ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 617/1281/17 Номер провадження 22-ц/814/1552/23Головуючий у 1-й інстанції Глоба М.М. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.

секретар: Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 02 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу , визнання права та усунення перешкод

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 у вересні 2017 року звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 30.07.2011 року вона разом з ОСОБА_1 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 23.11.2012 року за сумісні кошти придбали житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та за спільною домовленістю оформили будинок на ОСОБА_1 . Проживаючи в будинку однією сім`єю, сумісними коштами з ОСОБА_1 придбавали необхідні будівельні матеріали, обладнання, проводили ремонт, тобто до шлюбу облаштовували свій будинок. 12.12.2013 року вони зареєстрували шлюб. У 2015 році їх шлюбно-сімейні відносини фактично перестали існувати за ініціативою ОСОБА_1 , який користуючись знаходженням ОСОБА_2 на заробітках у Магаданській області, РФ, у їх спільний будинок привів свою колишню дружину, де наразі проживає з нею. ОСОБА_2 він не допускає у будинок та вона зі своєю донькою залишилася без житла. Просила встановити факт її проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 30.07.2011 року до часу реєстрації шлюбу 12.12.2013 року, визнати житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та все нерухоме майно в будинку спільною сумісною власністю позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку, усунути перешкоди у здійсненні нею права користування житловим будинком, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 передати ключі від вхідних дверей будинку та не чинити перешкоди у здійсненні нею права користування будинком, як об`єктом права спільної сумісної власності, а також стягнути з відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду.

Заочним рішенням суду від 19.02.2018 року позовні вимоги задоволені; встановлений факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 30.07.2011 року до часу реєстрації шлюбу 12.12.2013 року ; визнаний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та все нерухоме майно в будинку спільною сумісною власністю позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 ; визнано за позивачем ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; усунуто перешкоди у здійсненні позивачем ОСОБА_2 права користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 передати ключі від вхідних дверей будинку та не чинити перешкоди у здійсненні позивачем права користування будинком, як об`єктом права спільної сумісної власності; вирішене питання щодо судових витрат.

Ухвалою суду від 07.06.2018 року заява ОСОБА_1 про перегляд вказаного заочного рішення задоволена; заочне рішення від 19.02.2018 року скасоване, справа призначена до розгляду в загальному порядку; призначено підготовче судове засідання.

Відповідач та його представник у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України подали суду відзив на позовну заяву. Зазначили, що сторони спільно проживали без реєстрації шлюбу з 2012 року, про що фактично вказано у рішенні суду від 19.10.2017 року. У період з 23.02.2012 року по 02.10.2012 року ОСОБА_1 перебував на заробітках на території РФ, заробив 17000 дол. США. В той час, коли він перебував на території РФ, ОСОБА_2 запропонувала йому допомогу щодо догляду за його сином та тещею, в обмін на те, що вона буде жити із ними зі своєю дочкою. На вказану пропозицію він погодився і фактично утримував ОСОБА_2 із дочкою, надсилаючи грошові кошти. 23.11.2012 року він придбав за особисті кошти житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки на той час ОСОБА_2 не працювала та не мала будь-якого доходу. Він з 2000 по 2011 роки займався підприємницькою діяльністю, продав належний йому автомобіль у жовтні 2012 року за 45000 грн. 00 коп. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У відповіді на відзив, поданій відповідно до вимог ст. 179 ЦПК України, позивач зазначає, що сторони фактично проживали однією сім`єю з 2011 року. Надана відповідачем розписка від 14.06.2018 року про отримання ОСОБА_4 від нього 13000 дол. США не свідчить про розрахунок при купівлі спірного будинку, оскільки згідно договору купівлі-продажу, вказаний будинок був придбаний за 70000 грн. 00 коп., а гроші отримала продавець ОСОБА_5 . Відповідач не надав належних доказів щодо зароблених ним коштів на території РФ. У березні 2012 року та травні 2012 року вона сплачувала за власні кошти за відповідача за єдиний соціальний внесок, штраф та пеню. У жовтні 2012 року відповідач ніякого автомобілю не продавав, оскільки він до теперішнього часу є зареєстрованим за ним.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 02 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права та усунення перешкод задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 30.07.2011 року до часу реєстрації шлюбу 12.12.2013року .

Визнано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..

Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу спільної сумісної власності право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору у розмірі 2694 (дві тисячі шістсот дев`яносто чотири) грн. 52 коп.

ОСОБА_1 оскаржив вказане рішення в апеляційному порядку . Апелянт вважає рiшення Вовчанського районного суду в частинi задоволення позовних вимог ОСОБА_2 незаконним, необгрунтованим у зв`язку з неправильним встановленням обставин справи, які мають значення, неправильною оцінкою доказів, недоведеністю обставин, які мають значення для справи, якi суд визнав встановленими.

