Справа № 513/958/22
Провадження № 2/513/45/23
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2023 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючої судді Рязанової К.Ю., за участю секретаря судового засідання Фабрикатор Н.В., позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки адвоката Власенко Л.В., відповідачки ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Сарата Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Власенко Лілії Вікторівни до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

Представник позивачки звернулася до суду з позовом в якому просить визначити позивачці ОСОБА_1 додатковий строк у три місяці для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, яке розташоване на території с. Кулевча Білгород-Дністровського району Одеської області. За життя 17 серпня 2010 року вона склала заповіт, яким заповідала все своє майно позивачці, але, ні на момент складання заповіту, ні на час смерті заповідача позивачці не було відомо про його існування. Позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 . Але, оскільки вона не знала про заповіт, то вважала, що - спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем за заповітом від 24 лютого 2010 року. Про те, що померла ОСОБА_3 заповідала позивачці своє майно вона взнала від ОСОБА_4 у грудні 2021 року. Тоді ж ОСОБА_4 надала їй перший екземпляр заповіту, який зберігався у відповідачки вдома, про який відповідачка знала і вмовчувала цей факт. В установлений законом шестимісячний строк після смерті ОСОБА_3 позивачка не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, так як не знала про існування заповіту і не знала, що ніхто не прийняв спадщину після її смерті. 17 серпня 2022 року позивачка звернулась до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але їй було відмовлено, тому що був пропущений строк для прийняття спадщини.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 31 січня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивачка та її представник адвокат Власенко Л.В. у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. Також, позивачка у судовому засіданні 29 березня 2023 року зазначила, що їй не було відомо про те, померла ОСОБА_3 склала заповіт, а дізналась про нього лише у грудні 2021 року від ОСОБА_4 .

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні 29 березня 2023 року позов визнала, зазначила що їй нічого не потрібно, хай сестра забирає сертифікати, просила в подальшому справу розглядати за її відсутності. У судове засідання 19 квітня 2023 року будучи належним чином повідомленою про день, час та місце судового розгляду до суду не з`явилася, не повідомила суд про причину своєї неявки.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 приїздила до нотаріуса з приводу оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та їй нотаріус повідомив, що є ще один заповіт на користь ОСОБА_1 . В родині нікому не було відомо про ще один заповіт на користь ОСОБА_1 . Заповіт знайшов чоловік ОСОБА_2 та передав його ОСОБА_1 , це було у грудні 2021 року, після чого її бабуся звернулась до нотаріуса з приводу оформлення спадщини, однак їй було відмовлено через пропуск строку звернення із відповідною заявою. Останні п`ять років до дня смерті ОСОБА_6 проживала разом із ОСОБА_1 , однак про заповіт, яким заповідала все своє майно позивачці, нічого не говорила.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що у 2018 році його мати ОСОБА_2 оформлювала спадщину після смерті ОСОБА_3 , і у нотаріуса дізнались про те, що є ще один заповіт, яким ОСОБА_3 заповідала все своє майно ОСОБА_1 . Потім, його тато ОСОБА_8 , знайшов заповіт у дома та передав ОСОБА_1 . Це було у січні 2021 року, до того часу ніхто не знав про другий заповіт та те, що він складений на користь ОСОБА_1 . Про заповіт на користь ОСОБА_1 йому розповіла ОСОБА_4 , яка займалась оформленням документів щодо спадщини після смерті ОСОБА_3 . На день своєї смерті ОСОБА_3 проживала із своєю дочкою ОСОБА_1 .

Дослідивши та оцінивши письмові докази, заслухавши пояснення позивачки та її представника, відповідачки, свідків, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із цивільного законодавства, пов`язані із спадковим правом, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно копії паспорта громадянина України НОМЕР_1 , виданого 02 квітня 2001 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області, позивачка ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Кулевча Саратського району Одеської області.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 23 червня 1950 року Колесненською сільською радою Саратського району Одеської області, батьками позивачки є ОСОБА_9 та ОСОБА_3 .

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 06 лютого 1972 року Колесненською сільською радою Саратського району Одеської області, позивачка 06 лютого 1972 року уклала шлюб з ОСОБА_10 , та змінила прізвище з ОСОБА_11 на ОСОБА_12 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 19 грудня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Саратського районного управління юстиції Одеської області.

Відповідно до заповіту, посвідченого Станчевою А.Г., секретарем виконавчого комітету Кулевчанської сільської ради народних депутатів Саратського району Одеської області 17 серпня 2010 року, зареєстрованого у реєстрі за №258, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заповіла ОСОБА_1 усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме право.

17 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Саратської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до постанови державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 серпня 2022 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Як убачається з матеріалів справи ще за життя ОСОБА_3 був виданий державний акт на право власності на землю серії RA № 265732, на земельну ділянку площею 8, 27 га на території Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до довідки № 478 від 18 серпня 2022 року виданою Кулевчанською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на момент смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована у АДРЕСА_1 , але на день смерті проживала за адресою АДРЕСА_1 та до складу сім`ї входили: дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , невістка дочки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , онучка дочки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , онук дочки ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно до паспорта серії НОМЕР_5 , виданого 01 липня 1998 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 у с. Кулевча Саратського району Одеської області.

Відповідно до заповіту, посвідченого Станчевою А.Г., секретарем виконавчого комітету Кулевчанської сільської ради народних депутатів Саратського району Одеської області 24 лютого 2010 року, зареєстрованого у реєстрі за №117, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заповіла ОСОБА_2 усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме право.

Як убачається з облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки, головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , та в графі відмітка про повне вибуття вписано померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до акта про проживання особи від 23 вересня 2022 року виданого Кулевчанським сільським головою М.Поповим, про те, що цим актом ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 засвідчують те, що за адресою: АДРЕСА_2 , починаючи з січня 2008 року (тобто на протязі п`ятьох років), фактично проживала та вела спільне господарство гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно рішення шостої сесії сьомого скликання Про переіменування вулиць у с. Кулевча та АДРЕСА_3 .

Судом досліджено спадкову справу № 351/2016 заведену 01 грудня 2016 року щодо майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої вбачається, що ОСОБА_2 01 грудня 2016 року звернулася до державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини за заповітом, заповіт був складений 24 лютого 2010 року ОСОБА_3 , посвідчений 24 лютого 2010 року секретарем виконавчого комітету Кулевчанської сільської ради народних депутатів Саратського району Одеської області, Станчевою А.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 117, відповідно до якого ОСОБА_3 усі свої права та обов`язки, які їй належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати їй у майбутньому, та усе її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона законом матиме право заповідає ОСОБА_2 . Також зі спадкової справи вбачається, що 17 серпня 2010 року ОСОБА_3 був складений ще один заповіт, який посвідчений 17 серпня 2010 року секретарем виконавчого комітету Кулевчанської сільської ради народних депутатів Саратського району Одеської області Станчевою А.Г., за реєстровим номером № 258, відповідно до якого, ОСОБА_3 усі свої права та обов`язки, які їй належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати їй у майбутньому, та усе її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона законом матиме право, заповідає ОСОБА_1 .

Отже зі спадкової справи вбачається, що померлою ОСОБА_3 було складено два заповіти.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

У ч. 2, 4 ст. 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

При складенні заповідачем декількох заповітів може мати місце їх «конкуренція», оскільки необхідно з`ясувати, який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно.

Аналіз ч.2 та 3 ст.1254 ЦК України дозволяє констатувати, що законодавець для випадку, коли заповідачем складено декілька заповітів, передбачив правила, що повинні враховуватися для того, щоб визначити який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно. Такі правила полягають в тому, що: по-перше, внаслідок складення нового заповіту відбувається втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт повністю суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі останнього заповіту; по-друге, внаслідок складення нового заповіту відбувається часткова втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт частково суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт тільки частково скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі двох заповітів.

Тлумачення ч. 3 ст. 1254 ЦК України свідчить, що складення нового заповіту, яким зменшено обсяг спадкової маси, порівняно з попереднім, але не змінено спадкодавця, скасовує попередній заповіт у відповідній частині, оскільки спадкодавець визначив спадкоємця тільки щодо частини спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо); вживають заходів щодо охорони спадкового майна; видають свідоцтва про право на спадщину.

На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом (частина друга статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини суд визнав поважними.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Предметом спору є встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивачкою, оскільки остання після смерті ОСОБА_3 , будучи спадкоємцем за заповітом, пропустила строк для прийняття спадщини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка вказує, що вона не знала про існування вищевказаного заповіту, тому не зверталася до нотаріуса з відповідною заявою протягом визначеного законом строку.

Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Отже, на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкодавця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19).

Враховуючи викладене, суд вважає, причину пропуску позивачкою встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини поважною, оскільки вона не була обізнана про існування заповіту, а також наведені позивачкою причини, які є об`єктивними та істотними труднощами, у зв`язку з чим позивачка була позбавлена можливості звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (ст. 11 ЦПК України).

Принцип пропорційності тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип пропорційності, натомість принцип пропорційності є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип пропорційності як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Також, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів, з урахуванням обставин справи, суд вважає за необхідне визначити позивачці додатковий строк три місяці для подачі нею заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті спадкодавиці, ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вона пропустила вказаний строк з поважних причини.

На підставі ст. 15, 16, 1216, 1233, 1223, 1220, 1222, 1270, 1236, 1245, 1254, 1269, 1272 ЦК України, керуючись 2, 7, 19, 48, 76-81, 200, 211, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 в особі її представника адвоката Власенко Лілії Вікторівни до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк три місяці з дня набрання чинності наявного рішення суду, для подачі нею заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 19 квітня 2023 року.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 02 квітня 2001 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області, проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Представник позивачки: адвокат Власенко Лілія Вікторівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ОД № 002725, видане на підставі рішення Ради адвокатів Одеської області від 16 вересня 2015 року за № 38.

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Саратським РВ УМВС України в Одеській області, 01 липня 1998 року, проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Суддя К. Ю. Рязанова