Справа № 131/368/23
Провадження № 2-о/131/36/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2023 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Олексієнка О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксації процесуальної дії технічними засобами в м. Іллінці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України та належності до громадянства України, заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою в якій вказала, що 21 липня 2021 року звернулася із заявою до Управління державної міграційної служби України в Вінницькій області для надання дозволу на реєстрацію місця проживання у м. Іллінці Вінницької області. Однак їй було відмовлено в зверненні в зв`язку з тим, що дане питання не належить до компетенції органів та підрозділів ДМС України, а передані до сільських та селищних рад - у селах та до мерій міст - у містах обласного значення, тобто до міської ради м. Іллінці. Зареєструвати своє місце проживання заявник не має змоги, оскільки у неї відсутній паспорт громадянки України, отримати який вона не може тому, що не встановлено факт постійного проживання на території України та відповідно належність до громадянства.

ОСОБА_1 з 1991 року і по теперішній час проживає в АДРЕСА_1 , що є підставою її звернення з даною заявою до суду за місцем фактичного перебування до Іллінецького районного суду.

Встановлення факту постійного проживання на території України в м. Іллінці необхідне заявнику для подальшого отримання паспорту громадянина України та дозволу на реєстрацію місця проживання у м. Іллінці.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явилась, проте подала до суду заяву в якій просить її заяву про встановлення факту постійного проживання на території України та належності до громадянства України задовольнити.

Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, в судове засідання не з`явилася, подала до суду відзив згідно якого стосовно заявлених вимог Управління ДМС України у Вінницькій області заперечує проти заяви ОСОБА_1 та вважає її безпідставною, необгрунтованою та такою, яка не підлягає задоволенню.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність заявника та заінтересованої особи на підставі наявних у справі письмових доказів.

Згідно ст. 315 ЦПК України, суд розглядає про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Судом установлено, що згідно відповіді Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області №5788/1/0501-21, від 21.07.2021 року, на запит ОСОБА_1 про надання дозволу на реєстрацію місця проживання, було відмовлено у зверненні у зв`язку з тим, що дане питання не належить до компетенції підрозділів ДМС України, а передані до органів місцевого самоврядування (а.с. 7).

У заявниці ОСОБА_1 паспорт громадянина України відсутній.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України. Верховний Суд в постанові від 16.04.2020 року за №296/289/19 дійшов висновку, що предметом доказування в таких справах (мається на увазі встановлення факту проживання) є обставини майже тридцятирічної давнини і достовірність та точність повідомлених відомостей свідками можна обґрунтовано поставити під сумнів.

Суд не може брати до уваги письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , щодо проживання громадянки ОСОБА_1 на території України з 1991 року, оскільки Верховний суд зазначив, що свідки, які дають відомості про обставини 1991 року фактично 31 річної давності не можуть бути достовірними та точними, де факто їх можна обґрунтовано поставити під сумнів.

Отже позивачем подано недостатню кількість письмових доказів, щоб встановити її проживання на території України станом на 1991 рік (з 01.01.1991 року по 31.12.1991 року).

Доказами у цьому випадку можуть слугувати довідки органів місцевого самоврядування з вказівкою на конкретний період часу, поквартирні картки та картки прописки наближені до часового проміжку, який встановлюється, або ж інші документи, в яких чітко зазначений період постійного проживання на території України.

Крім того, 24 березня 2021 р. Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 317, щодо порядку розгляду заяв про визнання особою без громадянства.

Цей Порядок визначає процедуру визнання особою без громадянства, яка проводиться ДМС з метою встановлення факту неналежності особи, яка звернулася із заявою про визнання особою без громадянства, до громадянства будь-якої держави в силу дії її закону.

А отже, якщо ОСОБА_4 , буде визначено особою без громадянства, віна в подальшому може безперешкодно реалізувати своє право на отримання громадянства України. Тобто у позивача є ще один шлях реалізації права на отримання паспорту гр. України. Позиція ж заінтересованої особи стосовно заяви, що подана до суду є такою, що у справі, яка розглядається, позивач, не надав до суду належних, фактичних та допустимих письмових доказів, які беззаперечно б підтвердили, юридичний факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 рік та 13.11.1991 рік.

Отже, як вбачається з вищенаведеного ОСОБА_1 - не надала до суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували встановлення юридичного факту, а саме постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 рік та 24.11.1991 рік. За таких обставин суд вважає недоведеним факт, що має юридичне значення, тому в задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 293, ст.ст. 315-319 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України та належності до громадянства України, заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер відсутній, адреса: АДРЕСА_2 , моб. тел.: НОМЕР_1 .

Заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, адреса: 21100, м. Вінниця Вінницької області, вул. Театральна, 10.

Головуючий: