Справа № 459/2256/22
Провадження № 2/459/357/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2023 року Червоноградський міський суд Львівської області

у складі: головуючого судді Новосад М.Д.

з участю:

секретаря судового засідання Джугало Т.М.

позивачки ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних витрат,-

ВСТАНОВИВ :

30.08.2022 позивачка звернулась в суд з позовом, у якому просила стягнути з відповідача 33425,54 грн. інфляційних нарахувань та 3 % річних у розмірі 4476 грн. за час прострочення грошового зобов`язання згідно з рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21.05.2021 за період з 30.09.2021 по 22.08.2022.

В обґрунтування позову вказала, що ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 27.12.2018 року затверджено мирову угоду, укладену між сторонами, згідно якої сторони домовилися, що: 1. ОСОБА_1 визнає в повному розмірі позовні вимоги ОСОБА_4 , зокрема, що: житловий будинок вцілому (перший та другий поверхи) загальною площею 184,5кв.м, житловою площею 60,8кв.м, літня кухня та господарські будівлі, розташовані по АДРЕСА_1 , належать на праві одноособової приватної власності ОСОБА_4 . 2. ??? ОСОБА_4 сплачує ОСОБА_1 компенсацію за другий поверх житлового будинку та літню кухню по АДРЕСА_1 в розмірі 7000 (сім тисяч) доларів США. 3. ???Виплата компенсації в розмірі 7000 (сім тисяч) доларів США здійснюється в день продажу будинку та господарських будівель, розташованих по АДРЕСА_1 . 4. ???Датою отримання компенсації в розмірі 7000 (сім тисяч) доларів США вважається дата розписки ОСОБА_1 про отримання кошів від ОСОБА_4 . 5. ??? ОСОБА_4 наділений правом достроково сплатити компенсацію в розмірі 7000 доларів США в повному обсязі або частково за додатковою домовленістю сторін.

18.11.2020 відповідач продав вищевказаний будинок, але не виконав умови даної мирової угоди . Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21 травня 2021 року суд вирішив стягнути з відповідача на користь позивача 198 030 грн., що еквівалентно за курсом НБУ становить на день подання позову 7000 доларів США заборгованості за договором, а саме за мировою угодою затвердженою ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 27.12.2018. Розстрочки чи відстрочки виконання даного рішення суду не було.

Постановою державного виконавця ВП №67014947 від 04.10.2021 було відкрито виконавче провадження на виконання вищевказаного рішення суду, так як боржник кошти в добровільному порядку не сплатив. Згідно довідки Червоноградського міського відділу державної Виконавчої служби Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 22.08.2022 р. по даній компенсації існує заборгованість в розмірі 166036,15 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач в добровільному порядку не виконав рішення суду , утворилась заборгованість, яка складає: сума боргу 166036,15, інфляційні витрати 33.425,54 грн. та 3% річних - 4476 грн. за час прострочення з 30.09.21 (виданий виконавчий лист) по 22.08.2022. Тому просить стягнути з відповідача зазначені суми згідно наданого розрахунку.

02.09.2022 у справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

01.12.2022 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

20.01.2023, 17.02.2023, 20.03.2023 розгляд справи відкладався за клопотаннями учасників.

13.04.2023 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що на підставі п.15 прикінцевих положень ЦКУ на час встановленого в Україні карантину з 11.03.2020 у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Тому вважає, що стягнення інфляційних витрат, 3% річних за несвоєчасне повернення боргу в період дії карантину забороняється.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Просили позовні вимоги задовольнити

Позовні вимоги не визнав у повному обсязі у повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у позові.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 27.12.2018 року у цивільній справі №454/1214/18 суд ухвалив : «Затвердити мирову угоду, укладену між позивачем за первинним позовом і відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 з однієї сторони та відповідачем за первинним позовом і позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_4 з другої сторони, згідно якої сторони домовилися, що: 1. ОСОБА_1 визнае в повному розмірі позовні вимоги ОСОБА_4 , зокрема, що: житловий будинок вцілому (перший та другий поверхи) загальною площею 184,5кв.м, житловою площею 60,8кв.м, літня кухня та господарські будівлі, розташовані по АДРЕСА_1 , належать на праві одноособової приватної власності ОСОБА_4 . 2. ??? ОСОБА_4 сплачує ОСОБА_1 компенсацію за другий поверх житлового будинку та літню кухню по АДРЕСА_1 в розмірі 7000 (сім тисяч) доларів США. 3. ???Виплата компенсації в розмірі 7000 (сім тисяч) доларів США здійснюється в день продажу будинку та господарських будівель, розташованих по АДРЕСА_1 . 4. ???Датою отримання компенсації в розмірі 7000 (сім тисяч) доларів США вважається дата розписки ОСОБА_1 про отримання кошів від ОСОБА_4 . 5. ??? ОСОБА_4 наділений правом достроково сплатити компенсацію в розмірі 7000 доларів США в повному обсязі або частково за додатковою домовленістю сторін.

На підставі договору купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки від 18.11.2020 відповідач продав вищевказаний будинок, але не виконав умови даної мирової угоди . Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21 травня 2021 року суд вирішив стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 198 030 грн., що еквівалентно за курсом НБУ становить на день подання позову 7000 доларів США заборгованості за договором, а саме за мировою угодою затвердженою ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 27.12.2018 у цивільній справі №454/1214/18. Розстрочки чи відстрочки виконання даного рішення суду не було.

Постановою Червоноградського міського відділу державної Виконавчої служби Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Львів) сер. ВП №67014947 від 04.10.2021 було відкрито виконавче провадження на виконання вищевказаного рішення суду, так як боржник кошти в добровільному порядку не сплатив.

Згідно довідки Червоноградського міського відділу державної Виконавчої служби Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції ( м.Львів) від 22.08.2022 р. по даній компенсації існує заборгованість в розмірі 166036,15 грн.

У зв?язки з тим, що відповідач в добровільному порядку не виконав рішення суду , утворилась заборгованість, яка складає: сума боргу 166036,15, інфляційні витрати 33.425,54 грн. та 3% річних - 4476 грн. за час прострочення з 30.09.21 (виданий виконавчий лист) по 22.08.2022.

Оцінюючи поданий позивачем розрахунок заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такий був проведений належним чином та не ставить відповідача у гірше становище. У свою чергу, в процесі розгляду справи відповідач не заперечив даний розрахунок та не ставив під сумнів математичні розрахунки наведені позивачем.

Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України.

Згідно із ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор мас право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами.(ст. 629 ЦК України).

У відповідності із ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно із ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Керуючись ч. 1 ст. 611 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначеною статтею визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом,

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статі 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо; у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений говором або законом чи іншим нормативно-правовим актом використання валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, позивач посилався на те, що відповідачем не виконано рішення суду та не сплачено грошову компенсацію за вказаним рішенням.

Таким чином спірні правовідносини виникли з приводу неналежного виконання рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21.05.2021.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), якою відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Таким чином, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Аналогічний висновок щодо застосування норма матеріального права при неналежному виконанні судового рішення, яким стягнуто грошові кошти, зроблено Верховним Судом у постанові від 09 лютого 2022 року у справі № 757/42885/19 (провадження № 61-1411св21).

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження№ 12-302гс18).

Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

В свою чергу, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі № 296/10217/15-ц (провадження N 14-727цс19) зазначено, що "оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти".

Таким чином, прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов`язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо обов`язку боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора три проценти річних від простроченої суми.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмета спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що даний спір підлягає задоволенню частково і з відповідача слід стягнути 3 % річних у розмірі 4476 грн.. В решті вимог слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 117,20 грн. Пропорційно до розмурі задоволених позовних вимог.

Крім того, представник позивача надала суду договір про надання правової допомоги (а.с.11), згідно із яким позивач оплатив адвокату Левицькому І.С. кошти в сумі 2000 грн. за надання правової допомоги.

Виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, а також часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на корить позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 236,19 грн. пропорційно до розмурі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 200, 206, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) про стягнення інфляційних витрат - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 3% річних за час прострочення грошового зобов`язання згідно з рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21.05.2021 за період з 30.09.2021 по 22.08.2022 у розмірі 4476 грн. .

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 236,19 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави судовий збір у розмірі 117,20 грн.

В решті вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.07.2023.

Суддя: М. Д. Новосад