ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/439/22 Номер провадження 22-ц/814/2969/23Головуючий у 1-й інстанції Пашнєв В.Г. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.,

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 19 жовтня 2022 року, постановлене суддею Пашнєвим В.Г.

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона працює вчителем математики Водянобалківської ЗОШ І-ІІІ ступенів та має стаж роботи у викладацькій та науковій сферах 32 роки та 10 місяців. 28.04.2022 року у Водянобалківській ЗОШ І-ІІІ позивач проводила онлайн-уроки, оформляла документацію та виконувала всі інші звичайні обов`язки щодо організації навчального процесу. В ході виконання роботи у позивачки виникли певні запитання щодо навчального процесу, що потребували обговорення з директором школи. Для з`ясування організаційних та робочих моментів вона пішла до директора ОСОБА_3 , який працював того дня у комп`ютерному класі. В цей же день до школи завітав очільник Диканської ОТГ - відповідач ОСОБА_2 , який відразу почав у грубій вербальній формі спілкуватися з директором та з нею. Вона щоб не бути присутньою при лайці та розмові відповідача та директора школи вийшла з кабінету та пішла працювати далі. Після того як вона пішла у свій кабінет, вона чула як з кабінету, де розмовляли директор та відповідач по справі ОСОБА_2 , доносився крик та лайка відповідача. Після того, як відповідач поїхав, до позивачки зайшов директор ОСОБА_3 та повідомив, що мусить написати пояснення відповідачу, бо начебто відповідачу здалось, що вона перебувала на роботі у нетверезому стані. В цей же день, до школи приїхали представники відділу освіти, директор ОСОБА_4 , які хотіли розібратись в ситуації. Через дану ситуацію позивачка пережила неабиякий стрес, у неї сильно підвищився тиск, не було чим дихати та вона почала втрачати свідомість, після чого викликали швидку допомогу.

Позивач за власним бажанням пройшла токсикологічну експертизу та отримала довідку-результат дослідження № 951, що підтверджує, що в її крові не виявлено алкоголю, наркотичні, психотропні та інші речовини.

Вказала, що поширена відповідачем неправдива інформація та доведена до інших осіб завдала шкоди здоров`ю, тяжких моральних страждань та переживань позивачки, також погіршило міцність її соціальних зв`язків. У зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом в якому просить визнати, що поширені відповідачем ОСОБА_2 відомості, про те, що позивач, 28.04.2022 року перебувала на робочому місці у нетверезому стані такими, що не відповідають дійсності та такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача та спростувати поширену відносно неї недостовірну інформацію протягом місяця після набрання рішенням законної сили, шляхом озвучення/або направлення листа відповідачем колективу Водянобалківської ЗОШ І-ІІІ ступенів, тобто місця, де було поширено недостовірну інформацію, відповідного тексту спростування, а також стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 1750 грн.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 19 жовтня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту розповсюдження відповідачем відносно неї інформації, яку позивачкою визнано як недостовірну та таку, що принижує її честь і гідність.

Зазначено, що у контексті наведених позивачем відомостей, суд не вбачає в них фактичних даних, тому як такі висловлювання не містять ознаки наклепу, містять критичну оцінку певних фактів та мають ознаки оціночних суджень, що не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, тому поширені відомості є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що поширена відповідачем інформація щодо перебування ОСОБА_1 на робочому місці у нетверезому стані не є оціночним судженням, оскільки була спростована перевіркою відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської селищної ради та відповідним медичним дослідженням.

Вказала, що внаслідок поширеної відповідачем інформації, вона будучи особою з інвалідністю 2 групи зазнала стресу, внаслідок чого погіршився її стан здоров`я, тому просила стягнути завдану їй моральну шкоду, яку вона оцінила у 15000 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 26.11.2020 року, відповідач ОСОБА_5 призначений на посаду Голови Диканської селищної ради.

Відповідно до Протоколу № 1 проведення апаратної наради зі старостами, начальниками управлінь та відділів, служб селищної ради комунальних підприємств та установ Диканської селищної ради від 25.04.22 за участі головуючого Давиденка С.О. як селищного голови вбачається, що ОСОБА_2 повідомив, що до кінця тижня буде проведено об`їзд навчальних закладів громади з метою перевірки благоустрою прилеглих до навчальних закладів територій. Доручив тимчасовій виконуючої обов`язки начальника відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської селищної ради ОСОБА_4 спільно з начальниками закладів освіти провести благоустрій прилеглих територій (побілка бордюрів, скошування трави, прибирання клумб та інше) для утримання прилеглих територій в належному стані. Було доручено наступне: начальнику відділу з юридичних питань ОСОБА_6 забезпечити координацію та контроль за діяльністю відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської селищної ради, Центру надання адміністративних послуг Диканської селищної ради, відділу соціального захисту населенні виконавчого комітету Диканської селищної ради, територіального центру соціального обслуговування Диканської селищної ради протягом дії воєнного стану (а.с. 110-113).

У відзиві до позовної заяви зазначено, що 28.04.2022 року відповідач ОСОБА_2 , як голова Диканської селищної ради, з метою перевірки виконання забезпечення організаційних заходів для координації та контролю за діяльністю служб, управлінь та відділів Диканської селищної ради, згідно вказаного вище протоколу, прибув до Водянобалківської ЗОШ І-III ступенів, що в с. Водяна Балка Полтавського району, де ним було виявлено відсутність працівників школи на робочих місцях, бордюри були не побілені, трава на території навчального закладу була не покошена.

Для з`ясування невиконання директором Водянобалківської ЗОШ І-ІІІ ступенів його розпорядження щодо проведення благоустрою прилеглих територій навчальних закладів для утримання прилеглих територій в належному стані, ОСОБА_2 зайшов до школи, де в кабінеті інформатики перебував директор школи ОСОБА_3 та жінка, яку відповідач не знав і бачив вперше. Директор освітнього закладу дану жінку відповідачу не представив.

Відповідач почав з`ясовувати у директора школи причину невиконання розпорядження голови Диканської селищної ради. В цей час, жінка яка перебувала в кабінеті директора підвелася із-за столу та почала виходити з кабінету похитуючись, при цьому при виході з кабінету остання схватилася рукою за одвірок щоб не впасти. Після виходу даної особи з кабінету директора, відповідач ОСОБА_2 запитав у останнього хто ця особа і що вона робить в школі на, що останній повідомив, що це вчитель математики вона робить звіти, прізвище не повідомив. Потім ОСОБА_2 запитав чи вони розпивали алкогольні напої, на що отримав негативну відповідь.

На з`ясування обставин, чому не виконуються розпорядження голови селищної ради по проведенню благоустрою прилеглих територій навчальних закладів, а саме Водянобалківської ЗОШ і в якому стані перебували директор школи та вчитель математики на робочому місці, ОСОБА_2 зателефонував тимчасово виконуючій обов`язки начальника відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської селищної ради ОСОБА_4 та попросив її перевірити виконання його розпоряджень.

ОСОБА_4 після телефонного дзвінка голови Диканської селищної ради, 28.04.2022 року прибула до Водянобалківської ЗОШ де побачила на подвір`ї школи позивачку, яка перебувала вкрай збудженому стані, кричала, що вона не п`яна, було видно, що останній не добре, в подальшому їй було викликано швидку медичну допомогу.

Враховуючи вищевказані обставини справи, суд першої інстанції встановив, що інформація про перебування 28.04.2022 року ОСОБА_1 на робочому місці у нетверезому стані є оціночним судженням відповідача, тому підстави для визнання цієї інформації недостовірною та стягнення моральної шкоди відсутні.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 Конституцією України людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. А в силу ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію (стаття 68 Конституції України).

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку (пункт 1 постанови Пленуму Верховного Суду України 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Частиною першою статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в постанові від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказав, що праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У п. 15 вищевказаної постанови Пленуму зазначено, що при розгляді даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Отже, спростуванню підлягає тільки поширена недостовірна інформація і саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року у справі № 569/5269/16-ц (провадження № 61-508св17) вказано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Положеннями статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду (частина друга статті 30 Закону України «Про інформацію»).

Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 42, 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року).

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).

Тягар доведеності достовірності інформації, поширеної про іншу особу, лежить на тому, хто поширив таку інформацію, позивач лише доводить сам факт її поширення.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 362/5617/19.

28.04.2022 до ЧЧ СПД № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_7 про те, що гр. ОСОБА_2 безпідставно звинуватив його матір гр. ОСОБА_1 в тому, що вона перебуває на робочому місці у нетверезому стані та за даним зверненням ДОП СПД № 2 Полтавського РУП № 2 ГУНП України в Полтавській області капітаном поліції ОСОБА_8 було проведено перевірку.

