ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5783/23 Справа № 212/6018/22 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/6018/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за ремонт та утримання майна, яке перебуває у спільній частковій власності, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2023 року ухвалене у складі судді Чайкіна І.Б.,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_3 , в обґрунтування якого зазначили, що ним належить по 1/3 домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з цегляного житлового будинку А-1 загальною площею 82,7 кв.м, житловою площею 35,0 кв.м., сараю Б - цегляного, паркану № 1, водоколонки I, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідачу ОСОБА_3 також належить 1/3 частка вказаного домоволодіння. Після вступу у спадщину позивачі зробили капітальний ремонт домоволодіння, утримують його в належному стані, несуть спільні витрати по утриманню та проведенню поточних ремонтів будинку. Відповідач у спірному будинку не проживає, не утримує належну йому частку у майні. Відповідач з моменту отримання спадщини та до 2021 року не цікавився домоволодінням. Позивачі утримували будинок, робили в ньому і на присадибній ділянці поліпшення та ремонтні роботи загальна сума яких складає 414 815, 67 гривень. Однак після закінчення ремонтних робіт відповідач витрачені кошти в рівні частці відмовився сплатити та забажав вселитися до будинку. Крім того, відповідач відмовився від пропозиції щодо викупу 1/3 частини будинку. Зазначають, що третину з вартості ремонтних робіт у розмірі 138271,89 грн. він має сплатити позивачам. Крім того, витрачання сил та часу позивачів на обслуговування частки відповідача з 2008 року, коли відповідач вступив у спадщину, має бути оплачено відповідачем як праця без якої утримання власності в належному стані неможливо. Зазначають, що частка відповідача в утриманні будинку складає 100 000 грн.

У зв`язку з наведеним просили стягнути на їх користь 238271,89 гривень, що становить 1/3 фактично понесених ними витрат на ремонт на утримання будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2023 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просили рішення суду скасувати ухваливши рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначили, що відповідач не бажав узгоджувати та взагалі вчиняти будь-які дії, направлені на збереження майна, а узгодити їх з ним не було можливості, оскільки він виїхав за межі Кривого Рогу, що не заперечувалось представником відповідача. Крім того, будинок потребував ремонту та без нього частка відповідача взагалі не була б збережена. Позивачі, через самоусунення відповідача від участі у витратах, були вимушені самостійної здійснити ремонт. Щодо посилання суду на практику касаційного суду, то у зазначених справах наявні різні обставини, та вони не є тотожними. Вважають рішення суду першої інстанції не мотивованим.

Відзив на апеляційну скаргу надано не було.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є спадкоємцем майна свого батька - ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке складається з 1/3 частки домоволодіння, яке в цілому складається з: цегляного житлового будинку А-1, загальною площею 82,7 кв.м, житловою площею 35,0 кв.м.; сараю Б цегляного; паркану №1; водоколонки I; замощення II; і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Це підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.03.2008 року, виданого державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Железної О.В., зареєстрованого в реєстрі за №1-687.

Згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_3 належить в рівних частинах по 1/3 частки, на праві приватної спільної часткової власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . У відповідача ОСОБА_3 право власності виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05.03.2008р., виданого Другою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №1-687.

Вказане підтверджується також копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18042135 від 11.03.2008р., відповідно до якого 1/3 частка домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину, зареєстрованого в реєстрі за №1-687.

Сторонами вказані обставини не заперечувались, як і те, що відповідач у спірному помешканні не мешкав та в витратах на його утримання (ремонту та роботах по благоустрою) участі не приймав.

На підтвердження своїх доводів щодо понесених витрат, позивачі надали суду наступні докази:

- договір підряду №11-6, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ МБК від 27.08.2020 року, згідно п.п. 1.1. якого підрядник зобов`язується за завданням замовника виконати: встановити 2 каміни, 4 радіатори на 6 секцій, 2 радіатори на 5 секцій, а замовник зобов`язується прийняти ці роботи та оплатити їх. Вартість робіт складає 110 000 гривень. (а.с.49, 50);

- акт виконаних робіт за договором підряду №11-6 від 27.08.2020 року, згідно якого роботи виконані в повному обсязі, вартість робіт склала 110 000 грн. (а.с.51);

- договір підряду №48-3, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ МБК від 18.05.2017 року, згідно п.п. 1.1. якого підрядник зобов`язується за завданням замовника виконати: заміну покрівлі даху ( з утепленням), встановити двері, стяжка підлоги, укладка лінолеуму, укладка ламінату, демонтаж штукатурки, шпаклівка під фарбування, фарбування монтаж плінтусів, а замовник зобов`язується прийняти ці роботи та оплатити їх. Вартість робіт складає 142 000 гривень (а.с.52, 53).

- акт виконаних робіт за договором підряду №48-3 від 18.05.2017 року, згідно якого роботи виконані в повному обсязі, вартість робіт склала 162 000 грн. (а.с.54).

- договір підряду №51, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ МБК від 11.07.2018 року, згідно п.п. 1.1. якого підрядник зобов`язується за завданням замовника виконати: встановити паркан бетонний 12 секцій, хвіртку, ворота, а замовник зобов`язується прийняти ці роботи та оплатити їх. Вартість робіт складає 76 000 гривень (а.с.55, 56).

- акт виконаних робіт за договором підряду № 51 від 11.07.2018 року, згідно якого роботи виконані в повному обсязі, вартість робіт склала 76 000 грн. (а.с.57).

- розрахункові та товарні накладні, товарні чеки (а.с.25-48).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії позивачів щодо управління, утримання, збереження спільного з відповідачем нерухомого майна не були взаємно узгодженими і, як наслідок, ремонтні та будівельні роботи вчинені ними без згоди відповідача, що свідчить про порушення його прав, як співвласника, оскільки не вбачається його волевиявлення і згоди щодо вчинення таких дій позивачами, як співвласниками, стосовно спільного майна. Більш того, матеріали справи не містять доказів, що відповідач був проінформований про наміри позивачів проведення такого ремонту та робіт з цього приводу, його доцільність, характер, обсяг та вартість товарів та робіт на вказану значну суму.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком та зазначає наступне.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України).

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

При цьому маються на увазі витрати, об`єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості.

Виходячи з аналізу наведених норм, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими.

Отже, в разі доведеності одним зі співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у ньому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов`язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов`язку, особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Подібний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08 травня 2020 року у справі № 635/516/18-ц (провадження № 61-22559св19), від 12 грудня 2018 року у справі № 210/6795/13-ц (провадження № 61-16288св18).

Враховуючи, що кожному учаснику спільної власності належить обмежене право власності на спільну річ, змістом внутрішніх правовідносин спільної власності є право і обов`язок кожного співвласника узгоджувати свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими власниками.

Зазначене узгоджується з висновками КЦС ВС у тому числі у справах № 522/21596/17 (постанова від 25 жовтня 2022 року), № 635/516/18-ц (постанова від 08 травня 2020 року).

У матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що позивачі звертались до відповідача з приводу необхідності проведення ремонту належного їм на праві спільної часткової власності житлового будинку, а останній ухилявся від витрат на утримання. Тобто позивачі провели ремонт спільного майна без згоди відповідача, на свій ризик, не погодивши вартість ремонту. Крім того позивачі не надали доказів того, що будинок потребував поліпшення з метою недопущення його руйнації або неможливістю проживання, користування, аварійного стану будинку та необхідності негайного, обов`язкового проведення ремонтних робіт, а також того, що позивачі виконували роботи з утримання будинку та прилеглої території, яку оцінили у 300 000 грн.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку про відмовив у задоволенні вимоги позивачів до іншого співвласника (відповідача) про відшкодування частини понесених ними витрат на ремонт будинку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2023 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: