Справа № 577/415/21
Провадження № 2/577/9/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2023 року м. Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Потій Н.В.,

за участю секретаря Подейко Т.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотоп цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні майном та за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , третя особа відділ містобудування та архітектури Конотопської міської ради, про усунення перешкод у користуванні майном,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції сторін.

25.01.2021 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_8 в якому прохали визнати протиправними дії відповідачів по зведенню паркану всупереч вимог п.6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 та зобов`язати невідкладно, з зазначенням дати, понизити висоту паркану до рівня, що забезпечить безперешкодний доступ денного світла в кімнату дитини, тобто до нижнього рівня вікна та по 1 м вліво вправо відносно ширини вікна. Свої вимоги мотивували неприязними відносинами з сусідами, що пов`язано з тим, що позивачі у 2003 році не дозволили відповідачам збудувати гараж у безпосередньо близько до свого будинку. Влітку 2020 року відповідачі звели шиферний паркан висотою 2,30 метрів на відрізку від провулку до довжини їхнього будинку, у такий спосіб позбавивши позивача можливістю користуватися природним освітленням кімнати в денний час. З моменту зведення паркану перебування в кімнаті без штучного освітлення унеможливлює неповнолітній дитині позивача готувати уроки, писати, читати, оскільки це призводить до швидкої втоми очей. Під час зведення паркану прохали чоловіка ОСОБА_5 понизити висоту паркану до нижнього рівня вікна і на ширину по метру в обидва боки, але відповідач на це не відреагував. Письмове звернення від 17.09.2020 року також залишено без реагування. Відповідачі звели паркан у такий спосіб щоб вікно в кімнаті будинку позивача перекривалося на всю висоту; листи шиферу встановили вертикально і доповнили відрізками в 60 сантиметрів. З перекритого вікна кімнати 12-річного сина видно лише верхню частину веранди і вікна будинку відповідача і це лише тому що будинок сусідів знаходиться значно вище за будинок позивача. Ця обставина неспростовно доводить, що денне світло не може потрапляти в кімнату дитини в горизонтальному напрямі, а лише зверху. Про свідоме бажання повністю перекрити доступ денного світла в будинок позивача свідчить та обставина, що відповідачі верхню лінію паркану вирішили зберегти на рівні висоти вікна та з цією метою відповідні листи шифера підняли на потрібну висоту. Штучне обмеження користування денним освітленням приміщення є порушенням права на користування довкіллям. Проігнорувавши вимоги ст. 68 Конституції, відповідачі завдали позивачу моральну шкоду, яка полягає в спричиненні душевних страждань, приниженні гідності, що трансформувалось в хронічне безсоння, часткову втрату працездатності внаслідок перебування в стані постійної млявості, яку позивач оцінює в 1000 грн. Матеріальна шкода обумовлена судовим збором, витратами на друк фото паркану, послуги поштового зв`язку (а.с. 1-6).

01 липня 2021 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_7 змінили предмет позову від 25.01.2021 року та прохали суд зобов`язати ОСОБА_5 знести за власний рахунок 20 метрів шиферного паркану висотою 2,28 м, що розташований між будинком АДРЕСА_1 та будинком АДРЕСА_2 , і починається від 1 провулку Сонячної у м. Конотоп та закінчується біля погребу «ПГ», який належить позивачам. Також прохали стягнути з відповідача на їх користь 904 грн. судового збору та 5000 грн витрат на правничу допомогу. В обґрунтування зазначили, що кожній з позивачів належить по 1/2 частини будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Відповідач у серпні 2020 року самочинно, без погодження з позивачами звела паркан з шиферних плит, висотою 2,3 м, який закрив вікно належного їм будинку. Відділ містобудування та архітектури встановив що висота вказаного паркану 2,28 м, що є порушенням п.6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій». Вказане свідчить про те, що відповідач чинить позивачам перешкоди у користуванні майном. Вважають, що заявлені вимоги відповідають правовій позиції у постанові ВС від 14.02.2019 № 232/1862/16-ц (а.с. 98).

Відзив на позов відповідачами не надано.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності (а.с. 117).

Позивач ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву з проханням розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити (а.с. 97, 144).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги в редакції позову від 01.07.2021 року та прохала знести паркан.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених позовній заяві від 01.07.2021 року. При цьому зауважив, що паркан збудований відповідачами не є капітальною спорудою, в силу вимог ст. 181 ЦК України не належить до об`єктів нерухомості і відповідно до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми права, які регулюють самочинне будівництво.

Відповідач ОСОБА_8 до суду не з`явився, відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України належним чином справи повідомлений про час і місце розгляду шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідач ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, до суду не з`явилася.

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Черпакова О.І. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала і прохала відмовити в їх задоволенні. Суду пояснила, що власником будинковолодіння по АДРЕСА_3 є ОСОБА_5 . Розбіжності у висоті паркану на межі з позивачами, пов`язані з тим, що місцевість має нерівну площу і висота паркану лише в певних місцях перевищує встановлену норму. Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню, оскільки він не є власником суміжного домоволодіння. Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_7 суперечать ч.4, ч.7 ст. 376 ЦК Україні, а також правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду № 462/469/14-ц від 17.07.2019, № 726/824/15-ц від 21.05.2020 та № 723/2158/19 від 27.06.2022 року. Зауважує, що позивачі попередньо не зверталися до міжвідомчої комісії міськвиконкому зі спірного питання і в суді питання щодо знесення паркану розглядається вперше. Також просить суд відмовити у стягненні судових витрат з відповідача. Зазначила, що представником відповідача, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, будуть надані докази понесених ОСОБА_5 судових витрат.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

01 лютого 2021 року постановлено ухвалу про залишення позову без руху (а.с. 20).

06 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено о 10:00 год 28 квітня 2021 року (а.с. 38).

22 квітня 2021 року від позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 надійшла заява про відвід головуючій судді Потій Н.В. (а.с.46), яку ухвалою суду від 23 квітня 2021 року передано на розгляд судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, визначивши у порядку, встановленому ч.1 ст. 33 ЦПК України (а.с. 50 51).

Ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Гетьман В.В. від 23 квітня 2021 року заяву ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 про відвід судді Потій Н.В. залишено без задоволення (а.с. 54).

26 квітня 2021 року постановлено ухвалу про виправлення описки в ухвалі суду від 06 квітня 2021 року (а.с. 56).

У підготовчому судовому засіданні 28 квітня 2021 року постановлено ухвалу якою заяву ОСОБА_1 про відвід судді Потій Н.В. залишено без задоволення (а.с. 70).

Крім того, у підготовчому судовому засіданні 28 квітня 2021 року постановлено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про допуск до участі у справі представника за довіреністю ОСОБА_9 (а.с. 71) та оголошено перерву до 14:00 год 24 травня 2021 року для надання позивачу часу для залучення іншого представника (а.с. 74-75).

24 травня 2021 судове засідання відкладено до 11:00 год 07 червня 2021 року, за клопотанням позивача ОСОБА_1 про витребування інформації та здійснення спеціалістами відділу архітектури та містобудування Конотопської міської ради замірів паркану на межі земельних ділянок (а.с. 76).

У підготовчому судовому засіданні 07 червня 2021 року постановлено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання позивачів про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 87).

01 липня 2021 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_7 надали заяву про уточнення позовних вимог, в якій змінили предмет позову, а саме прохали зобов`язати відповідача ОСОБА_5 знести за власний рахунок 18,5 метрів шиферного паркану висотою 2,28 м, що розташований між будинком АДРЕСА_1 та будинком АДРЕСА_4 і починається від 1 провулку Сонячної в м. Конотоп та закінчується біля погребу «ПГ», який належить позивачам. (а.с. 98).

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 04 жовтня 2021 року, за клопотанням позивачів призначено будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Заслуженого професора М.С.Бокаріуса (40000, м.Суми, вул. Кірова 27). Зупинено провадження у справі на час проведення експертизи (а.с. 125).

16 листопада 2021 року задоволено клопотання експерта № 2594 про вчинення процесуальних дій для проведення судової будівельно-технічної експертизи (а.с. 126).

21 квітня 2022 року, 19 липня 2022 року, 06 вересня 2022 року та 30 грудня 2022 року на адресу експерта Таранець Т.А. суд надсилав нагадування з приводу проведення призначеної судом експертизи.

22 лютого 2023 року до суду надійшов висновок експерта (а.с. 127 138).

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 22 лютого 2023 року провадження у справі поновлено, підготовче судове засідання призначено о 15:00 год 09 березня 2023 року (а.с. 139).

09 березня 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду об 11:00 год 30 березня 2023 (а.с. 147-148).

30 березня 2023 року розгляд справи не відбувся, у зв`язку із перебуванням головуючої судді на лікарняному. Судовий розгляд перенесено на 09:00 год 12 квітня 2023 року (а.с. 152).

12 квітня 2023 року розгляд справи відкладено до 10:00 год 26 квітня 2023 року у зв`язку із зайнятістю представника позивача в іншому процесі.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 30.03.2004 року ОСОБА_7 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частині кожній житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с. 99-101).

Рішенням сорок восьмої сесії п`ятого скликання Конотопської міської ради від 25 лютого 2010 року вирішено приєднати до присадибних земельних ділянок, які знаходяться в користуванні, землі із вільних земель житлової та громадської забудови міста для індивідуального житлового будівництва ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , які проживають в АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,0175 га за місцем проживання. Загальна площа землекористування буде становити 0,0725 га (а.с. 27).

Відповідно до свідоцтва про народження, ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_1 (а.с. 28).

Згідно листа Відділу містобудування та архітектури Конотопської міської ради № 71 від 04.09.2020 року, ОСОБА_1 у відповідь на звернення роз`яснено, що у випадку якщо сусідський паркан створює перешкоду у користуванні земельної ділянкою за при значенням суміжному користувачу, здійснити зменшення висоти паркану можливо лише за рішенням власника (користувача) або суду (а.с. 8-9).

Представник відповідача визнала в судовому засіданні, що ОСОБА_5 є власником домоволодіння по АДРЕСА_3 , а тому в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України вказана обставина не підлягає доказуванню.

Виїздом на місце, відділом містобудування та архітектури Конотопської міської ради, 03 червня 2021 року проведено обстеження суміжного паркану, що розділяє земельні ділянки по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 , зроблено лінійні проміри та встановлено фактичну висоту паркану 2,28 м. Зазначено, що відповідно до п.6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій» дозволено проектувати огорожі як окремих ділянок, так і усієї прибудинкової території садибної забудови. Висота огорож має бути не більше ніж 2,0 м на межі сусідніх ділянок та не більше 2,5 м на межі з вулицею для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних територій (а.с. 84).

З висновку експерта № 2594, складеного 14 лютого 2023 року, за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної експертизи вбачається, що шиферний (азбестоцементний) паркан, розташований між будинком АДРЕСА_1 та будинком АДРЕСА_4 , і починається від 1-го провулку АДРЕСА_6 та закінчується біля погребу літ. «п/г», який належить позивачам, не відповідає діючим державним будівельним нормам, оскільки має найбільшу висоту 2,31 м, що порушує вимоги норм, передбачених у ДБН Б. Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій», а саме висота огороджень має бути не більше ніж 2,0 м на межі сусідніх земельних ділянок (а.с. 132). У розділі «Дослідження» висновку експерта № 2594 зазначено про те, що дослідженням встановлено (фототаблиця у додатках 1 та 2), що паркан побудовано на межі сусідніх земельних ділянок, між домоволодіннями АДРЕСА_7 та АДРЕСА_4 , від 1-го провулку вулиці Сонячної до будівлі погребу літ. «п/г» домоволодіння АДРЕСА_1 улаштовано з двох рядів плоских азбестоцементних листів по металевому каркасу з профільних труб. Довжина паркану складає 18,6 метрів погонних. Висота паркану від рівня земля зі сторони домоволодіння АДРЕСА_1 коливається від 2,29 м до 2,31 м. (а.с. 129-136).

ОСОБА_1 , допитана в якості свідка відповідно до ст. 324 ЦПК України, суду пояснила, що спільно з матір`ю ОСОБА_7 є власником будинковолодіння по АДРЕСА_1 . У серпні 2020 року відповідач ОСОБА_5 з чоловіком розпочали будівництво паркану, який виявився занадто високим, про що позивачі говорили при будівництві. Збудований сусідами паркан з плоского шиферу на залізній арматурі, стовпчики не забетоновані. Через перевищення допустимої висоти паркану, затінена земельна ділянка позивачів, земля за хатою завжди «цвіте». Також темно в одній з кімнат будинку, якою наразі користується вона.

V. Норми права.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає право людини до свого приватного і сімейного життя, житла і кореспонденції. З урахуванням загальних принципів, передбачених практикою ЄСПЛ, необхідно зауважити: якщо в Конвенції прямо не визнається право на здорове та спокійне середовище для життя, то у випадках, коли людина безпосередньо і серйозно стурбована незручностями, спричиненими іншими особами (поведінка сусідів, функціонування промислових об`єктів тощо), може виникнути питання щодо порушення статті 8 Конвенції. Порушення права на повагу до житла не обмежується конкретними фізичними порушеннями, такими як несанкціоноване проникнення в будинок особи, а також включає такі посягання, які не є конкретними чи фізичними, наприклад, шум, запахи або інші форми втручання. Серйозне порушення може призвести до порушення права людини на повагу до житла, якщо це заважає користуватися зручностями свого житла. Такі порушення необхідно розглядати не лише в аспекті права особи на матеріальний об`єкт/простір, але і як право на отримання задоволення від користування таким об`єктом. З метою оцінки факту порушення права особи на повагу до житла потрібно визначити, чи досягли незручності того мінімального рівня, необхідного для встановлення втручання у права особи на повагу до житла та приватного життя. Оцінка цього мінімуму є відносною і залежить від усіх обставин справи, таких як інтенсивність та тривалість незручностей, їх фізичні чи психічні наслідки.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб чи завдати шкоди довкіллю. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням права в інших формах.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (частини першап?ята статті 319 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Відповідно до статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому шкоди.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до пункту 9 частини першої, частини другої статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» огорожі є різновидом малих архітектурних форм та елементом благоустрою. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Згідно з пунктами 13 частини другої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» у сфері благоустрою населених пунктів громадяни зобов`язані утримувати в належному стані об?єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об?єктів територію; дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів.

Відповідно до статті 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно з підпунктами г) та е) частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (частини перша та друга статті 103 ЗК України).

Згідно з частиною другою, пунктом б) частини третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до частини другої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно пункту 6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій» дозволено проєктувати огородження як окремих ділянок, так і всієї прибудинкової території садибної забудови. Висота огороджень має бути не більше ніж 2,0 м на межі сусідніх земельних ділянок та не більше ніж 2,5 м на межі з вулицею для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних територій.

VІ. Оцінка суду.

Суд, вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідка, дослідивши зібрані в справі докази та надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном з тих підстав, що він не є власником домоволодіння по АДРЕСА_1 і відповідно в силу вимог ст. 391 ЦК України, ст. 90 ЗК України і не має права вимоги у зазначеному спорі.

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Позивачі у справі є власниками домоволодіння по АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_5 є власником суміжного домоволодіння, що визнається представником відповідача.

Відповідно до висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи № 2594, складеного від 14 лютого 2023 року, шиферний (азбестоцементний) паркан, розташований між будинком АДРЕСА_1 та будинком АДРЕСА_4 , і починається від 1-го провулку АДРЕСА_6 та закінчується біля погребу літ. «п/г», який належить позивачам, не відповідає діючим державним будівельним нормам, оскільки має найбільшу висоту 2,31 м, що порушує вимоги норм, передбачених у ДБН Б. Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій», а саме висота огороджень має бути не більше ніж 2,0 м на межі сусідніх земельних ділянок.

У зв`язку із цим доведеним є затінення земельної ділянки позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та порушення її інсоляційного режиму, внаслідок встановлення відповідачем шиферного (азбестоцементного) паркану. Відповідач ОСОБА_5 такими діями порушила правила добросусідства та права позивачів, що гарантуються статтею 41 Конституції України та статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частинами першою, четвертою, сьомою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Європейський суд з прав людини вказав, що якщо такі незручності перевищують звичайні труднощі співмешкання з сусідами (Apanasewich проти Польщі, пункт 98), вони можуть перешкоджати мирному користуванню житлом, незалежно від того, спричинені вони приватними особами, промисловою діяльністю чи державними установами (Martinez проти Іспанії, пункт 42 і 51).

З огляду на встановлені обставини справи та зазначені вище норми матеріального права, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_5 привести у відповідність із встановленими нормами, а саме з пунктом 6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій», висоту паркану, що забезпечить поновлення порушених прав позивача, а відповідачу надасть можливість самостійно вирішити, у який спосіб привести висоту огорожі у відповідність із вимогами законодавства.

При цьому суд, керуючись ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 19 травня 2021 року у справі №350/652/17 (номер провадження 61-4571св19) в аналогічних правовідносинах.

Вирішуючи спір, суд відхиляє твердження позивача про необхідність застосування правого висновку у постанові від 14.02.2019 у справі 232/1862/16-ц щодо знесення паркану, оскільки він стосується інших правовідносин, а саме побудови суцільного паркану з порушенням місцевих правил забудови, визначених п.6.13 Правил благоустрою м. Оріхів Запорізької області за якими заборонено встановлювати паркан на межі суміжних ділянок вище 1,8 м від поверхні землі; паркан не повинен бути суцільним для достатнього провітрювання та освітлення земельної ділянки, площа зазору повинна складати не менше 30 % площі паркану (огорожі). Крім того, у справі № 232/1862/16-ц відповідача судовими рішеннями вже було зобов`язано привести огорожу у відповідність до ДБН.

Суд також відхиляє посилання представника відповідача на правові висновки в постановах 462/469/14-ц від 17.07.2019, № 726/824/15-ц від 21.05.2020 та № 723/2158/19 від 27.06.2022 року, оскільки вони стосуються інших правовідносин, пов`язаних з самочинним будівництвом нерухомого майна (бетонної огорожі, господарських будівель та прибудов).

За змістом ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до постанови КМУ №406 від 07.06.2017 до будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію відноситься зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема парканів.

Суд зауважує, що згідно висновку експерта від 14.02.2023 побудований відповідачем паркан улаштовано з двох рядів плоских азбестоцементних листів по металевому каркасу з профільних труб і без влаштування фундаменту, що вбачається з додатку (фототаблиці) до висновку експерта (а.с. 129-132, 133-136). Вказане свідчить про те, що конструкція паркану відповідача ОСОБА_5 не виключає можливості переміщення цього паркану без знецінення чи зміни призначення, а відтак не належить до об`єктів нерухомого майна. За таких обставин, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми ч.4, ч.7 ст. 376 ЦК України.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

VІІ. Судові витрати.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд дійшов висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_1 908 грн. сплаченого нею судового збору (а.с. 24), оскільки позов немайнового характеру, а визначити пропорційність можливо лише у майновому спорі.

У ч. ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України йдеться про те, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 цього Кодексу).

Частиною 3 статті 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд у тому числі враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

29 червня 2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Кондратенком М.І. укладено договір предметом якого є надання юридичних послуг у цивільній справі, а саме: написання позовної заяви, клопотань, скарг, заяв, представництво в суді (а.с. 92-93).

Адвокатом Кондратенко М.І. надано суду розрахунок витрат за юридичну допомогу у справі за яким консультація клієнта 1 год 500 грн., вивчення документів 1 година 500 грн, написання позовної заяви, клопотання 2 години та 1 година відповідно 1500 грн, участь у судових засіданнях 2500 грн. Також суду надано акту прийому-передачі послуг від 26.04.2023.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Кондратенко М.І. приймав участь в судових засіданнях 01.07.2021, 10.08.2021, 26.08.2021, 04.10.2021 (а.с. 122, 123-124) та 09.03.2023 (а.с. 146), а також 26.04.2023, загальною тривалістю 2 год 30 хв.

Уточнена позовна заява від 01.07.2021 року складається з одного аркуша (а.с. 98), як і клопотання про призначення експертизи (а.с. 120).

В той же час, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд дійшов висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, оскільки вартість наданих адвокатом послуг не відповідають складності цієї справи, критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумного розміру цих витрат.

Суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_1 3500,00 грн витрат на правничу допомогу.

Відповідно п.2) ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.

Позивачем ОСОБА_1 було сплачено 6006,35 грн. витрат за проведення експертизи (а.с.126к), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 , враховуючи, що зазначений висновок покладено в основу рішення.

Керуючись ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні майном відмовити.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , третя особа відділ містобудування та архітектури Конотопської міської ради, про усунення перешкод у користуванні майном задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_5 привести у відповідність із встановленими нормами, а саме з пунктом 6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій», висоту паркану, розташованого між будинком АДРЕСА_1 та будинком АДРЕСА_4 , і починається від 1-го провулку АДРЕСА_6 та закінчується біля погребу літ. «п/г», який належить позивачам.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 908 грн. судового збору, витрати за проведення комісійної судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 6006,35 грн. та 3500 грн. витрат на правничу допомогу.

В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_7 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ).

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Позивач: ОСОБА_7 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_11 ( АДРЕСА_3 ).

Третя особа: Відділ містобудування та архітектури Конотопської міської ради (пр-т Миру, 8, м. Конотоп Сумської області).

Повне рішення суду складено 01 травня 2023 року.

Суддя Потій Н. В.