Справа №359/4049/20
Провадження №2/359/95/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

за участю секретаря судового засідання Шандар М.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача ОСОБА_2 ,

за участю представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання домоволодіння спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку в цьому об`єкті нерухомого майна,

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

1.1. В травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що з 1 жовтня 1988 року вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 . 3 серпня 1999 року ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_5 договір дарування, за яким ОСОБА_6 відчужив у власність ОСОБА_5 домоволодіння по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 посилається на те, що за час шлюбу вона та її чоловік ОСОБА_5 добудували до домоволодіння прибудову «а-1», яка складається з житлової кімнати 1-6 площею 6,8 кв.м., коридору 1-7 площею 5,6 кв.м., кухні 1-8 площею 9,9 кв.м., санвузла 1-9 площею 4,8 кв.м., а також ґанок «а-3». Крім того, вони здійснили перебудову огорожі, хвіртки та воріт. В результаті проведення будівельних робіт вартість домоволодіння істотно збільшилась до 475000 гривень. Ця обставина свідчить про те, що на підставі ч.1 ст.25 КпШС України у позивача та ОСОБА_5 виникло право спільної сумісної власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 . Підстави для відступлення від засади рівності часток подружжя у спільному майні відсутні.

1.2. Тому ОСОБА_1 просить суд визнати домоволодіння по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_5 , а також визнати за кожною стороною право власності на 1/2 частку в цьому об`єкті нерухомого майна.

2. Інформація про рух цивільної справи.

2.1. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 травня 2020 року (а.с.45) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим ОСОБА_1 , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Борцю Є.О.

2.2. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 12 червня 2020 року (а.с.47-48) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

2.3. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 1 березня 2021 року (а.с.66) провадження у цивільній справі було зупинено до залучення правонаступника відповідача до участі у розгляді цивільної справи.

2.4. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 13 березня 2023 року (а.с.88-89) до участі у розгляді цивільної справи був залучений ОСОБА_4 в якості відповідача замість ОСОБА_5 . У зв`язку з цим провадження у цивільній справі було поновлено.

2.5. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 3 травня 2023 року (а.с.111-112) було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_2 про повторне зупинення провадження у цивільній справі.

2.6. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 8 червня 2023 року (а.с.124-125) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

3. Ставлення учасників справи до пред`явленого позову.

3.1. У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримують позов, наполягають на його задоволенні.

3.2. ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_3 не визнають позов, заперечують проти його задоволення.

4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

4.1. Встановлено, що на підставі свідоцтва на право власності на будівлі №2725 від 29 грудня 1967 року ОСОБА_6 був власником домоволодіння по АДРЕСА_1 .

4.2. 1 жовтня 1988 року ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_7 шлюб, зареєстрований у ВЗАГС Бориспільського міськвиконкому Київської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу був складений запис за №304. Після укладення шлюбу ОСОБА_7 було присвоєно прізвище « ОСОБА_8 ». Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 1 жовтня 1988 року (а.с.34).

4.3. 3 серпня 1999 року ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_5 договір дарування (а.с.6), за яким ОСОБА_6 безоплатно відчужив у власність ОСОБА_5 домоволодіння по АДРЕСА_1 .

4.4. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 26 грудня 2020 року. За час свого життя, а саме 22 травня 2022 року, ОСОБА_5 склав заповіт (а.с.76), яким він заповів ОСОБА_4 домоволодіння по АДРЕСА_1 . 19 січня 2021 року, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, ОСОБА_4 подав до Бориспільської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с.70) та на підставі ч.5 ст.1268 ЦК України набув право власності на спадкове домоволодіння.

5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

5.1. Відповідно до ч.1 ст.24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, було власністю кожного з них.

5.2. Згідно з ч.1 ст.25 КпШС України якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилось у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно могло бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

5.3. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приват-ної власності громадян на жилий будинок», у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини. Оскільки земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу жилий будинок у зв`язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім`ї жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Таке ж право за цих умов належить членам сім`ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст.156 ЖК України обов`язок.

5.4. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

5.5. Згідно з ч.2 ст.76 ЦПК України будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електрон-ними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

5.6. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

5.7. Згідно з ч.1-ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

6.1. З копії технічного паспорту на домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.7-9) вбачається, що до житлового будинку «А-1» було здійснено прибудову «а-1», яка складається з житлової кімнати 1-6 площею 6,8 кв.м., коридору 1-7 площею 5,6 кв.м., кухні 1-8 площею 9,9 кв.м. та санвузла 1-9 площею 4,8 кв.м., а також ґанок «а-3». Однак зі змісту характеристики будинку з господарськими будівлями та спорудами (а.с.9) вбача-ється, що прибудова «а-1» була зведена у 1990 році, а ґанок «а-3» у 1994 році. Ворота №7 також були облаштовані у 1990 році, а огорожа №3 у 1994 році. У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 , який був чоловіком позивача, набув право власності на домоволодіння значно пізніше, а саме 3 серпня 1999 року, правила ч.1 ст.25 КпШС України не мають зворотної сили участі та не поширюються на спірні правовідносини. Участь ОСОБА_1 у зведенні вказаних будівель та споруд не зумовило виникнення у неї права спільної сумісної власності на домоволодіння. Адже їй належить лише право вимагати від ОСОБА_4 відшкодування витрат на будівництво прибудови «а-1», ґанку «а-3» та інших споруд. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України в №7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок».

6.2. В матеріалах цивільної справи міститься копія звіту про оцінку майна (а.с.17-21), зі змісту якого вбачається, що станом на день звернення до суду дійсна вартість домо-володіння по АДРЕСА_1 становить 475000 гривень 00 копійок. Однак всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не подали суду висновок експерта з інформацією про дійсну вартість домоволодіння станом на 1990 рік, тобто перед будівництвом прибудови «а-1», ґанку «а-3» та інших споруд. Відомості про інвентаризаційну оцінку домоволодіння, вказана в п.4 договору дарування від 3 серпня 1999 року (а.с.6), не є належним доказом, оскільки вона не підлягають використанню для проведення порівняння з дійсною вартістю спірного домоволодіння після будівництва. Таким чином, ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не довели істотне збільшення вартості домоволодіння по АДРЕСА_1 в розумінні ч.1 ст.25 КпШС України.

6.3. ОСОБА_1 , допитана у судовому засіданні в якості свідка, а також свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 показали, що після укладення шлюбу позивач разом з ОСОБА_5 почав проживати у домоволодінні по АДРЕСА_1 . Протягом 1990 1994 років вони здійснили добудову, яка складалась з чотирьох приміщень: коридору, кухні, спільні та ванної кімнати. У зв`язку з тим, що будівництво споруд, виконане до 3 серпня 1999 року, не має значення для вирішення спору, показання ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 також не є належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України.

6.4. З огляду на це суд висновує про відсутність підстав для визнання домоволодіння по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_5 , а також для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку в цьому об`єкті нерухомого майна. Тому у задоволенні пред`явленого позову належить відмовити.

7. Розподіл судових витрат.

7.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

7.2. ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 2375 гривень 00 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією №5516338 від 28 травня 2020 року (а.с.1). Однак у задоволенні пред`явленого нею позову відмовлено.

7.3. З огляду на це суд висновує про відсутність підстав для відшкодування позивачу означених судових витрат.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання домоволодіння спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку в цьому об`єкті нерухомого майна відмовити.

Повний текст рішення суду складений 4 грудня 2023 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець