РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2023 року

м. Рівне

Справа № 568/459/22

Провадження № 22-ц/4815/73/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючий: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 серпня 2022 року у справі за позовом Радивилівської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що Радивилівська міська рада Дубенського району Рівненської області є правонаступником всіх прав та обов`язків Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області.

ОСОБА_1 , відповідно до рішення Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області №2 від 10.07.2019 року приступив до повноважень Бугаївського сільського голови, які припинились 02.12.2020 року.

Зазначав, що при здійсненні своїх повноважень сільського голови ОСОБА_1 не дотримувався вимог закону та невиконанням рішень суду завдав шкоди в розмірі 20455,58 грн. за наслідками розгляду справи №439/1079/20 та в розмірі 13626,76 гривень за результатами розгляду справи №568/834/20.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 серпня 2022 року задоволено позов Радивилівської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Радивилівської міської ради у відшкодування матеріальної шкоди, завданої в зв`язку із затримкою виконання рішення суду в розмірі 34082 гривні 34 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Радивилівської міської ради понесені судові витрати в розмірі 2481 гривня 00 копійок.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі покликається на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного рішення через невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Вказує, що ОСОБА_1 тривалий час (з 2010 року) був обраний сільським головою Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області.

Відповідно до рішення сесії Радивилівської міської ради № 36 від 08 грудня 2020 року Радивилівська міська рада є правонаступником усіх прав та обов`язків Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області.

Зауважує, що ОСОБА_1 припинив виконувати повноваження сільського голови Бугаївської сільської ради ще 02 грудня 2020 року і з того ж дня вже не перебував у трудових правовідносинах. Тобто жодного конфлікту інтересів між сторонами у справі не існувало і не могло бути. Між тим, лише майже через півтора року після припинення ОСОБА_1 повноважень сільського голови Бугаївської сільської ради, Радивилівська міська рада (в особі голови Карапетяна М.А.) вирішила за допомогою судів на так зване замовлення (допускає що за відповідну плату), отримати незаконне та безпідставне рішення суду, на підставі якого стягнути з ОСОБА_1 значну суму коштів в порядку регресу.

Для цього Радивилівська міська рада пред`явила позов на підставі ст.1191 Цивільного кодексу України, ст. ст.130, 134, 237 КЗпП України, ст.ст. 24, 74, 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Вважає безпідставним застосування ст.1191 Цивільного кодексу України, оскільки відповідно до ч.4 ст.1191 ЦК територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодування моральної шкоди).

Окрім того, відповідно до ч.4 ст.136 КЗпП України, стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

Вказує, що згідно ст.. 75 Закону України «Про місцеве самоврядування», право на звернення до суду із вищезазначеним позовом виникає на підставі рішення сесії територіальної громади з даного питання. Однак рішення сесії Радивилівської міської ради відсутнє.

Наголошує, що ч.1 ст.1166 ЦК України не зазначена у позовній заяві та не підлягала обговоренню під час розгляду справи. Зазначене рішення також обґрунтовується ч.1 ст.1191 ЦК України, при цьому, суд не зазначає мотивів, з яких не взято до уваги ч.4 ст. 1191 ЦК України.

Також зазначає, що незрозуміло чим керувався суд, посилаючись на пункти постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992, повністю цитуючи їх зміст, якщо такі постанови не відносяться до джерел права.

Вважає, що таким чином, у голови Радивилівської міської ради Карапетяна М.А. відсутні повноваження щодо пред`явлення даного позову до суду.

Враховуючи висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі №200/14798/15-ц стверджує, що оскільки Відповідач - ОСОБА_1 не брав участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, за позовами ОСОБА_2 до Бугаївської сільської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу i середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі, тому судові рішення, ухвалені за наслідками розгляду зазначених у позові справ, не мають преюдиційного значення для вирішення цієї справи.

Також вказує, що за змістом п. 8 ст. 134 та ст. 237 КЗпП України, матеріальна відповідальність службової особи у повному розмірі шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу можлива лише за наявності вини такої особи.

При цьому вказує на відсутність розпорядження ОСОБА_1 про звільнення працівника з роботи.

Крім іншого вважає, що позивачем не доведено вини ОСОБА_1 у відмові ОСОБА_2 в прийнятті її на роботу за переведенням з відділу освіти, культури, молоді та спорту Радивилівської райдержадміністрації, а відтак у невиконанні ним рішення суду щодо негайного її поновлення на роботі. Відсутні відомості, що ОСОБА_2 подала до Бугаївської сільської ради заяву, трудову книжку, на підставі чого він (голова) міг видати розпорядження.

Зазначає, що ОСОБА_1 не може нести матеріальної відповідальності в порядку регресу, оскільки відсутні усі підстави, передбачені ст. 237 КЗпП України.

Крім викладеного апелянт не погоджується з розміром заявлених позовних вимог, оскільки до стягнення підлягає сума коштів, що виплачена працівнику без утриманих податків та обов`язкових платежів.

Також апелянт не погоджується з рішеннями Бродівського районного суду та Львівського апеляційного суду та вважає що цими рішеннями хотіли змусити ОСОБА_1 виконати незаконне рішення суду, при цьому, порушивши вимоги трудового законодавства, зокрема: ст.24 та п. 5 ст.36 КЗпП України.

Враховуючи викладене просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області №2 від 10 липня 2019 року ОСОБА_1 вважається таким, що вступив на посаду Бугаївського сільського голови. (а.с.16).

Повноваження Бугаївського сільського голови ОСОБА_1 припинено з 02.12.2020 року. (а.с.17)

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 06.08.2020 р. по справі 439/48/20 позов ОСОБА_2 до Бугаївської сільської ради задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Бугаївської сільської ради щодо прийняття ОСОБА_2 на роботу в порядку переведення на посаду завідувача (директора) дитячим навчальним закладом «Дивосвіт»; поновлено ОСОБА_2 на роботі шляхом зобов`язання Бугаївської сільської ради укласти із ОСОБА_2 трудовий договір на посаду завідувача (директора) Бугаївського закладу дошкільної освіти «Дивосвіт»; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Бугаївської сільської ради на користь ОСОБА_2 середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу, за період з 02.01.2020 року по день ухвалення судового рішення у сумі 70 914,40 грн. Судове рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за один місяць постановлено до негайного виконання. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Бугаївської сільської ради на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35500,00грн. та стягнуто судовий збір в сумі 840,80грн. В решті вимог позивача відмовлено. (а.с.50-53)

Постановою Львівського апеляційного суду від 18 травня 2021 року апеляційну скаргу Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області. правонаступником якої є Радивилівська міська рада Дубенського району Рівненської області, залишено без задоволення, рішення Бродівського районного суду Львівської області від 06 серпня 2020 року залишено без змін. (а.с.54-59)

Рішенням Бродівського районного суду від 15.10.2020 року в справі №439/1079/20 за позовом ОСОБА_2 до Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Бугаївської сільської ради на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 06.07.2020 року по день ухвалення рішення суду позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Бугаївської сільської ради середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі за період з 07.08.2020 року по день ухвалення рішення суду. В частині стягнення середньомісячного заробітку за один місяць в розмірі 8949,33 грн. допущено до негайного виконання. (а.с.63-65)

Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 10 серпня 2021 року за заявою ОСОБА_2 замінено у справі №439/1079/20 боржника Бугаївську сільську раду Радивилівського району Рівненської області на правонаступника Радивилівську міську раду Дубенського району Рівненської області. (а.с.66-67)

Рішенням Радивилівського районного суду від 22 липня 2021 року у справі №568/834/20 за позовом ОСОБА_2 до Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області (правонаступника Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області) про стягнення середньомісячного заробітку за весь час затримки виконання рішення суду, постановленого до негайного виконання позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виконання рішення Бродівського районного суду Львівської області від 06.08.2020 року (справа №469/48/2020) за період з 16.10.2020 року по 15.02.2021 року в розмірі 33843,22 грн. та судові витрати.(а.с.68-72)

Постановою старшого державного виконавця Радивилівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) відкрито виконавче провадження щодо виконання рішення Бродівського районного суду Львівської області від 06.08.2020 року про поновлення ОСОБА_2 на роботі. (а.с.47)

Згідно інформації Управління Державної казначейської служби України в Радивилівському районі Рівненської області 13 вересня 2021 року було в повному обсязі стягнуто кошти, відповідно до виконавчого листа від 02 вересня 2021 року виданого Бродівським районним судом Львівської області на виконання рішення Бродівського районного суду від 15 жовтня 2020 року у справі №439/1079/20 з рахунку Радивилівської міської ради списано середній заробіток ОСОБА_2 за час затримки виконання рішення суду за період з 07.08.2020 року по день ухвалення рішення суду. (а.с.19)

Платіжними дорученнями №12 від 10 вересня 2021 року на суму 16466,75 грн. (а.с.20), №13 від 10 вересня 2021 року на суму 306,83 грн., (а.с.21), №14 від 10 вересня 2021 року на суму 3682,00 грн. (а.с.22), Радивилівською міською радою на користь ОСОБА_2 було перераховано середній заробіток за час вимушеного прогулу за рішенням Бродівського районного суду №439/1079/20, та в дохід держави - податки і обов`язкові платежі у відповідному розмірі у загальній сумі 20455,58 грн.

Платіжними дорученнями №9 від 10 вересня 2021 року на суму 27243,79 грн. (а.с.23), №10 від 10 вересня 2021 року на суму 6091,78 грн., (а.с.24), №11 від 10 вересня 2021 року на суму 507,65 грн. (а.с.26), №13 від 10 вересня 2021 року на суму 840,80 грн. Радивилівською міською радою на користь ОСОБА_2 було перераховано середній заробіток за час вимушеного прогулу та судові витрати щодо сплати судового збору за рішенням Радивилівського районного суду №568/834/20, та в дохід держави податки і обов`язкові платежі у відповідному розмірі у загальній сумі 34684,02 грн.

25.08.2020 року голова Бугаївської сільської ради Креселюк В.А. звертався до Радивилівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) із заявою про роз`яснення порядку та способу виконання рішення Бродівського районного суду Львівської області щодо поновлення ОСОБА_2 на роботі. (а.с.42)

01.09.2020 року голова Бугаївської сільської ради Креселюк В.А. звертався до Радивилівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із заявою про відкладення проведення виконавчих дій, в зв`язку з наявністю обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій. (а.с.41)

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа є винною в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

У статті 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення відбулося з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

Згідно з пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

За змістом пункту 8 ст. 134 та ст. 237 КЗпП України, матеріальна відповідальність службової особи у повному розмірі шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі можлива лише за наявності вини такої особи.

Рішенням Бродівського районного суду від 06.08.2020 р. по справі 439/48/20 встановлено протиправність бездіяльності Бугаївської сільської ради щодо не укладення трудового договору з ОСОБА_2 та зокрема, зобов`язано поновити її на роботі і стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення в частині поновлення та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішеннями Бродівського районного суду Львівської області від 15.10.2020 р. по справі 439/1079/20 та Радивилівського районного суду Рівненської області від 22.07.2021 р. по справі 568/834/20 встановлено, що з вини Бугаївської сільської ради відбулась затримка виконання рішення суду №439/48/20 про поновлення ОСОБА_2 на роботі.

З матеріалів справи, зокрема, з акту державного виконавця від 15 вересня 2020 року та з доводів апелянта вбачається, що факт невиконання рішення ОСОБА_1 не заперечується. При цьому аргументи зводяться до незгоди з судовим рішенням, яке в частині позовних вимог допущене до негайного виконання та законність якого підтверджена судом апеляційної інстанції.

Водночас, колегія суддів зауважує, що враховуючи досліджені докази вина відповідача полягає саме у невиконанні судового рішення про поновлення на роботі.

Доводи апеляційної скарги, щодо неможливості застосування положень ч.4 ст.82 ЦПК не спростовують встановленого, оскільки такі судові рішення підлягали оцінці у взаємозв`язку з іншими доказами по справі.

Також неможливо погодитись з доводам апелянта, що позивач у цій справі не наділений цивільною правосуб`єктністю для звернення до суду із зазначеним позовом, з огляду на норму ч.4 ст. 136 КЗпП України, за якою стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу, оскільки на час звернення із цим позовом ОСОБА_1 втратив повноваження голови сільської ради, а інтереси Бугаївської сільської громади вже представлялись Радивилівською міськрадою від імені якої і підписав позов міський голова.

Водночас слід враховувати, що з постанови Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі №371/1165/16-ц видно, що за приписами ст. 237 КЗпП України на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, покладається обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації лише у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Відшкодування інших витрат законодавством України не передбачено.

Як вбачається з матеріалів справи Радивилівською міською радою надано завірену копію меморіального ордера №12 від 10.09.2021, згідно якого на користь ОСОБА_2 стягнуто середній заробіток за час затримання виконання рішення суду за період з 07.08.2020 по день ухвалення судового рішення (16.10.2020) у справі №439/1079/20 в розмірі 16.466,75 грн. (утримано податок та військовий збір у розмірі 3.988,83 грн., що становить 19,5% від 20455,58).

Крім того з рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 22.07.2021 року по справі №568/834/20 вбачається, що з заявлених до стягнення 33843,22 грн. за затримку виконання рішення, на період повноважень ОСОБА_1 припадає 12410.02 = 4136.70+7897.26+376.06 (з 16.10.2020 року - 01.12.2020 року), що за умов утримання ПДФО та військового збору становить 9990.07 грн.

Таким чином розмір відшкодування що підлягає стягненню з відповідача становив 26456.82 грн. (9990.07+16.466,75), що не відповідає заявленим позивачем вимогам, які задоволені місцевим судом.

Тому колегія суддів прийшла до висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги та наявність підстав для зміни судового рішення.

Відповідно до приписів статті 382 ЦПК України, у постанові апеляційного суду зазначається про новий розподіл судових витрат у випадку скасування або зміни судового рішення, щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відсоток задоволення позовних вимог становить 77.63%, відсоток вимог у задоволенні яких відмовлено 22.37%

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2481 грн., а відповідачем при поданні апеляційної скарги 3721,50 грн..

На підставі статті 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог та частковим задоволенням апеляційної скарги, необхідно cтягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1926.00 грн. (пропорційно до задоволених позовних вимог), а з позивача на користь відповідача судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 832.50 грн.

За правилами частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням викладеного, з ОСОБА_1 на користь Радивилівської міської ради підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1093,5 грн. із розрахунку: 1926 грн. 832.50 грн.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 376, 382,384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 серпня 2022 року задовольнити частково.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 серпня 2022 року в даній справі змінити, зменшивши розмір стягнення з ОСОБА_1 на користь Радивилівської міської ради відшкодування матеріальної шкоди, завданої в зв`язку із затримкою виконання рішення суду до 26456 гривень 82 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Радивилівської міської ради 1093 гривні 50 копійок витрат по оплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Боймиструк С.В.

Судді: Гордійчук С.О.

Шимків С.С.