Справа № 501/3893/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2023 року м. Чорноморськ

Іллічівський міський суд Одеської області, суддя - Тюмін Ю.О.

секретар судового засідання: Неверовська Л.Ю., Бивальська К.О., Курлакова І.І., Дімова І.А.

Позивач: ОСОБА_1

Представник позивача ОСОБА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3

Представник відповідача ОСОБА_4 .

Вимоги позивача:

Визнати невідокремлені частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 ОСОБА_1 , та їх право часткової власності по 1/2 частині на: Підлога в приміщеннях 1-3, 1-4; Водопровідний ввід; Дерев`яна балка покриття; Пічне опалення; Водопровідний колодязь; Каналізаційний канал.

Стислий виклад позиції позивача

Обґрунтування позовних вимог викладене у позовній заяві (т. 1 а.с. 2 - 11), уточненій позовній заяві (т. 1 а.с. 139 - 149), письмових поясненнях (т. 2 а.с. 137, 192, 207), а також поясненнях позивачки і представника в судовому засіданні і полягає в тому, що:

- перебуваючи у шлюбі вони разом з чоловіком доглядали за колишнім власником будинку, однак останній склав заповіт і право власності на будинок набув тільки її чоловік - відповідач ОСОБА_3

- В період з 2012 року до розірвання шлюбу 17.07.2015 р. вони разом з відповідачем робили ремонт будинку, зокрема були замінені, посилені та покращений технічний стан невідокремлених частин будинку;

- з 2014 по 2019 рік вона робила капітальний ремонт будинку самостійно за власні кошти, оскільки відповідач був проти капітального ремонту будинку, продовжуючи там проживати після розірвання їхнього шлюбу в 2015 році;

- в результаті ремонтних робіт збільшилася вартість будинку;

- Правовою підставою позову позивачем зазначена ст. 60 СК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а також ч. 1 ст. 62 СК України, відповідно до якої якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стислий виклад заперечень відповідача

Позиція відповідача викладена у відзиві на позов (т. 1 а.с. 69 - 73), а також представником в судовому засіданні та полягає в тому, що:

- спірний будинок набутий відповідачем в порядку спадкування, а тому відповідно до п.2 ч. 1 ст. 57 СК України є особистою приватною власністю відповідача;

- вартість нерухомості з часом збільшується незалежно від проведених робіт;

- рішенням суду позивачка стягнула з відповідача вартість проведених ремонтних робіт у розмірі 60 000 грн.;

- позивачкою обраний неналежний спосіб захисту в цьому спорі, оскільки об`єкти, на які є предметом спору неможливо відокремити від будинку, виділити;

- позивачка пропустила строк позовної давності, оскільки звернулася з позовом лише в 2020 році, після того, як вона сама зазначає, в 2014 році дізналася про заповіт.

Процесуальні дії у справі

19.11.2020 р. відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 61).

07.10.2021 р. ухвалою суду відмовлено позивачці у забезпеченні позову (т. 2 а.с. 43).

21.12.2021 р. судом постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (т. 2 а.с. 100).

21.12.2021 р. судом вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний житловий будинок та земельну ділянку (т. 2 а.с. 105).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Сторони разом з дітьми проживали в спірному будинку, що підтверджується довідкою Олександрівської селищної адміністрації від 08.06.2016 р.

ОСОБА_3 успадкував після смерті ОСОБА_5 спірний житловий будинок та земельну ділянку, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 08.02.2013 р. (т. 1 а.с. 39), копією свідоцтва про право власності (т. 1 а.с. 48), копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1 а.с. 49-50, 51 - 52), витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (т. 1 а.с. 53-54), а також встановлено рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 01.08.2012 р., яким відмовлено у позові ОСОБА_6 про встановлення прийняття спадщини, про визнання заповіту недійсним, про визнання права власності на спадкове майно (а.с. 25 - 29), ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11.12.2012 р. рішення від 01.08.2012 р. залишено без змін (т. 1 а.с. 19 - 24), а також рішенням Апеляційного суду Одеської області від 13.09.2016 р. (а.с. 12-18).

17.07.2015 р. заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області розірвано шлюб сторін (т. 1 а.с. 37 - 38).

- 55 103 грн. - інвентаризаційна вартість будинку станом на 08.02.2013 р. (довідка КП «БТІ» від 14.05.2019 р. (т. 1 а.с. 43).

- 133 451 грн. - інвентаризаційна вартість будинку станом на 13.05.2019 р. (довідка КП «БТІ» від 14.05.2019 р. (т. 1 а.с. 42).

- 343 539 грн. - ринкова вартість будинку станом на 04.02.2021 р. (Висновок будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 118 від 04.02.2021 р. (т. 1 а.с. 171 - 263), в т.ч. а.с. 233).

Спірні невідокремлені частини будинку, що є предметом позову (Підлога в приміщеннях 1-3, 1-4; Водопровідний ввід; Дерев`яна балка покриття; Пічне опалення; Водопровідний колодязь; Каналізаційний канал), були замінені, посилені та був покращений технічний їх стан в період з 2014 року по 17.07.2015 р., тобто до розірвання шлюбу сторін. Вартість цих ремонтних робіт складає 82 583 грн., що підтверджується даними висновку будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 118 від 04.02.2021 р. (т. 1 а.с. 171 - 263, зокрема а.с. 231).

Ринкова вартість ремонтних робіт, проведених після розірвання шлюбу: з 17.07.2015 р. по 04.02.2021 р. складає 87 376 грн. (висновок будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 118 від 04.02.2021 р. (т. 1 а.с. 171 - 263), в т.ч. а.с. 232).

З відповідача ОСОБА_3 було стягнуто вартість проведених ремонтних робіт у розмірі 60 000 грн. на користь ОСОБА_1 , що підтверджується даними копії виконавчого листа, копією рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19.09.2016 р. (т. 2 а.с. 24- 25), копією постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 09.11.2020 р. (т. 2 а.с. 22-23),

Однак, постановою Одеського апеляційного суду від 08.06.2022 р. рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19.09.2016 р. скасоване та ОСОБА_1 відмовлено у відшкодуванні ОСОБА_3 вартості проведених ремонтних робіт, оскільки судом встановлена відсутність ознак неправомірної поведінки відповідача, так само як і наявності порушення цивільного права позивача (т. 2 а.с. 123 - 128). Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_1 витратила на виконані ремонтні роботи 60 000 грн, однак не надано доказів того, що відповідач надав згоду на проведення ремонту або те, що про такі дії його повідомлено позивачем (т. 2 а.с. 126).

На підтвердження стану житлового будинку до та після ремонту позивачкою надані фототаблиці (т. 1 а.с. 40 - 41, 44 - 45, 157 - 161, 162 - 170), а на підтвердження понесених витрат розрахунки та платіжні доручення (т. 2 а.с. 141 - 174).

Свідок ОСОБА_7 повідомила, що їй відомо про те, що ОСОБА_1 , разом зі своїми братами та матір`ю наводили лад на території домоволодіння: вставили вікна, двері, ремонтували стелю, поставили кондиціонер, привели до ладу сантехніку, що водночас підтверджується показаннями свідка ОСОБА_8 , яка зазначила, що брати та мати ОСОБА_1 робили ремонт в цьому будинку, в результаті якого було зроблено стелю, стіни, поставлено меблі та двері. Будівельників на території домоволодіння ОСОБА_7 не бачила. Водночас ОСОБА_3 бачила лише одного разу, коли він викидав речі дітей та самої ОСОБА_1 з будинку. Того ж дня ОСОБА_1 поїхала з будинку.

ОСОБА_9 , донька ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , повідомила, що проживала в зазначеному будинку з моменту, коли закінчився ремонт, оскільки до цього будинок був в занедбаному стані і там неможливо було проживати. В ході ремонту було зроблено стелю, підлогу, двері, душ, санвузол, було пофарбовано будинок. Крім того, до ладу була приведена територія домоволодіння. Свідок повідомила, що батько брав участь лише в доремонтних роботах, здійснюючи прибирання на території домоволодіння, коли мати свідка була вагітною, однак до самого ремонту будинку він не долучався. Коли починався ремонт, батько з нею не спілкувався. 23.09.2021 батько вигнав з будинку мати з малолітньою дитиною. Свідок повідомила, що ремонт робився за кошти матері, в той час як її дядько винайняв бригаду.

Допитана як свідок ОСОБА_1 повідомила, що в 2006 році почали доглядати за ОСОБА_5 , який помер у 2007 році, за що вони мали отримати будинок в порядку договору довічного утримання, однак чоловіком, який займався оформленням документів, дану угоду було оформлено в порядку заповіту на його ім`я, про що позивачка не знала. Вказане підтверджується показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (брат позивачки), які повідомили про те, що поки позивачка працювала, відповідач таємно оформив документи на будинок на своє ім`я, що на той момент не був придатним для життя. Свідки повідомили, що після смерті ОСОБА_5 позивачка займалася організацією поховального процесу. ОСОБА_1 повідомила, що спочатку нею, донькою та її чоловіком було зроблено прибирання у вказаному будинку. Ремонт вже було зроблено за її кошти, водночас чоловік ОСОБА_3 грошових коштів на ремонт не надавав. Ремонт тривав з 2014 до серпня 2021 року. За час ремонту було зроблено наступне: відремонтована стеля, стіни, постелено лінолеум, замінено вікна, викопано зливну яму, відремонтовано пічку. ОСОБА_11 та ОСОБА_10 (донька сторін) підтвердили факт ремонту, зазначивши, що ОСОБА_11 привозив ремонтні бригада, а також те, що саме було зроблено за цей час, додавши, що до будинку було проведено воду і, в цілому, будинок було приведено до стану, належного для проживання. Зі слів ОСОБА_11 , під час ремонту відповідача він не бачив, водночас ОСОБА_12 зазначила, що відповідач участі в ремонті взагалі не брав.

Мотиви суду

Диспозитивність цивільного судочинства полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 2 ст. 5 ЦПК України).

Законом, а саме ч. 2 ст. 60 СК України передбачено, що вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Поняття речі визначене в ст. 179 ЦК України, відповідно до якого річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

На відміну від речі, яка є об`єктом права власності, складовою частини речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення (ч. 1 ст. 187 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 187 ЦК України при переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Позивачкою надано докази, що Підлога в приміщеннях 1-3, 1-4; Водопровідний ввід; Дерев`яна балка покриття; Пічне опалення; Водопровідний колодязь; Каналізаційний канал, які є предметом спору, були набуті подружжям за час шлюбу, однак ці предмети матеріального світу не є річчю або речами, оскільки є лише складовими частинами іншої речі - житлового будинку, і не можуть окремо від житлового будинку бути самостійним об`єктом права власності.

Тому суд позбавлений можливості застосувати заявлений спосіб захисту, оскільки він не тільки не передбачений законом, а й суперечить йому.

Житловий будинок, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_3 , оскільки набутий ним за час шлюбу, але в порядку спадкування.

Хоча позивачка ОСОБА_1 і висловлює аргументи на користь удаваності заповіту, посилаючись на те, що фактично вони з чоловіком здійснювали довічне утримання спадкодавця, однак позивачка не висуває вимоги, тобто не порушує цивільно-правовий спір про законність набуття відповідачем права власності на житловий будинок в порядку спадкування.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України, на положення якої посилається позивачка у позові, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак, позивачкою не висуваються вимоги визнати право спільної сумісної власності на майно (житловий будинок), у зв`язку з чим вказана норма не може бути застосована до цього спору та судом не оцінюються показники зміни вартості житлового будинку.

Тому в позові необхідно відмовити повністю, у зв`язку з чим судові витрати, понесені позивачкою відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України мають бути покладені на позивачку.

Керуючись ст. ст. 259, 263 - 266 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 повністю в задоволенні позову.

Судові витрати, понесені позивачкою покласти на позивачку ОСОБА_1 .

З набранням рішенням законної сили скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 21.12.2021 р. шляхом накладення арешту на: житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який в цілому складається з літ. «А» житловий будинок площею 23,1 кв.м., з господарчими спорудами літ. «Б» -літня кухня, - літ. «В» -сарай, літ. «Г.Д» -навіс, літ. «Е» - вбиральня, №1-3, І -дворові споруди; земельну ділянку кадастровий номер: :04:009:0094, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_13 (РНОКПП НОМЕР_1 ), проживає: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), проживає: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 02.05.2023 р.

Суддя Ю.О. Тюмін