Житомирський апеляційний суд
Справа №272/448/23 Головуючий у 1-й інст. Карповець В.В.
Категорія 101 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Микитюк О.Ю., Шевчук А.М.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 272/448/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Андрушівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту батьківства,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Яремчука Олега Васильовича на ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області від 13 червня 2023 року, постановлену під головуванням судді Карповця В.В. у м. Андрушівка

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаною заявою, яку мотивувала тим, що вона разом із ОСОБА_2 проживали разом однією сім`єю з 2019 року по момент реєстрації шлюбу 26.11.2022. До укладення шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_3 . Оскільки вони на момент народження дочки не перебували у шлюбі, остання зареєстрована зі слів матері. У зв`язку з чим просить встановити факт батьківства після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , для оформлення пенсії по втраті годувальника.

Ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 13 червня 2023 року закрито провадження у даній справі та роз`яснено заявниці, що вказана справа відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Не погодившись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Яремчук О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити до того ж суду для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вказана ухвала прийнята з порушенням вимог матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд при винесенні ухвали про закриття провадження повинен керуватись не постановою Верховного Суду від 22.03.2023 по справі №290/289/22-ц, а процесуальним законодавством, яке регламентує порядок розгляду такого роду справ.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні адвокат Яремчук О.В. підтримав апеляційну скаргу та дав пояснення, які відповідають її доводам.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи ОСОБА_1 та представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, з чим апеляційний суд не погоджується, мотивуючи таким.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За приписами статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За статті 130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 СК України.

Факт батьківства встановлюється в порядку окремого провадження.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до приписів статті 315 ЦПК України, судам підвідомчі справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Згідно пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

ОСОБА_1 вказувала, що вона разом із ОСОБА_2 проживала разом однією сім`єю з 2019 року по момент реєстрації шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 . До укладення шлюбу у них народилась донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки вони на момент народження дочки не перебували у шлюбі, остання зареєстрована зі слів матері. У зв`язку з чим просить встановити факт батьківства після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , для оформлення пенсії по втраті годувальника.

У заяві про встановлення факту батьківства, заявником стверджується, що заява про встановлення факту батьківства подається для створення умов здійснення дитиною особистих майнових прав. Встановлення факту батьківства необхідно заявнику для подальшого права на отримання пенсії та пільг, а саме для призначення та отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Частиною 1 статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38).

Частиною 1 статті 38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

На підставі статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Заявник позбавлена можливості у позасудовому порядку встановити дані факти. Отже, факт про встановлення якого просить заявник, має юридичне значення. При цьому чинне законодавство не передбачає іншого порядку підтвердження цього факту, його встановлення не пов`язуєтьcя з вирішенням спору, а є необхідним для подальшого подання заявником документа, що засвідчував би наявність сімейних відносин між дочкою і померлим її батьком з метою призначення пенсії по втраті годувальника.

Посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц, є помилковим, оскільки встановлення факта батьківства необхідно заявнику для подальшого призначення та отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника, а не соціальних виплат, пов`язаних із участю та загибеллю ОСОБА_2 під час бойових дій на території України.

Також колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що судом першої інстанції слід вирішити питання щодо необхідності залучення до участі у справі органи Пенсійного фонду України, на які згідно положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» покладено обов`язок вирішення питання призначення пенсії непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставин справи, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у справі передчасним та необґрунтованим.

Зазначені порушення судом першої інстанції норм процесуального права є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи до суду першої інстанції відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яремчука Олега Васильовича задовольнити.

Ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області від 13 червня 2023 року скасувати, а цивільну справу № 272/448/23 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 02 серпня 2023 року.