ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 675/987/21

Провадження № 22-ц/4820/738/23

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Цугель А.О.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №675/987/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 січня 2023 року (суддя Столковський В.І., повний текст судового рішення складено 25 січня 2023 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом АТ «Державний ощадний банк України» вказувало, що 08.02.2018 між АТ «Ощадбанк» та відповідачем укладено заяву про приєднання № 715365 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу. Відповідно до п. 3.4. цього Договору Банк на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів відкриває клієнту поточний рахунок за тарифним пакетом «Мій комфорт». Відповідач на підставі вказаного договору отримав кредит на споживчі потреби шляхом встановлення відновлювальної кредитної ліні на його картковий рахунок № НОМЕР_1 в сумі 18000 грн строком кредитування 60 місяців з можливим продовженням на той самий строк.

Позивач вказував, що свої зобов`язання перед позичальником Банк виконав у повному обсязі та надав обумовлені кредитні кошти, проте відповідач в порушення норм чинного законодавства та умов договору зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, тому допустив прострочення платежів. У зв`язку з чим, станом на 03.06.2021 заборгованість ОСОБА_1 становить 19846 грн загальної кредитної заборгованості, з яких основний борг - 17123,63 грн, нараховані та несплачені відсотки - 2485,68 грн, сума нарахованої пені - 135,38 грн, сума сплаченої пені - 1,22 грн, розмір 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 68,21 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 21,20 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу - 4,64 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 8,48 грн, яку позивач і просив суд стягнути з ОСОБА_1 .

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 січня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу від 08.02.2018 у розмірі 102,53 грн, яка складається з: інфляційних втрат на суму простроченого основного боргу 4 грн 64 коп, інфляційних втрат на суму прострочених процентів 8 грн 48 коп, трьох процентів річних від простроченої суми кредиту 68 грн 21 коп, трьох процентів річних від простроченої суми нарахованих та несплачених процентів 21 грн 20 коп.

У задоволенні решти позовних вимог АТ «Державний ощадний банк України» відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано п. 14 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, відповідно до якого у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19 позичальник, якому надано кредит банком або іншим кредитодавцем, звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця неустойку, штраф, пеню за таке прострочення та Закон України «Про правовий режим воєнного стану», яким введено режим воєнного стану і відповідно до п. 18 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії воєнного, надзвичайного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати неустойки за таке прострочення.

ОСОБА_1 звертає увагу, що суд зобов`язаний був відкласти розгляд справи, адже 20.01.2023 було оголошено сигнал «Повітряна тривога» і апелянт був позбавлений можливості доїхати до м. Ізяслав за 30 хвилин.

На його думку, представник відповідача, відмовляючись від позову в частині стягнення кредитної заборгованості та підтримання позову в частині стягнення неустойки за прострочення виконання зобов`язання, не надав належного розрахунку щодо заявлених коштів, тому відсутня можливість встановити на яку дату виник борг. Суд першої інстанції помилково взяв до уваги поданий представником банку розрахунок, оскільки останній подав його без підтвердження повноважень можливості брати участь у справі. Виписка по рахунку за період з 16.08.2019 по 02.01.2023 не відповідає вимогам ст.ст. 95,100 ЦПК України.

Щодо Договору комплексного банківського обслуговування, затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» від 05.08.2015, ОСОБА_1 зазначає, що цей договір не підписаний відповідачем та відсутній в публікації на інтернет сторінці позивача, а сама по собі роздруківка Договору не є належним доказом.

Зважаючи на викладене, відповідач просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

У відзиві АТ «Державний ощадний банк України» просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Звертав увагу, що Банком надано суду докази, а саме: належним чином завірену копію укладеного між сторонами Договору, оригінал виписки по рахунках та розрахунок заборгованості за Договором. При цьому чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила і щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Виходячи з наведеного вважається, що наданий банком розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості у справі. Банк зазначає, що як вбачається зі змісту Заяви про приєднання, ця заява оформлена (заповнена та підписана) у двох примірниках, по одному для Клієнта та для АТ «Ощадбанк» і є документом, що підтверджує укладення Договору. І позичальник на виконання взятих на себе зобов`язань, здійснював часткове погашення заборгованості за Договором, що підтверджують надані суду виписки по рахунках та розрахунок заборгованості за Договором.

Позивач зазначає, що укладений між сторонами договір не визнавався судом недійсним, а тому відповідно до презумпції правомірності правочину є правомірним. Відповідачем здійснено погашення кредитної заборгованості (заборгованість за основним боргом (кредитом), заборгованість за процентами) та пеню, а не було добровільно сплачено лише заявлені банком до стягнення 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та процентів за користування кредитом, а також втрати інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та процентів за користування кредитом.

