П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 квітня 2023 року місто Київ

справа № 357/12077/21

провадження№22-ц/824/4769/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2022 року, ухвалене у складі судді Бондаренко О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на майно,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 , в якому просив визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельну ділянку з кадастровим номером :03:044:0012, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що 16 лютого 2016 року між сторонами був укладений шлюб, на даний час у провадженні суду знаходиться справа про розірвання шлюбу.

В період шлюбу, позивачем за особисті кошти, які були зняті з депозитного рахунку, який було відкрито в АТ КБ «Приватбанк», було придбано земельну ділянку та житловий будинок, право власності на які зареєстровано на відповідача.

Однак, відповідач коштів на придбання спірного будинку та земельної ділянки не надавала, в період шлюбу відповідач була пенсіонером та отримувала пенсію в сумі 2200 грн. Позивач же працював на Рівненський АЕС, у 2007 році пішов на пенсію, при виході на пенсію отримав грошові кошти в сумі 60000 грн., які поклав на депозитний рахунок, відкритий у АТ КБ «Приватбанк»

Вважає, що будинок і земельна ділянка є особистою приватною власністю позивача, оскільки були придбані за його особисті кошти.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2022 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в який просив скасувати рішення, ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі зазначає про те, що суд першої інстанції не дослідив в повному обсязі докази надані сторонами, оскільки з виписок банківських рахунків, наявних у матеріалах справи, прослідковується час зняття коштів та загальні суми з депозитних рахунків.

Крім того, апелянт зазначає, що оформлена позивачем заява при укладенні договорів купівлі-продажу, є обов`язковою умовою для укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Але зміст цієї заяви був спростований позивачем в судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.

В судове засідання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явилися, про місце, день та час засідання суду були повідомлені, від представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Малиневського П. надійшла заява на електронну адресу суду про проведення судового засідання в його відсутність. Направлене на адресу ОСОБА_1 судове повідомлення, повернуте до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.199-200 т.2). За таких обставин колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 16 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований в РАЦС Попільнянського районного управління юстиції у Житомирській області Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький).

ОСОБА_1 7 травня 2007 року був звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходрм на пенсію по інвалідності ст.38 КЗпП України.

Крім того, судом установлено, що 9 серпня 2017 року за відповідачкою ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :03:044:0012, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, виданого 9 серпня 2017 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, та право власності на житловий будинок, загальною площею 60,9 кв.м., що знаходиться за цією ж адресою.

Згідно стислого звіту про орієнтовну вартість об`єкта оцінки, ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим номером: :03:044:0012 та житлового будинку, загальною площею 60,9 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 становить 888750 грн.

Також судом установлено, що 15 травня 2012 року ОСОБА_1 відкрив у АТ КБ «Приватбанк» депозитний рахунок № НОМЕР_1 (договір SAMDN9964) та вклав суму грошових коштів в розмірі 17000 доларів США, в травні 2016 року зняв з депозитного рахунку 9500 доларів США та 7535,13 доларів США, що підтверджується випискою по договору та довідкою від 27 вересня 2021 року АТ КБ «Приватбанк». Крім того, в період з 3 червня 2015 року по 17 червня 2015 року позивач зняв з даного депозитного рахунку 3300 доларів США.

30 травня 2016 року позивач ОСОБА_1 відкрив у АТ КБ «Приватбанк» депозитний рахунок № НОМЕР_2 (договір SAMDNWFD901) та вклала суму в розмірі 7535,13 доларів США та 31 травня 2017 року зняв кошти з депозиту в розмірі 10035,13 доларів США, що підтверджується випискою по договору. Також на вказаний депозитний рахунок 31 травня 2016 року було внесено суму у розмірі 2500 доларів США.

З копії виписки по депозитний рахункам ОСОБА_2 за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, яка надана АТ КБ «Приватбанк», вбачається, що 31 травня 2016 року відповідачка ОСОБА_2 відкрила у АТ КБ «Приватбанк» депозитний рахунок (договір SAMDNWFD601) і вклала суму в розмірі 10000 доларів США та 1 червня 2017 року, тобто менше ніж за два місяці до укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна (9 серпня 2017 року) зняла зі свого депозитного рахунку 10064 доларів США.

З копій кредитних договорів, укладених між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк» та копій виписок по них, наданих АТ КБ «Приватбанк», вбачається, що між відповідачем та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитні договори, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 21 вересня 2010 року та від 11 серпня 2014 року, відповідач погашала заборгованість по них, сплачуючи щомісячні платежі, як до реєстрації шлюбу, так і після реєстрації шлюбу з позивачем.

З договору купівлі-продажу житлового будинку від 9 серпня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1222, вбачається, що продаж житлового будинку, загальною площею 60,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вчинено за 164900 грн. та в п.12 договору зазначено, що договір укладається за згодою подружжя покупця, ОСОБА_1 , що підтверджується його заявою, справжність підпису на якій засвідчено Другою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області від 9 серпня 2017 року.

З копії заяви ОСОБА_1 від 9 серпня 2017 року, посвідченої державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В., вбачається, що позивач дав згоду на укладення договору про купівлю житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , його дружиною ОСОБА_2 , з якою він перебуває у зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 2016 року. Також, він підтвердив, що гроші, які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості є їхньою спільною сумісною власністю, придбаний ними житловий будинок, також, буде об`єктом права спільної сумісної власності, як такий, що набувається за час шлюбу.

З договору купівлі-продажу земельної ділянки від 9 серпня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, вбачається, що продаж земельної ділянки з кадастровим номером: :03:044:0012, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вчинено за 79130 грн. та в п.11 договору зазначено, що договір укладається за згодою подружжя покупця, ОСОБА_1 , що підтверджується його заявою, справжність підпису на якій засвідчено Другою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області від 9 серпня 2017 року.

З копії заяви ОСОБА_1 від 9 серпня 2017 року, посвідченої державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В., вбачається, що позивач дав згоду на укладення договору про купівлю земельної ділянки, загальною площею 0,0877 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 його дружиною ОСОБА_2 , з якою він перебуває у зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 2016 року. Також, він підтвердив, що гроші, які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості є їхньою спільною сумісною власністю, придбаний ними житловий будинок, також, буде об`єктом права спільної сумісної власності, як такий, що набувається за час шлюбу.

З довідки ГУ ПФУ у Київській області від 7 травня 2022 року вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Київській області та отримує пенсію за віком в розмірі 3130,63 грн. в період з січня 2015 року по грудень 2017 року.

З довідок про доходи, які видані ГУ ПФУ в Київській області , вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління ПФУ у Київській області та отримує щомісячно пенсію за віком у розмірі 3436,90 грн. за 2015 - 2016 роки, а також з січня по вересень 2017 року в такому ж розмірі. З жовтня по грудень 2017 року пенсія ОСОБА_1 становила 7061,20 грн. Крім того, позивач ОСОБА_1 здає в оренду земельну ділянку ТОВ «Сігнет-Центр» та за період з 2015 по 2017 роки йому була нарахована орендна плата з врахуванням податків в розмірі 31774,46 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено вимоги щодо спростування презумпції спільності права власності на майно подружжя. За вісімнадцять місяців перебування сторін у шлюбі до укладення договорів купівлі-продажу позивач отримав в середньому пенсійні виплати - 61864,20 грн., орендну плату - 20000 грн., відповідач отримала пенсійні виплати - 56351,34 грн., зазначені кошти є спільним сумісним майном подружжя і загальна сума доходів подружжя склала 138215,54 грн. Наявні в матеріалах справи документи та наведені у рішенні суду обставини спростовують твердження позивача про те, що у ОСОБА_2 до укладення шлюбу і під час шлюбу не було заощаджень та свідчать, що у подружжя було достатньо коштів для придбання спірного майна, загальна вартість якого становила 244030 грн. (будинку 164900 грн. + земельної ділянки 79130 грн.), враховуючи, також, що договори купівлі-продажу спірного житлового будинку та земельної ділянки були укладені 9 серпня 2017 року через вісімнадцять місяців після укладення шлюбу - 16 лютого 2016 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно із ч.ч.1,6,9,10 ст.7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуттЯ майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майн обуло набуте (джерело набуття).

Норма ст.60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Саме про таке застосування норм статей 57,60 СК України зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц.

Установивши, що житловий будинок та земельну ділянку , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , придбаний ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період перебування у шлюбі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірна нерухомість є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки протилежного ОСОБА_1 не доведено.

Відповідно до ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або)державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена.

При укладенні договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки позивач ОСОБА_1 надав згоду на укладення договорів його дружиною ОСОБА_2 та підтвердив, що гроші, які витрачаються на придбання об`єктів нерухомості є їхньою спільною сумісною власністю, придбані ними житловий будинок та земельна ділянка будуть об`єктом права спільної сумісної власності, як такі, що набуваються за час шлюбу.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що заява про надання згоди на укладення договору іншим з подружжя юридичного значення не мають, до виникнення права спільної сумісної власності не призводять, оформлення таких документів є звичайною практикою, а тому для зміни правового режиму придбаного майна достатньо заяви одного з подружжя про спростування його попередньої заяви, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки у разі придбання одним із подружжя майна в «особисту приватну власність», надавати нотаріальну згоду про те, що таке майно «є їх спільною сумісною власністю» другий з подружжя не зобов`язаний, положення ч.3 ст.65 СК України такого не передбачають.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що спірні об`єкти нерухомого майна були придбані виключно за грошові кошти позивача, також не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. ( ч.ч.1,2 ст.61 СК України).

Судом першої інстанції установлено, що за вісімнадцять місяців перебування у шлюбі сторони отримали в якості пенсійних виплат і орендної плати суму в розмірі 138215,54 грн.

З банківських виписок вбачається, що 30 травня 2016 року позивач ОСОБА_1 відкрив новий депозит, на який з його попереднього депозитного рахунку було зараховано 7535,13 доларів США (особисті кошти). Разом з тим, на цей депозитний рахунок в період перебування сторін у шлюбі, вносилися інші грошові кошти, зокрема, 31 травня 2016 року внесено суму в розмірі 2500 доларів США.

31 травня 2016 року відповідачкою ОСОБА_2 був відкритий депозитний рахунок, на депозитний рахунок було зараховано 10000 доларів США, які були зняті останньою 1 червня 2017 року, менше ніж за два місяці до укладення договорів купівлі-продажу.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що 10000 доларів США, що були зараховані на депозитний рахунок відповідача 31 травня 2016 року, є особистими коштами позивача і те, що депозитний рахунок на ім`я відповідача відкрив саме позивач, останнім, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, суду не надано.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач презумпцію права спільної сумісної власності щодо нерухомого майна, придбаного подружжям за час шлюбу, не спростував.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а у значній мірі зводяться до незгоди з висновками суду.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус