Постанова

Іменем України

26 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 725/4748/20

провадження № 61-291св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Державне підприємство «Сетам», Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ), приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Кондрюк Костянтин Олександрович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 липня 2021 року у складі судді Нестеренко Є. В. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Литвинюк І. М., Лисак І. Н., Перепелюк І. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам»), Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання недійсними електронних торгів.

Позов обґрунтовано тим, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К. О. перебувало виконавче провадження № 58748158 про примусове виконання виконавчого листа від 12 квітня 2010 року № 6-621/10, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова 12 квітня 2010 року, про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором в сумі 2 419 971,57 грн та 100,00 грн судових витрат.

Вказував на те, що 18 березня 2019 року приватним виконавцем складено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме: квартири АДРЕСА_1 , що складається з шести житлових кімнат загальною площею 318,60 кв. м, житловою площею 179,40 кв. м.

20 серпня 2019 року приватним виконавцем призначено оцінку описаного та арештованого майна, проте його не було належним чином повідомлено про результати оцінки та передачу майна на реалізацію. Про вказані обставини йому стало відомо після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Більше того, він не повідомлявся про огляд спірного майна, оцінювач квартиру не оглядав, у звіті про оцінку відсутні посилання на дату огляду об`єкта оцінки чи існування будь-яких перешкод щодо фактичного огляду об`єкта оцінки.

Зазначав, що після ознайомлення зі звітом про оцінку майна від 18 жовтня 2019 року встановлено, що визначена у вказаному звіті вартість не відповідає ринковим цінам на таке майно станом на дату передачі майна на реалізацію. У постанові про опис та арешт майна та звіті про оцінку майна зазначалося, що загальна площа нерухомого майна (квартири АДРЕСА_1 ) складає 318,6 кв. м. Проте зазначена площа майна не відповідає фактичній.

У подальшому постановою приватного виконавця від 28 жовтня 2019 року вказане виконавче провадження об`єднано у зведене виконавче провадження № 60432926.

Позивач звертався до приватного виконавця із заявою про зняття майна з торгів та призначення нової оцінки цього нерухомого об`єкта. У вказаній заяві зазначалась адреса реєстрації боржника, додавалась копія паспорта з відміткою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

25 лютого 2020 року приватним виконавцем повторно винесено постанову про опис та арешт майна боржника - квартири АДРЕСА_1 .

Постановою приватного виконавця від 06 березня 2020 року, з метою визначення вартості описаного та арештованого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 285,7 кв. м, житловою - 128,4 кв. м, повторно призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Згідно зі звітом про оцінку майна від 10 березня 2020 року оцінювача ОСОБА_4 вартість квартири АДРЕСА_1 , становить 1 740 770,00 грн.

Відповідно до листа від 20 березня 2020 року № 936 приватним виконавцем передано майно Чернівецькій філії ДП «Сетам» за ціною згідно зі звітом про оцінку майна від 10 березня 2020 року (1 740 770,00 грн).

25 травня 2020 року він звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К. О. із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та 26 травня 2020 року ознайомився з матеріалами зведеного виконавчого провадження. Після ознайомлення з оцінкою майна, 01 червня 2020 року він оскаржив її шляхом подання скарги на дії приватного виконавця, проте судом не було здійснено перевірку оцінки майна вимогам законодавства, не призначено експертизу для визначення ринкової ціни майна, суд лише формально відмовив у задоволенні скарги, оскільки всупереч практики Верховного Суду вважав, що оцінка майна не може оскаржуватися шляхом подання скарги на дії приватного виконавця. Отже, таке оскарження не призвело до поновлення його прав та законних інтересів. У процесі розгляду скарги на дії приватного виконавця щодо оцінки майна майно було реалізовано.

16 липня 2020 року відбулися електронні торги з реалізації предмета іпотеки та складено протокол № 491081 проведення електронних торгів ДП «Сетам», переможцем торгів став ОСОБА_2 , ціна продажу - 1 218 539,00 грн.