У поясненнях від 30.04.2022, відібраних ДОП СПД № 2 ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області капітаном поліції Максимом Макаренко у директора Водянобалківської ЗОШ Романинець Юрія Лукича зазначено: «28.04.2022 року я перебував на робочому місці в кабінеті інформатики разом із вчителем математики гр. ОСОБА_1 . Коли ми там перебували до кабінету зайшов селищний голова ОСОБА_2 . Коли він заходив в цей час гр. ОСОБА_1 виходила з кабінету та зіткнулася в дверях із ОСОБА_2 , попрохала відступитися гр. ОСОБА_2 та пройти. Даний відступився і вона пішла до іншого кабінету, а я почав вести розмову із гр. ОСОБА_2 з приводу щомісячника благоустрою на території школи. Під час розмови мене гр. ОСОБА_2 запитав, хто то була за жінка в кабінеті, я відповів, що це вчитель математики. Після цього ми вийшли на вулицю та знову продовжували говорити про порядок та чистоту на території школи. Потім ОСОБА_2 поїхав, а мені зателефонувала т.в.о. начальника освіти гр. ОСОБА_4 та сказала мені, щоб я письмово доповів про виконані роботи під час місячника благоустрою та також написав хто в робочий час перебував у школі у нетверезому стані. Як пізніше з`ясувалося гр. ОСОБА_1 коли виходила із кабінету інформатики похитнулася, бо хворіє на цукровий діабет та має 2 групу інвалідності. Може це стало причиною того, що гр. ОСОБА_2 подумав, що вона перебувала на роботі у стані сп`яніння. Про це я розповів самій гр. ОСОБА_1 , вона почала нервувати та їй стало зле. Я її заспокоював, а потім викликали швидку медичну допомогу. Я ніколи не бачив, щоб гр. ОСОБА_1 вживала спиртні напої.» (а.с. 24).

У поясненнях наданих т.в.о. начальника відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської селищної ради Злидар Наталії Іванівни вказано: «28.04.2022 року до мене у післяобідній час зателефонував голова селищної ради гр. ОСОБА_2 та повідомив, що він перебував у Водянобалківській ЗОШ з перевіркою та там неприбрана територія та як він мені сказав, що в школі знаходиться лише два чоловіка і на його погляд на робочому місці знаходяться в нетверезому стані. Я зателефонувала до директора школи та сказала йому, що у них там за проблеми. Він відповів мені, що все гаразд і запитав у мене чи йому потрібно писати пояснювальну записку? Я відповіла, що потрібно.» (а.с. 25).

Вищевказані особи також були допитані в суді першої інстанції в якості свідків.

Як вбачається з протоколу судового засідання від 27.09.2022, свідок ОСОБА_3 пояснив суду наступне: «В той день я був в кабінеті з ОСОБА_9 . Після того, як вона вийшла з кабінету, ми вийшли надвір і відповідач запитав мене: «Хто то був? Вона твереза?» Я відповів, що так. Він не зовсім задоволений покинув територію. Потім до мене зателефонували з відділу освіти, було запитано про працівників школи і паралельно сказали писати пояснюючу. Я сказав позивачці, що зараз буду писати доповідну про те, що ми з нею не в тверезому стані. Я не зрозумів чому він зробив такий висновок».

Допитана в судовому засіданні у цій справі свідок ОСОБА_4 вказала: «В квітні в нас проходив щомісячник чистоти. Десь близько другої години до мене зателефонував голова. Він сказав, що території були не прибрані і було двоє людей в нетверезому стані… Відповідач був на емоціях, він сказав, що його засмутило, що в школі не було людей і була не прибрана територія, було тільки двоє людей, які були в нетверезому стані. Але потім я переконалася, що вони були тверезі. Директор сам в нас запитав чи йому писати пояснюючу. На наступний день він її приніс, ніяким чином вона не зареєстрована, ми просто передали їх голові» (а.с. 128-130).

Таким чином, з огляду на вищевикладені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 повідомив директору Водянобалківської ЗОШ ОСОБА_3 та т.в.о. начальника відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської селищної ради Злидар Н.І. інформацію щодо перебування ОСОБА_1 на робочому місці у нетверезому стані.

Разом з тим, доказів на підтвердження даної обставини матеріали справи не містять.

Як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 499, ОСОБА_1 хворіє багато років, періодично лікується стаціонарно. Стан погіршився на робочому місці під час конфлікту. Доставлена ШМД на ношах в приймальне відділення. Госпіталізована до терапевтичного відділення для подальшого лікування. Поступила зі скаргами на головний біль, головокружіння, тремор всіх кінцівок, слабкість в нижніх кінцівках, виражену спрагу, сухість в ротовій порожнині, нудоту, рвоту, біль в епігастрії, підвищений АТ (а.с. 32).

Посилання на перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння відсутнє.

Відповідач не довів суду, що інформація розповсюджена ним щодо ОСОБА_1 є достовірною та позивач перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Проте, встановивши, що інформація розповсюджена відповідачем є недостовірною, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_2 28.04.2022 перебуваючи на посаді голови Диканської селищної ради знаходився у Водянобалківській ЗОШ з метою перевірки благоустрою прилеглої до навчального закладу територій.

У разі виявлення під час перевірки фактів порушення працівниками школи вимог діючого законодавства (заборона перебувати на робочому місці у нетверезому стані) він мав право вжити заходів для виявлення і припинення цих порушень у спосіб визначений діючим законодавством.

Проте, відповідачем був обраний не належний спосіб організації перевірки стану позивачки, заходів щодо призначення відповідної службової перевірки не вжито.

Натомість, недостовірна інформація, внаслідок поширення якої у позивача погіршилося самопочуття та її було госпіталізовано до лікарні, стала відомою працівникам школи.

Колегія суддів зауважує, що частиною другою статті 54 Закону України «Про освіту» встановлено, що педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники зобов`язані, зокрема: сприяти розвитку здібностей здобувачів освіти, формуванню навичок здорового способу життя, дбати про їхнє фізичне і психічне здоров`я; дотримуватися педагогічної етики; поважати гідність, права, свободи і законні інтереси всіх учасників освітнього процесу; настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до суспільної моралі та суспільних цінностей, зокрема правди, справедливості, патріотизму, гуманізму, толерантності, працелюбства; формувати у здобувачів освіти прагнення до взаєморозуміння, миру, злагоди між усіма народами, етнічними, національними, релігійними групами; захищати здобувачів освіти під час освітнього процесу від будь-яких форм фізичного та психічного насильства, приниження честі та гідності, дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоди здоров`ю здобувача освіти, запобігати вживанню ними та іншими особами на території закладів освіти алкогольних напоїв, наркотичних засобів, іншим шкідливим звичкам.

Аналіз зазначеної норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, вчитель, педагог, вихователь зобов`язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді.

Такі висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року справа № 6-248цс14 та від 22 березня 2017 року справа № 6-3135цс16.

З огляду на те, що позивач є педагогічним працівником, має 32 роки та 10 місяців стажу роботи у викладацькій та науковій сфері, враховуючи суспільну значимість займаної посади, беручи до уваги відсутність доказів щодо її перебування 28.04.2022 на робочому місці в нетверезому стані, колегія суддів приходить до висновку, про наявність правових підстав для визнання поширеної ОСОБА_2 інформації недостовірною.

Відповідно до ст. 277 ч. 7 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 поширив недостовірну інформацію щодо ОСОБА_1 під час перебування на посаді голови Диканської селищної ради.

Згідно відомостей офіційного сайту Диканської селищної ради головою Диканської громади на час розгляду справи є ОСОБА_10 .

Таким чином, спростування недостовірної інформації у спосіб, у який вона була поширена є неможливим.

Отже, суд вважає неефективним способом захисту вимоги позивача щодо озвучення або направлення листа відповідачем колективу Водянобалківської ЗОШ наступного тексту спростування: «28.04.2022 мною, ОСОБА_2 озвучувались недостовірні та неправдиві відомості відносно ОСОБА_11 , а саме те, що вона перебувала на робочому місці в нетверезому стані».

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року зазначено, що задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача, є направлення даного судового рішення до відому колективу Водянобалківської ЗОШ .

Разом з тим, позовна вимога ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 15000 грн. задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідач ОСОБА_2 на час виникнення спірних правовідносин, був службовою особою органу місцевого самоврядування головою Диканської селищної ради.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади, передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження №12-199гс18) зроблений висновок про те, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В свою чергу, ОСОБА_1 жодних вимог про відшкодування моральної шкоди до держави або органу місцевого самоврядування не заявлено, тому враховуючи вищевказані вимоги закону підстави для стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди відсутні.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволенні позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В суді першої інстанції ОСОБА_12 заявлено вимогу про відшкодування судових витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто розподіл судових витрат вирішується судом за результатами розгляду справи.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Позивачем на підтвердження понесених ним витрат надано копію договору про надання правової допомоги № 23/05 від 23.05.2022, копію ордеру про надання правової допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг) за договором про надання правової допомоги № 23/058 від 23.05.2022 (а.с. 46-51).

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

З огляду на зазначене, враховуючи фактичний обсяг наданих відповідачу юридичних послуг, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також відсутність клопотання ОСОБА_2 про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів, вважає обґрунтованими вимоги ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у справі понесених у суді першої інстанції у розмірі 1750 грн.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 19 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати інформацію про перебування ОСОБА_1 28 квітня 2022 року на робочому місці в Водянобалківській ЗОШ І-ІІІ ступенів у нетверезому стані недостовірною.

Спростувати недостовірну інформацію щодо перебування ОСОБА_1 28.04.2022 року на робочому місці у нетверезому стані шляхом направлення даного судового рішення до відому колективу Водянобалківської ЗОШ І-ІІІ ступенів.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 1750 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: С. А. Гальонкін

Г. Л. Карпушин