Суд встановив факт проживання сторiн без реєстрації шлюбу з 30.07 2011 тiльки на підставі заяви про це позивачки, що не підтвердили свідки, заперечував вiдповiдач , та не було надано жодного письмового доказу про початок проживання саме з цiєї дати.

Суд встановив, що сторони стали проживати однією сім`єю з 2012 року без реестрації шлюбу, без уточнення місяця, з якого проживали. ОСОБА_2 визнала позовні вимоги про розірвання шлюбу, не заперечувала про початок сумісного проживання з 2012 року.

ОСОБА_1 надав суду копію своєi трудової книжки, де є запис про його працю у м. Магадан, РФ, з лютого 2012 року до жовтня 2012 року на підтвердження неможливості сумісного проживання з позивачкою однією сім`єю у цей час. За 9 місяців праці він заробив гроші в умовах далекої Півночі, потім за договором купівлі-продажу 03.11 2012 р., через місяць після повернення з заробітків, придбав житловий будинок АДРЕСА_2 . Вартість будинку за договором складала 70000 гривень, що за курсом гривнi до долару США вiдповiдало 8 758 доларів на 01.11.2012 року.

Позивачка не була присутня при укладаннi договору купівлі-продажу будинку, що підтвердила свiдок ОСОБА_4 , дочка продавця будинку. Вона підтвердила, що з матір`ю розраховувався ОСОБА_1 особисто.

Згідно п.9 договору покупець ОСОБА_1 довів до відома Продавця, що не перебуває у шлюбі, грошові кошти, що витрачаються на придбання жилого будинку не є спільною сумісною власністю та є його особистою приватною власністю, відсутні особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти чи їх частку, витраченi на купівлю жилого будинку.

Позивачка не довела суду, що мала особисті кошти, що вела спільне господарство, що мала спiльний бюджет з ОСОБА_1 на день придбання житлового будинку, з чого саме цей бюджет складався, які ще цiннi речi були сумiсно придбанi до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 .

Вважає, що суд необгрунтовано, безпідставно зробив висновок, що ОСОБА_1 не довів, що на зароблені кошти на території РФ та отримані від продажу транспортного засобу, він придбав будинок за договором купівлі-продажу. Безспірним є факт сплати ОСОБА_1 суми грошей на придбання житлового будинку, недоведеним належними доказами є факт придбання житлового будинку за сумісні гроші з ОСОБА_2 .

Суд безпідставно, критично поставився у рішенні до пояснень свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які не підтвердили сумісного проживання сторiн , як сiм`ї з 30.11 2011 року до реєстрації шлюбу. Свідок ОСОБА_8 пояснював, що пiсля смерті дружини ОСОБА_1 виїздив до РФ на заробiтки, придбав будинок для себе та сина. Свiдок надавав допомогу відповідачу робити ремонт у будинку, до чого не мала вiдношення позивачка.

Свiдок ОСОБА_11 теж підтвердив, що відповiдач купив будинок за особисті кошти, виїздив на заробiтки для цього до РФ. Він пояснив, що позивачка за відсутності на заробітках ОСОБА_1 не дбала про сина останнього. Саме свідок цікавився проблемами навчання сина ОСОБА_1 . Свідок підтвердив пояснення відповідача, що позивач ніде не працювала та з 30 липня 2011 року сторони не вели сумісного господарства.

Для підтвердження факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно було встановити факт спільного побуту, взаємні права та обов`язки сторiн, придбання майна за спільні кошти, усталенi вiдносини, притаманні подружжю.

Апелянт просить скасувати рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 02 вересня 2021 року та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу , у якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення , а рішення районного суду без змін.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.

Як встановлено під час судового розгляду, відповідно до даних свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 12.12.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вовчанського районного управління юстиції у Харківській області, 12.12.2013 року відділом державної РАЦС реєстраційної служби Вовчанського РУЮ у Харківській області, актовий запис № 158, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_13 , дошлюбне прізвище позивача змінено на « ОСОБА_1 » (а.с. 24).

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 19.10.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 150-152).

ОСОБА_1 з 24.11.2000 року зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа (а.с. 181-183), в період з 23.02.2012 року по 02.10.2012 року працював водієм на території РФ (а.с. 179).

Згідно даних договору купівлі-продажу жилого будинку від 23.11.2012 року, ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_5 жилий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за ціною 70000 грн. 00 коп., які сплачені покупцем продавцю готівкою під час підписання договору (16-18).

Під час розгляду справи судом першої інстанції були допитані свідки з показів яких слідує:

- ОСОБА_1 пояснила, що вона проживала із ОСОБА_2 по сусідству по АДРЕСА_3 . З середини літа 2011 року разом із нею почав проживати ОСОБА_1 в якості чоловіка, як одна родина. На прикінці літа - початку осені 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 переїхали на проживання до будинку АДРЕСА_4 . Вони спільно проживали та працювали. Згодом, взимку 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільно купили будинок АДРЕСА_1 . Після того, як вони зробили ремонт, переїхали до цього будинку. ОСОБА_1 періодично бувала вдома у родини ОСОБА_1 , та була присутня при їх весіллі.

- ОСОБА_16 пояснила, що знайома із ОСОБА_1 з 1989 року, знає його як мешканця м. Вовчанська. До 2016 року вона підтримувала із ОСОБА_1 дружні відносини, її чоловік хрестив його сина. 02.06.2011 року на день народження її чоловіка, до них у гості прийшов ОСОБА_1 із своєю майбутньою дружиною ОСОБА_2 , представивши її як свою цивільну дружину. З серпня 2011 року до 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно мешкали по АДРЕСА_4 як родина. Після того, як вони придбали будинок АДРЕСА_1 , зробили там ремонт та переїхали до цього будинку, де проживали як родина до 2016 року. ОСОБА_2 постійно працювала на ринку у м. Вовчанську, продавала продовольчі товари, а ОСОБА_1 продавав м`ясні вироби, вони спільно заробляли гроші.

- ОСОБА_17 пояснила, що вона знайома із ОСОБА_1 з 2005 року, а з ОСОБА_2 з 2010 року. З серпня 2011 року ОСОБА_2 перейшла проживати у будинок по АДРЕСА_4 до ОСОБА_1 , в якості цивільної дружини. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно займались реалізацією м`яса на ринку, інших продуктів харчування. Приблизно раз на місяць вона заходила до них у гості, бачила, що ОСОБА_1 вели спільний побут, мешкали разом як одна родина. ОСОБА_1 їздив до РФ на роботу, а ОСОБА_2 продовжувала торгівлю продуктами на ринку, займалась господарством. У 2012 році вони купили будинок за адресою : АДРЕСА_1 , спільно зробили у ньому капітальний ремонт, а у 2013 році переїхали до нього. Разом із ними переїхали дочка ОСОБА_2 та син ОСОБА_1 . В той час, коли ОСОБА_1 перебував у РФ, ОСОБА_2 також займалась вихованням дітей.

- ОСОБА_11 під час судового розгляду пояснив, що з літа 2011 року ОСОБА_2 проживала разом із ОСОБА_1 по АДРЕСА_4 . В той час, коли ОСОБА_1 перебував на заробітках у РФ, він пересилав ОСОБА_2 грошові кошти, як своїй співмешканці.

Рішення оскаржується у частині задоволених позовних вимог, а отже переглядається виключно у відповідній частині.

Також, ч.2 ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За правилами ч.4 ст.3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

У постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 587/302/16 (провадження № 61-18522св18) Верховний Суд вказав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

За ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вірно зазначено судом, сторони у період з 30.07.2011 по 12.12.2013 не перебували у будь-якому шлюбі, проте з обставин справи вірно встановлено, що між ними у вказаний період склалися усталені відносини , що притаманні подружжю , сторони були поєднані спільним побутом , веденням домашнього господарства.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період від з 30.07.2011 по 12.12.2013 року.

Щодо позовних вимог про визнання спільним сумісним майном будинку.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною третьою статті 61 СК України передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071св21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15 (провадження № 14-130цс19) зазначила, що, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15.

Тож, враховуючи той факт, що суд прийшов до вірного висновку про встановлення факту проживання однією сім`єю, а також враховуючи те , що ОСОБА_2 мала дохід на час придбання будинку та те, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження придбання будинку за особисті кошти , отримані ним від продажу транспортного засобу та зароблені ним на території РФ колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення районного суду у відповідній частині.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про застосування до правовідносин що виникли між сторонами презумпції спільності майна подружжя відповідно до ст. 60 СК України , в частині визнання будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю та визнання за ОСОБА_2 в порядку поділу спільної сумісної власності права власності на частину вказаного житлового будинку, оскільки відповідачем не надано до місцевого суду доказів того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період з 30.07.2011 року до 12.12.2013 року проживали окремо один від одного та не мали спільного бюджету, а також доказів придбання житлового будинку не для сумісного проживання за особисті кошти відповідача.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 02 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя : В.М. Триголов

Судді : А.І. Дорош

О.А. Лобов