушив п.2.3в та п.2.9д Правил дорожнього руху України, і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 та ч.2 ст.122 КУпАП.

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Марковця О.В., Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2022 року в позові відмовлено.

Не погодившись із даним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2022 року у справі №569/7554/22 скасовано та прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення ЕАО №5464725 від 09 червня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч.5 ст.121 КУпАП шляхом об`єднання вчинених правопорушень за ч.2 ст.36 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 гривень, а справу про адміністративне правопорушення закрито. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судовий збір на суму 496,20 гривень, сплачений ним згідно з квитанцією №0.0..1 від 13 червня 2022 року за подання позовної заяви та 744,30 гривень, сплачений згідно з квитанцією №39024200 від 30 вересня 2022 року за подання апеляційної скарги.

Апеляційним адміністративним судом було встановлено, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності містить інформацію про порушення позивачем п.2.3 та п. 2.9 Правил дорожнього руху України, що призвело до вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 та ч.5 ст.121 КУпАП. Разом з тим відповідачем не надано, а судом не здобуто жодних доказів на підтвердження вчинення цих правопорушень. Матеріали справи не містять доказів вчинення ОСОБА_1 всіх дій, які зазначені в оскаржуваній постанові, що свідчить про відсутність фіксації події правопорушення та розгляд такого за ч.2 ст.122 та ч.5 ст.121 КУпАП, а тому відповідно до ст.247 КУпАП є підставою для закриття справи про адміністративне правопорушення. Тому виходячи з системного аналізу наведених правових та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не надано суду належних доказів вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 та ч.5 ст.121 КУпАП. За таких обставин обставина вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 та ч.5 ст.121 КУпАП, є недоведеною, оскільки відповідачем не надано суду доказів на підтвердження вказаних у постанові обставин.

Спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу реалізації позивачем права на відшкодування завданої йому моральної шкоди з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.1, п.4 ч.1 ст.2 Закону 266/94-ВР.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), на яку посилається позивач в апеляційній скарзі, зроблений висновок, що на підставі п. 2 ч.1 ст. 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрите судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень тощо). Підставою для відшкодування шкоди було закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Суд зазначив, що це не спростовує тих обставин, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Помимо іншого, відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

За правилами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: ст. 56 Конституції України; ст.ст. 1173-1176 ЦК України, Закон № 266/94-ВР.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 ЦК України).

Статтями 2, 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрите судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, постанови, отримання пояснень та інше).

У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення.

Ненадання суду працівниками поліції допустимих доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності, як і сам по собі факт закриття справи про адміністративне правопорушення свідчать про те, що особу притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Разом із тим це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, адже закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення вказує на те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Саме дії, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).

Тому оскаржуване рішення не може залишатися чинним.

З урахуванням тривалості провадження у справі про оскарження адміністративного правопорушення, необхідності зміни нормального життєвого стану та витрат часу на відновлення суб`єктивних прав, ненадання будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження душевних страждань, що спонукає визначати розмір суд, а також з огляду на принципи виваженості, розумності та справедливості, судова колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову та стягнення 500 гривень.

Приходячи до переконання про часткове задоволення позову, колегія суддів також бере до уваги і те, що у справах про відшкодування шкоди державою вона приймає участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно таку шкоду. При цьому боржником у зобов`язанні зі сплати коштів за рахунок Державного бюджету є Держава Україна як учасник цивільних відносин (ч.2 ст. 2 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню за рахунок коштів Державного бюджету України.

Підставою для прийняття постанови про часткове задоволення позову відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до пункту 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 травня 2023 року.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 500 (п`ятсот) гривень у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М.Ковальчук