При цьому, посилання відповідача на неправильне застосування судом пунктів 15,18 «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості, розмір 3 відсотків річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), процентів за користування кредитом та інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) і процентів за користування кредитом фактично визначений за період 26.05.2018 по 22.04.2021, тому застосування відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України відповідає вимогам чинного законодавства.

Як вбачається із доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 оскаржує судове рішення лише в частині задоволених позовних вимог АТ «Державний ощадний банк України», тому апеляційним судом не переглядається судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог Банку. Адже відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №186/1743/15-ц визначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

І відповідно до положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення судового рішення, постановленого за відсутністю учасників справи є дата складення повного судового рішення 01 травня 2023 року.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення в повному обсязі не відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 08 лютого 2018 року ОСОБА_1 підписав Заяву про приєднання № 715365 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки).

08.02.2018 ОСОБА_1 підписані Заява на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) та Паспорт споживчого кредиту.

У Заяві на встановлення відновлювальної кредитної лінії від 08.0.2018 (надалі Заява) (а.с.6), ОСОБА_1 просив Банк надати йому кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на його картковий рахунок № НОМЕР_1 . І Банком встановлено Клієнту кредит у сумі 18000 грн строком кредитування на 60 місяців із можливим продовженням на той самий строк.

Згідно п.п. 6.6.1,6.6.2 Заяви процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 38 % річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду; 0,001 процентів річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки.

Клієнт щомісячно здійснює часткове повернення кредиту в розмірі мінімального щомісячного платежу, розмір якого встановлений Договором та розраховується від фактично отриманої Клієнтом суми кредиту; також клієнт має право провести повне або часткове погашення кредиту (п. 6.7. Заяви).

В силу положень п. 6.9 Заяви датою укладення Кредитного договору є дата підписання цієї Заяви уповноваженим представником (працівником) Банку, датою надання Кредиту (частин Кредиту) є дата використання мною кредитного ліміту (кредитних коштів), але не раніше дати першого зарахування заробітної плати (умова застосовується для зарплатних карток). Про встановлення кредиту Клієнт повідомляється шляхом направлення йому смс-повідомлення. Датою встановлення кредиту є дата направлення Клієнту смс-повідомлення.

У відповідності до п. 6.10. Заяви всі інші умови кредитного договору, в т.ч. порядок його зміни містяться в Договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі - Договір).

Звертаючись до суду із позовом Банк з посиланням на розрахунок заборгованості станом на 03.06.2021 вказував, що відповідач в порушення умов Договору свої зобов`язання не виконував.

Відповідно до довідки №120:78-23/230 від 28.12.2022, виданої АТ «Державний ощадний банк України» філія - Хмельницьке обласне управління ОСОБА_1 станом на 28.12.2022 кредитна заборгованість по кредиту та відсоткам перед АТ «Ощадбанк» відсутня.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що право Банку нараховувати пеню на суми прострочених платежів, 3% річних та інфляційні втрати визначено як законом так і Договором; наданий Банком розрахунок ґрунтується на умовах укладеного між сторонами Договору та підтверджується випискою по особовому рахунку, у зв`язку з тим, що відповідач борг визнав та сплатив на користь банку заборгованість у сумі 19743,47 грн, тому підлягають до стягнення із відповідача користь банку інфляційні втрати та 3 % річних за порушення грошового зобов`язання у розмірі 102,53 грн.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналізуючи вищезазначені норми матеріального права, суд першої інстанції вірно виходив з того, що між Банком та ОСОБА_1 виникло грошове зобов`язання і через неналежне невиконання позичальником якого, підлягають до застосування до спірних правовідносин до часу виконання останнім грошового зобов`язання (листопад - грудень 2022 року) положення ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Встановивши, що кредитна заборгованість за Заявою про приєднання № 715365 від 08.02.2018 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу в сумі 19846 грн протягом листопада - грудня 2022 року та станом на 28.12.2022 сплачена ОСОБА_1 в сумі 19743,47 грн, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність законних підстав для стягнення за період з 19.02.2018 по 03.06.2021 68,21 грн - 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 21,20 грн - 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом та за період з лютого 2019 року по травень 2019 року 4,64 грн - інфляційних втрат за несвоєчасне погашення основного боргу і за період з 26.03.2019 по 28.02.2021 8,48 грн - інфляційних втрат за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

Висновки суду узгоджуються із матеріалами справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення в оскаржуваній частині, адже судом не застосовано до спірних правовідносин п.п. 15 і 18 «Прикінцевих положень» ЦК України, судова колегія вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 15 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Суд звертає увагу, що вказана норма не передбачає звільнення позичальника від відповідальності, визначеної положеннями статті 625 ЦК України.

Водночас, 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року і діє на цей час.

17.03.2022 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: 18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".

Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що Банк звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості 14 червня 2021 року та просив стягнути із ОСОБА_1 кредитну заборгованість, нараховану станом на 03.06.2021, надавши виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 20.02.2018 по 15.08.2019 та з 16.08.2019 по 03.06.2021 (а.с.25- 33, 34-39), що є належними доказами на підтвердження позовних вимог та надавши розрахунки заборгованості 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу та процентів за користування кредитом за період з 19.02.2018 по 22.04.2021 і розрахунки втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу за період з березня 2019 по червень 2019 року і процентів за користування кредитом за період з 26.03.2019 по 28.02.2021, що узгоджуються із даними вищезазначених виписок по рахунку позичальника ОСОБА_1 .

Тому, суд першої інстанції вірно не застосував до цих правовідносин положення п.п. 15 і 18 «Прикінцевих положень» ЦК України.

Крім того, апеляційний суд констатує, що ОСОБА_1 не оскаржуються суми нарахованих та стягнутих районним судом 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) і за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, інфляційних втрат за несвоєчасне погашення основного боргу і за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

Аргументи апеляційної скарги про те, що судом в порушення вимог не було відкладено розгляд цієї справи, що була призначена на 15.00 год. 20.01.2023 з підстав оголошення «Повітряної тривоги» є голослівними, адже «Повітряна тривога» тривала як вказує апелянт з 12:43 до 14:34, а справа була призначена до розгляду на 15 год. 20.01.2023 і ОСОБА_1 не повідомив суд про причини своєї неявки.

Твердження в апеляційній скарзі про незаконність судового рішення, адже судом не враховано, що боргу не було і не було кредитного договору є в порушення ч. 1 ст. 81 ЦПК України недоведеними, адже встановлено, що між ОСОБА_1 та Банком 08.02.2018 укладено кредитний договір у вигляді Заяви про приєднання № 715365 від 08.02.2018 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії з узгодженням таких істотних умов, як: надання кредиту на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , бажаний розмір кредиту 18000 грн, максимальний розмір кредиту 25000 грн, на строк кредитування 60 місяців, з процентною ставкою 38% річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитним коштами протягом Грейс-періоду (а.с.5-6). І погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 було здійснено станом на 28.12.2022 (а.с.163).

Необґрунтованими також є доводи апеляційної скарги щодо відсутності повноважень представника Банку на підставі довіреності брати участь у цій справі, що впливає на законність судового рішення в оскаржуваній частині.

Так, відповідно до ч 1,2 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу (ч 1, 2 ст. 60 ЦПК України).

Чинне законодавство визначає види справ та певні критерії для визначення справ як малозначних.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 19 ЦПК України малозначними справами є справи, в яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що вказана справа є малозначною, тому представництво за довіреністю інтересів Банку цивільним процесуальним законодавством дозволяється.

Аргументи апеляційної скарги про те, що виписка по рахунку з 16.08.2019 по 02.01.2023 не відповідає вимогам ст.ст. 95, 100 ЦПК України є такими, що заслуговують на увагу, однак дані цієї виписки за період з 16.09.2019 по 03.06.2021 узгоджуються із даними виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 , копія якої є в матеріалах цієї справи і є належним чином посвідчена (а.с. 34-39) та даним довідки Банку №120.78-23/230 від 28.12.2022 (а.с.163).

Також, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустився помилки при розподілі судових витрат.

Так, відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, з матеріалів справи слідує, що при подачі позовної заяви з ціною позову 19846 грн до суду першої інстанції підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2270 грн, оскаржуваним рішенням позовну заяву Банку задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 102,53 грн, тому відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір з відповідача підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 11,60 грн (2270 грн *0,51 (відсоток задоволених позовних вимог)/100).

За таких обставин, судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 судових витрат слід змінити, зменшивши стягнуту з відповідача на користь позивача суму судових витрат до 11,60 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 січня 2023 року в оскаржуваній частині змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» суму судових витрат до 11 (одинадцяти) грн 60 коп.

В решті рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 01 травня 2023 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай