КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер провадження №22-ц/824/502/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних прав:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі Рагушиній І.В.

за участі: представника ОСОБА_1 - адвоката Палієнка А.В.

представника відповідача

Міністерства юстиції України- Паламарчук А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Шевченківського районного суду міста Києва Волошина В.О.,

у цивільній справі №761/11015/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства Юстиції України, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, треті особи: Державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченко Олександр Анатолійович, Державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Канівець Любов Миколаївна, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення, запису про проведену державну реєстрацію прав,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Міністерства Юстиції України, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, треті особи: Державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченко О.А., Державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Канівець Л.М., ОСОБА_3 за результатами розгляду якого просили:

- визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 20921232 від 24 квітня 2015 року щодо реєстрації права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00) на підставі іпотечного договору, серія та номер 1019, виданого 18 червня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим A.B., договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, серія та номер 1039, виданий 12 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповським О.В.;

- визнати незаконним та скасувати запис № 9574811, вчинений на підставі рішення Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 20921232 від 24 квітня 2015 року, про проведену державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 , внесений державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Канівець Л.М. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позову зазначаючи, що 29 вересня 2011 року між ПАТ «Ерде Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № КЛ-209/11, за умовами якого, останньому надано кредит у сумі 2 300 000 грн. 29 вересня 2011 року між ПАТ «Ерде Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_5 укладено договір про внесення змін до іпотечного договору від 18 червня 2008 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , та яким забезпечено виконання зобов`язань ОСОБА_4 за вищевказаним кредитним договором. У серпні 2014 року ПАТ «Ерде Банк», від імені якого діяла Уповноважена особа ФГВ ФО на ліквідацію ПАТ «Ерде Банк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № КЛ-209/11 від 29 вересня 2011 року.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 грудня 2014 року, з урахуванням рішення Апеляційного суду міста Києва від 17 березня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Ерде Банк» задоволено частково. У червні 2015 року позивачам стало відомо про наявність рішення Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України від 24 квітня 2015 року щодо реєстрації права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі іпотечного договору та договору про відступлення права вимоги. Вказане рішення, на думку позивачів, є незаконним, оскільки прийняте без належної перевірки наявності всіх документів, а саме: письмового рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність; оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності станом на момент набуття права власності; завіреної в установленому порядку копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; документа, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланого іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Крім того, про незаконність вказаного рішення свідчить і заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2014 року, яке ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 травня 2015 року залишено без змін, яким відмовлено ПАТ «Ерде Банк» у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, виходячи з того, що вимоги позивача свідчать про подвійне стягнення заборгованості за одним і тим же кредитним договором. Вищенаведене свідчить про наявність підстав для задоволення позову.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 червня 2022 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, запису про проведену державну реєстрацію прав, залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказуючи, що у період з серпня 2015 року по квітень 2018 року адміністративними судами різних інстанцій розглядалась справа № 826/20212/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства Юстиції України, Управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві, державного реєстратора ГТУЮ у м. Києві Канівець Л.М., треті особи: Державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченко О.А., ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року, яка постановою Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року залишена без змін, закрито провадження у справі зазначаючи про те, що даний спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України. При цьому, мова йшла саме про даний спір із зазначеним колом учасників у вже визначеному процесуальному статусі. Зазначає, що її позовні вимоги стосуються визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та визнання та скасування запису вчиненого на підставі вказаного рішення. В свою чергу, третя особа ОСОБА_3 не вчиняла жодних дій щодо прийняття вищевказаного рішення. Крім того, позов ґрунтується на протиправності дій державного реєстратора, а тому, позовні вимоги заявлені саме до зазначених нею відповідачів та не могли бути заявлені до ОСОБА_3

05 жовтня 2022 року від МЮУ, як відповідача в справі на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін. Зазначаючи, що судом першої інстанції вірно встановлено, що зміст і характер правовідносин між учасниками справи, обставини справи, підтверджують, що спір у позивачів виник саме з третьою особою ОСОБА_3 , як новим власником спірної квартири. Проте, будь-яких позовних вимог до ОСОБА_3 не пред`явлено. Міністерство юстиції України наділене організаційними та контрольними функціями у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а скасування рішення державного реєстратора на підставі судового рішення проводиться державним реєстратором у визначених законом випадках.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Представник відповідача Міністерства юстиції України не заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

До початку розгляду справи представник третьої особи ОСОБА_3 - адвокат Джгун К.В. подала клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Інші учасники справи будучи належним чином повідомленими про розгляд справи в судове засідання не з`явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що даний позов заявлений позивачем до неналежних відповідачів.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Так, судом встановлено, що 18 червня 2008 року між ВАТ «Ерде Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , які виступають майновими поручителями ОСОБА_4 , укладено іпотечний договір, згідно умов якого, іпотекодавці з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору, передають, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку та на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно, а саме, трикімнатну квартиру загальною площею 90,60 кв.м, жилою площею 49, 90 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить іпотекодавцям на праві спільної власності в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району, згідно з розпорядженням (наказом) № 12223 від 18 листопада 1998 року та зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації м. Києва 19 листопада 1998 року про що зроблено відповідний запис в реєстрову книгу за № 7981 (т. 1 а.с. 14-16).

29 вересня 2011 року між ПАТ «Ерде Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № КЛ-209/11 відповідно до умов якого, позичальнику надано грошові кошти у формі поновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом 2 300 000 грн. (т. 1 а.с. 62-67).

29 вересня 2011 року між ПАТ «Ерде Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_6 укладено договір про внесення змін до іпотечного договору, посвідченого 18 червня 2008 року Літвіновим А.В. , за реєстровим № 1019, укладеного 29 вересня 2011 року між ПАТ «Ерде Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , яким внесено зміни до розділу 1 «Визначення термінів» (т. 1 а.с. 17).

12 лютого 2015 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги № 12/02/15, згідно умов якого, до останньої перейшло право вимоги за кредитним договором КЛ-209/11 від 29 вересня 2011 року з усіма додатковими угодами та додатками до нього, укладеним між ПАТ «Ерде Банк» та ОСОБА_4 . В силу цього договору до нового кредитора також переходять права та обов`язки первісного кредитора по зобов`язаннях, що виникли з основного договору, в тому числі, право іпотекодержателя по іпотечному договору від 18 червня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1019, з усіма додатковими угодами та додатками до нього, що є його невід`ємною частиною. Право вимоги за основним договором належить первісному кредитору на підставі договору про відступлення права вимоги від 12 лютого 2015 року, укладеного ПАТ «Ерде Банк» з первісним кредитором (т. 1 а.с. 86-89).

12 лютого 2015 року між ОСОБА_3 (новий іпотекодержатель) та ТОВ «Кредекс Фінанс» (первісний іпотекодержатель) укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, згідно умов якого, первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю права вимоги за іпотечним договором від 18 червня 2008 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1019 та договором про внесення змін до вказаного договору, посвідченого 29 вересня 2011 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_6 . Право вимоги за іпотечним договором належить ТОВ «Кредекс Фінанс» на підставі договору про відступлення прав за договором іпотеки, посвідчений 12 лютого 2015 року приватним нотаріусом КМНО Верповською О.В., укладеного між банком та ТОВ «Кредекс Фінанс» (т. 1 а.с. 107-109).

09 квітня 2015 року ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 53).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України № 20921232 від 24 квітня 2015 року на підставі ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 20 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 114).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 37158251, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано на підставі договору іпотеки від 18 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Літвіновим А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1019; договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки № 1039 від 12 лютого 2015 року зареєстровано за ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 115-116).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (ст.175 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб`єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача.

Частиною 1 ст. 50 ЦПК України встановлено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно абз. 4 ч. 5 ст. 3 вказаного Закону, державна реєстрація проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого статтею 31-2 цього Закону, та автоматичної державної реєстрації прав у випадках, передбачених цим Законом.

Тобто державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 зазначено, що позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, якого позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема, і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 вказано, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Так, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом обставини справи, підтверджують, що даний спір виник між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Таким чином, Міністерство Юстиції України та Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві не є належними відповідачами у даній справі. Натомість, належним відповідачем у даній справі має бути ОСОБА_3 , за якою зареєстровано право власності на квартиру, та яку позивачі зазначили третьою особою по справі.

Відповідно до частин 1-2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Із змісту зазначеної норми права слідує, що залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу, а саме, до закінчення підготовчого провадження у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачами таке клопотання у суді першої інстанції не заявлялось.

Отже, враховуючи те, що позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пред`явлено до неналежних відповідачів, при цьому, у суду першої інстанції були відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежних відповідачів належним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову.

Посилання скаржника на те, що її позовні вимоги стосуються визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та визнання та скасування запису вчиненого на підставі вказаного рішення та ґрунтуються на протиправності дій державного реєстратора, а відтак, ОСОБА_3 не може бути відповідачем по даній справі, є помилковим, оскільки даний спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивачів на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно, а саме ОСОБА_3 , а відтак, саме остання має бути відповідачем по даній справі.

Посилання скаржника на те, що позивачами було правильно визначено коло відповідачів по справі, що підтверджується постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року у справі 826/20212/15, яка постановою Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року залишена без змін, є помилковим, з огляду на невірне трактування скаржником змісту вищевказаних судових рішень. У вищевказаній постанові касаційної інстанції зазначено, що «Оскільки позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на захист порушеного, на їхню думку, права власності на спірну квартиру, а на підставі оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень у третьої особи виникло речове право, правомірність набуття якого оспорюється позивачами, то цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК України». Тобто, вказаною постановою визначено, що позивачами оспорюється правомірність набуття квартири третьою особою, що саме по собі свідчить про наявність спору між вказаними особами.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, ухвалив законне та обґрунтоване рішення. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено. Відтак, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372,374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: