ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3954/23
Провадження № 2-з/210/21/23
У Х В А Л А

іменем України

"26" липня 2023 р.

Суддя Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Чайкіна О.В., розглянувши в письмовому провадженні матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Заявник ОСОБА_1 , 25 липня 2023 року звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовує заяву тим, що 05.08.2009 року третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою посвідчено договір довічного утримання ВМІ 472371,472372 на користь відповідача відповідно до якого право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності його матері, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 03.04.2008 року. Однак вже тривалий час його сестра не проживає на території України, та фактично не виконувала умови договору. Всі витрати на утримання матері, сплату комунальних послуг та подальше поховання здійснював Позивач.

За життя матері у сторін була домовленість, що зазначена квартира в подальшому буде зареєстрована в порядку спадкування, а Позивачем буде сплачено вартість за 1/2 частину квартири. Однак на теперішній час Відповідач відмовляється від попередніх домовленостей та має намір якнайшвидше продати спірну квартиру.

Отже наразі існує реальна загроза, що в разі не забезпечення позову, Позивач буде позбавлений можливості в подальшому фактично реалізувати судове рішення, в разі його ухвалення на його користь.

Встановлені судом обставини та застосовані норми права

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ще не звертався до суду, а лише має намір звернутись із позовом, оскільки його сестра порушила усні домовленості з приводу розподілу спадкового майна, яке належало їх рідній матері і саме тому, з метою не втратити своє право власності на нерухомість, заявник вважає за необхідне накласти на спірну нерухомість арешт.

У відповідності до положень частини 1 статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). У зв`язку з викладеним, розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється в порядку письмового провадження, без фіксації технічними засобами.

Згідно із частинами 1, 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із статтею 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що за заявою учасників справи суд має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені статтею 150 цього Кодексу.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі, в разі задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому, відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Висновки суду

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Разом з тим, суд позбавлений можливості взагалі встановити, що між сторонами виник спір, оскільки заявником не представлено суду жодних доказів про намір успадкувати спірне майно за адресою: АДРЕСА_1 . Зокрема, що останній звертався до нотаріуса із заявою, або можливо докази, що заявник проживав разом із померлою на день відкриття спадщини та тим самим прийняв спадщину.

З метою запровадження законних обмежень прав відповідача ОСОБА_3 заявник також не надав суду жодного доказу про намір останньою відчужити нерухомість - оголошення про продаж, розміщенні на відповідних сайтах, тощо.

Крім того, заявником не представлено до суду копію договору довічного утримання, а так само і не зазначено про його відсутність у сторони.

В той же час, суд зазначає, що договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ускладнення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З обставин даної справи не вбачається, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову щодо розірвання договору довічного утримання, а запропонований позивачем захід забезпечення позову як накладення арешту на нерухоме майно не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд відзначає, застосування заходу забезпечення позову, про який просить сторона позивача, ніяким чином не може запобігти утрудненню або невиконанню рішення суду у даній справі, оскільки з урахуванням порядку виконання рішення про розірвання договору довічного утримання, предметом якого є, в тому числі квартира, що належить відповідачу саме на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (в разі задоволення позовних вимог), не є забезпеченням позивачу реального та ефективного виконання судового рішення для попередження потенційних труднощів у його подальшому виконанні.

Відтак, ураховуючи те, що метою забезпечення позову є реалізація в майбутньому актів правосуддя, у той час як запропоновані позивачем і вжиті судом заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майна, яке набуте відповідачем у порядку спадкування законом, як доньки померлої, не забезпечать, у разі задоволення позову, виконання рішення.

Наведений захід забезпечення позову також не відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог позивача щодо забезпечення позову, не спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і жодним чином не впливає на ефективний захист, або поновлення права позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Суд роз`яснює заявнику, що він не позбавлений права повторно звернутись до суд уіз заявою про забезпечення позову, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Копії ухвали надіслати сторонам по справі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, передбаченому ст. 355 ЦПК України, протягом 15-ти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду, через суд першої інстанції, шляхом подачі в 15-денний строк з дня її підписання, оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: О. В. Чайкіна