Позивач посилався на те, що йому не було повідомлено про передачу майна на реалізацію та про проведення торгів за адресою, вказаною для листування з позивачем у заяві від 30 січня 2020 року приватному виконавцю. Всупереч цьому, 30 липня 2020 року складено акт про реалізацію предмета іпотеки та 04 серпня 2020 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Всі ці обставини свідчать про порушення вимог законодавства під час визначення ціни предмета іпотеки відповідно до статей 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження». Вказані результати визначення вартості майна є такими, що не відповідають ринковим цінам на цей вид майна. Вся кореспонденція направлялась йому за невірно зазначеною адресою, а тому він не був належним чином повідомлений та ознайомлений із висновком по вартість майна, про результати оцінки арештованого майна та фактично був позбавлений можливості оскарження результатів такої оцінки майна та передачі його на реалізацію.

Вважав, що проведення електронних торгів з реалізації майна за ціною, яка є значно нижчою дійсної ринкової вартості спірного майна на час проведення торгів, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.

Крім того, у звіті про оцінку майна невірно ідентифіковано технічні особливості спірної квартири, а саме: вказано, що квартира є 6-кімнатною загальною площею 318,60 кв. м, хоча у постанові про арешт майна, заявці про передачу майна на реалізацію, протоколі проведення електронних торгів вказано, що спірна квартира є 4-кімнатною загальною площею 285,7 кв. м.

На підставі зазначеного, позивач просив визнати недійсними електронні торги, які проведені 16 липня 2020 року, за результатами яких продано ОСОБА_2 , ІНП: НОМЕР_1 , предмет іпотеки - чотирикімнатну квартиру загальною площею 285,7 кв. м, житловою площею - 128,4 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , номер об`єкта нерухомого майна: 01, протокол № 491081 проведення електронних торгів від 16 липня 2020 року та акт про реалізацію предмета іпотеки від 30 липня 2020 року; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер НОІ599060, видане 04 серпня 2020 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Балан Р. Б., а також стягнути судові витрати.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 січня 2021 року задоволено клопотання представника позивача, замінено первісного відповідача (Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України) належним відповідачем - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) та залучено у справу як співвідповідача приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К. О.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_3 про призначення у справі судової оціночно-будівельної експертизи.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсними електронні торги, які проведені 16 липня 2020 року, за результатами яких продано ОСОБА_2 , предмет іпотеки - чотирикімнатну квартиру загальною площею 285,7 кв. м., житловою площею 128,4 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , номер об`єкта нерухомого майна: 01, протокол № 491081 проведення електронних торгів від 16 липня 2020 року та акт про реалізацію предмета іпотеки від 30 липня 2020 року.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер НОІ599060, видане 04 серпня 2020 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Балан Р. Б.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ДП «Сетам», Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ), приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К. О. на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 681,60 грн, по 420,40 грн з кожного, що сплачений при поданні позовної заяви.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ДП «Сетам», Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ), приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К. О. на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454,00 грн, по 113,50 грн з кожного, що сплачений при поданні заяви про забезпечення позову.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірні електронні торги не відповідають вимогам частин другої, третьої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 2 частини п`ятої, частини дев`ятої розділу 3 Порядку реалізації арештованого майна, оскільки в інформаційному повідомленні про електронні торги була подана неповна та неправдива інформація щодо ринкової вартості об`єкта. Відповідно до частин першої, другої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Відповідно до пункту 2 частини п`ятої розділу 3 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, інформаційне повідомлення про електронні торги повинно, зокрема, містити: інформацію про майно (лот), а саме: реєстраційний номер лота; вид майна; найменування майна; відомості про майно, що виставляється на електронних торгах (торгах за фіксованою ціною), його склад, характеристики, опис, наявність дефектів; місцезнаходження майна; фотографічне зображення майна (відеоматеріали за наявності); відомості про обтяження та обмеження майна, права третіх осіб. Інформація про лот № 591081, розміщена на сайті ДП «Сетам», вказаним нормам не відповідала, а саме:

1) зазначено недостовірну ринкову ціну об`єкта, а тому стартова ціна продажу об`єкта не відповідала його ринковій вартості;

2) відсутнє повне фотографічне зображення майна.

Тобто, відділом примусового виконання рішень та ДП «СЕТАМ», на переконання суду першої інстанції, неналежно виконані вимоги закону та надана неповна та неправдива інформація щодо об`єкта продажу, що вплинуло на результати торгів.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про призначення у справі судової оціночно-будівельної експертизи, суд першої інстанції виходив із того, що станом на день підготовчого розгляду справи позивач не подав до суду відповідний висновок, складений на його замовлення. Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 та його представник заперечують проти призначення такої експертизи, а також те, що призначення експертизи такого характеру не є обов`язком для суду, підстави для задоволення клопотання представника позивача, на думку суду, відсутні.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 25 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , про призначення судової оціночно-будівельної експертизи нерухомого майна.

Апеляційний суд вважав, що, враховуючи предмет цієї цивільної справи, зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду без призначення зазначеної експертизи.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 25 листопада 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_5 та ДП «Сетам» задоволено. Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишено без задоволення. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 липня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення. У позові відмовлено. Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 лютого 2021 року про відмову у призначенні експертизи залишено без змін. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 522,40 грн в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ДП «Сетам» 2 522,40 грн в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, виходив із того, що ОСОБА_1 був обізнаний про відкрите виконавче провадження від 29 березня 2019 року щодо стягнення з нього на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитними договорами, звернення стягнення на його майно, а також те, що станом 30 січня 2020 року приватним виконавцем вже здійснювалися заходи щодо опису та арешту спірного майна, його оцінки, а також передачі його для реалізації на електронних торгах; приватним виконавцем й організатором торгів на адресу ОСОБА_1 направлялись відповідні повідомлення про проведення виконавчих дій і здійснення процедури електронних торгів, а тому, відповідно до частини п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», він вважається ознайомленим з результатами визначення вартості та оцінки арештованого майна; боржник вже скористався своїм правом на оскарження дій приватного виконавця щодо визначення вартості описаного та арештованого майна, а також щодо ознайомлення боржника про вартість його майна, що було предметом розгляду в іншій цивільній справі та містять факти, які є преюдиційними, а зазначені обставини свідчать про намагання боржника уникнути від виконання судового рішення, ухваленого у 2010 році, яке виконується у примусовому порядку з березня 2019 року у виконавчому провадженні, в межах якого здійснений продаж майна.

На спростування висновків суду першої інстанції щодо проведення електронних торгів з порушеннями апеляційний суд зазначив, що згідно з висновком експерта судової оціночно-будівельної експертизи від 28 грудня 2020 року № 191Е-12/20 звіт від 10 березня 2020 року № 20022 про оцінку нерухомого майна у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів, але має незначні недоліки, що не вплинуло на достовірність оцінки, і може використовуватись з метою, визначеною у звіті.Чинне законодавство не містить вимог до фотографій, які повинні розміщуватись разом з інформаційним повідомленням щодо реалізації майна. ДП «Сетам» зазначило в інформаційному повідомленні ту інформацію, яка містилася у заявці, підготовленій виконавцем, а нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку організатора торгів перевіряти законність дій виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна. Крім того, з цих підстав позов не заявлявся. У звіті від 10 березня 2020 року № 20022 про оцінку нерухомого майна міститься його фотографічне зображення.

На переконання апеляційного суду, позивач не довів належними та допустимими доказами, що електронні торги з реалізації нерухомого майна проведено з порушенням закону, які би дали підстави для їх скасування, а також факту порушення прав позивача під час проведення вказаних торгів.

Окремо апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції, враховуючи предмет позову, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У грудні 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 липня 2021 року, постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 листопада 2021 року, ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 лютого 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 25 листопада 2021 року у справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, позивач просить оскаржувані судові рішення скасувати та повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норми матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 10 березня 2020 року у справі № 927/1184/15, від 22 липня 2020 року у справі № 750/2447/18, від 19 серпня 2020 року у справі № 372/2894/17 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України). Крім того, зазначає, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

У своїй касаційній скарзі заявник також зазначає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам законності та обґрунтованості в мотивувальній частині, а постанова апеляційного суду є повністю незаконною та необґрунтованою. На думку заявника, апеляційний суд не звернув увагу на те, що позивач не оскаржує дії державного виконавця щодо формування лоту, а вказував у позові та апеляційній скарзі на обставини, які свідчать про незаконність початкової ціни лоту (ціни як істотної умови правочину), заниження її всупереч вимогам закону. Реалізація майна за ціною, визначеною з порушенням вимог, установлених законом, які вплинули на вартість такого майна, впливає на результат електронних торгів, а, відтак, проведені прилюдні торги, які за своєю суттю є багатостороннім правочином, не відповідають положенням статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) (додержання яких є необхідною умовою чинності правочину), що з урахуванням вимог частини першої статті 215 ЦК України є підставою для визнання їх недійсними. Правильність оцінки майна відноситься до обставин дотримання встановленого порядку проведення торгів, а продаж майна за ціною, яка визначена з порушенням вимог законодавства, свідчить про порушення пункту 1 розділу І, пункту 1 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, що не врахував апеляційний суд. Суди не надали оцінки обставинам заниження ціни спірного майна на 10 % (про що вказано в самому звіті про оцінку майна від 10 березня 2020 року) із посиланням на умови вимушеного продажу на прилюдних торгах. Якби ціна спірного майна не була незаконно знижена на 10 %, то вартість майна склала б на 174 077,00 грн більше, а сума погашених перед стягувачем зобов`язань була б більшою.

Заявник звертає увагу на те, що суди не надали жодної оцінки звіту про оцінку спірного об`єкта, складеному суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 26 грудня 2019 року на замовлення ОСОБА_7 , де вартість спірної квартири становила 2 695 865,00 грн.

Заявник вказує, що заниження вартості об`єкта оцінки з мотиву, що при примусовій реалізації майна відсутній добровільний продавець, оскільки державний або приватний виконавець повинен обов`язково реалізувати його у визначені законом строки, суперечить приписам частин шостої, сьомої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у виконавця відсутній обов`язок обов`язкового продажу майна на прилюдних торгах. Натомість, нереалізоване на прилюдних торгах майно може бути залишено стягувачем за собою, в іншому випадку майно повинно бути повернуто виконавцем боржникові. Позивач як власник майна був позбавлений права на справедливу та законну ціну внаслідок реалізації спірного майна, яке було реалізовано в рази нижче його реальної вартості, що порушило справедливу рівновагу, а позивач поніс надмірний тягар, що є порушенням статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Окрім цього, заявник зазначає, що всупереч вимогам щодо обґрунтованості судового рішення, у своїй постанові не вказав, які обставини, на які посилається позивач у цій справі та посилався у справі № 751/3555/20, є тотожними і в якій частині підлягає преюдиція. У справі № 751/3555/20 позивач не посилався на заниження вартості майна на 10 %, оскільки така обставина була виявлена ним вже на етапі оскарження прилюдних торгів, обставини щодо заниження вартості на 10 % у наведеній справі не оскаржувалися і оцінка таким обставинам не надавалася. Також у скарзі у справі № 751/3555/20 не вказувалося на обставини не проведення огляду об`єкта оцінки як обов`язкового етапу визначення вартості нерухомого майна, і суд не досліджував доказів у цій частині, зокрема, про вказані обставини відсутнє мотивування судів про їх відхилення у справі № 751/3555/20.

На думку заявника, посилання апеляційного суду на установлені судами обставини у справі № 751/3555/20 («16 березня 2020 року приватним виконавцем сторонам виконавчого провадження направлено повідомлення про вартість майна боржника (т. 1 а.с. 51), яке ОСОБА_1 отримав особисто 18 березня 2020 року, що вбачається з роздруківки з сайту поштових відправлень «Укрпошта» (т. 1 а.с. 49)»), не є обґрунтованим, оскільки оцінка такої роздруківки не може мати преюдиційного значення у цій справі, з огляду на висловлену Великою Палатою Верховного Суду позицією у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17, які саме обставини мають преюдиціальне значення.

Позивач повідомляв приватного виконавця, що він проживає та зареєстрований за іншою адресою, ніж вказана у виконавчому документі, а також надав копію паспорта, де вбачається, що з 2016 року він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з тим приватний виконавець направляв повідомлення, адресовані ОСОБА_1 , за іншою адресою: АДРЕСА_3 . Вказане свідчить, що приватний виконавець всупереч положенням статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» не встановив місця фактичного проживання боржника, незважаючи на факт повідомлення боржником такого місця проживання, та надсилав повідомлення за адресою, яка не була адресою проживання боржника. Подання приватним виконавцем як доказу отримання боржником повідомлення про оцінку роздруківку із сайту не доводять факту отримання боржником такого повідомлення.

Позивач не був обізнаний про призначення суб`єкта оціночної діяльності, оцінку майна, передачу майна на реалізацію та його примусову реалізацію, що позбавило його права на належне ознайомлення, висунення власних заперечень щодо повноти та об`єктивності ціни його майна. У свою чергу не направлення позивачу документів, які передували підготовці, організації та проведенню таких торгів, вказує на порушення положень Порядку реалізації арештованого майна, що є підставою для визнання торгів недійсними.

На переконання заявника, суди неправильно відмовили йому у призначенні експертизи всупереч тій обставині, що позивач позбавлений можливості самостійно замовити висновок експертизи, оскільки не є власником майна і не може забезпечити доступ експерта до спірного майна. Водночас позивач оскаржує спірний правочин саме у зв`язку з невідповідністю ціни спірного майна вимогам законодавства, зокрема її заниження, що підлягає доведенню, в тому числі, шляхом призначення експертизи.

У червні 2022 року до Верховного Суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , в якій співвідповідач, посилаючись на необґрунтованість касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Інші відзиви на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 станом на час розгляду справи Верховним Судом не надходили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 січня 2022 року касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 передана на розгляд судді-доповідачу Каралашу А. А.

Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2022 року у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 лютого 2021 року та ухвали Чернівецького апеляційного суду від 25 листопада 2021 року відмовлено з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Іншою ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2022 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 липня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 листопада 2021 року залишено без руху з метою усунення недоліків, зокрема доплати судового збору.

Розпорядженням керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року № 605/0/226-22 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 18 травня 2022 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та матеріали справи № 725/4748/20 передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі (з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України), витребувано матеріали справи № 725/4748/20 із Першотравневого районного суду м. Чернівці та встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

У червні 2022 року частина матеріалів справи № 725/4748/20 надійшла до Верховного Суду.

У квітні 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи № 725/4748/20 після дооформлення.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова апеляційного суду, якою скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, - без змін, оскільки її ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди попередніх інстанційвстановили, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек від 14 жовтня 2020 року ОСОБА_1 був власником квартири АДРЕСА_1 .

Приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Кондрюком К. О. на підставі виконавчого листа від 12 квітня 2010 року № 6-635/10 винесено постанови від 29 березня 2019 року про відкриття виконавчих проваджень № 58748444, № 58758158 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитом в розмірі 1 285 230,59 грн та 2 419 971,57 грн, які в подальшому об`єднані у зведене виконавче провадження № 60432926.

Згідно зі звітом про оцінку об`єкта, складеним суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 26 грудня 2019 року на замовлення ОСОБА_1 , вартість квартири АДРЕСА_4 , становить 2 695 865,00 грн, без ПДВ.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К. О. від 25 лютого 2020 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 , а саме: на квартиру АДРЕСА_5 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К. О. від 06 березня 2020 року для визначення вартості описаного та арештованого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , призначено суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_8 та зобов`язано його надати висновок вартості описаного та арештованого майна, а також попереджено про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання ним обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого звіту з питань, що містяться в постанові.

Згідно зі звітом про оцінку об`єкта, який складений суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 10 березня 2020 року, вартість квартири АДРЕСА_4 , становить 1 740 770,00 грн, без ПДВ.

Відповідно до заявки від 20 березня 2020 року № 936 на реалізацію арештованого майна зведеного виконавчого провадження № 60432926 приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Кондрюк К. О. передав до Чернівецької філії ДП «СЕТАМ» документи щодо проведення реалізації майна, описаного та арештованого виконавцем при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 60432926.

Згідно з протоколом № 491081 про проведення електронних торгів від 16 липня 2020 року електронні торги були проведені та за їх результатами переможцем визначено учасника № 5 - ОСОБА_2

30 липня 2020 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) Самокіщуком М. Ю. складений акт про реалізацію предмета іпотеки, чотирикімнатної квартири АДРЕСА_5 , шляхом проведення електронних торгів.

Відповідно до свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балан Р. Б. про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер НОІ599060, від 04 серпня 2020 року, ОСОБА_2 належить на праві власності квартира АДРЕСА_5 .

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404).

У статті 1 Закону № 1404 визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною п`ятою статті 57 Закону № 1404 виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Відповідно до статті 28 Закону № 1404 копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно зі статтею 19 Закону № 1404 сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

За змістом статей 48, 56, 57, 61 Закону № 1404 заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

За загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною (частина перша статті 61 Закону № 1404).

Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення торгів, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором.

Відповідно до статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина перша статті 656 ЦК України передбачає, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами в договорі купівлі-продажу є продавець і покупець.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина перша статті 658 ЦК України).

Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Отже, відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).

Подібний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (провадження № 12-128гс18).

Згідно з частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Отже, правова природа продажу майна з публічних торгів дає можливість визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону.

При вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 (далі - Порядок) та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Пунктом 4 Розділу Х Порядку передбачено, що після повного розрахунку переможця за придбане майно (у тому числі сплати винагороди організатору) на підставі протоколу про проведення електронних торгів та платіжного документа, що підтверджує сплату додаткової винагороди організатору (у випадку, якщо майно реалізувалося за ціною, вищою стартової), виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги. Державний виконавець додатково затверджує акт про проведені електронні торги у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

У постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15 зроблено висновок, що сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Об`єктом захисту виступає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року, справа № 922/3537/17, провадження № 12-127гс19).

Для визнання судом електронних торгів недійсним необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Підставою для пред`явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) вказано, що преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акту.

Допущені приватним виконавцем порушення при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом № 1404, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, підлягають оскарженню у порядку, передбаченому цим Законом (схожий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц, провадження № 14-529 цс19).

Ухвалюючи рішення про скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд обґрунтовано виходив із відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсними результатів електронних торгів та скасування акта про проведені електронні торги, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів порушення порядку проведення електронних торгів, а також не доведено обставин, які б свідчили про порушення його прав і законних інтересів при проведенні електронних торгів з реалізації арештованого майна із зазначених у позові підстав.

Доводи касаційної скарги заявника про те, що він з 2016 року зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , і не був повідомлений належним чином про призначення суб`єкта оціночної діяльності, оцінку майна, передачу майна на реалізацію та його примусову реалізацію, що позбавило його права на належне ознайомлення, висунення власних заперечень щодо повноти та об`єктивності ціни його майна, не приймаються, зважаючи на норми статті 28 Закону № 1404 (документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі). Адреса фактичного проживання боржника: АДРЕСА_3 , була вказана у виконавчих листах (а. с. 187-189 т. 1), тому надсилання приватним виконавцем документів виконавчого провадження на цю адресу не було порушенням з його сторони. Твердження ОСОБА_1 про те, що він не отримував відповідну кореспонденцію від приватного виконавця зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, що згідно зі статтею 400 ЦПК України заходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Окрім цього, саме посилання заявника на його звернення від 30 січня 2020 року до приватного виконавця та його зміст свідчить про те, що позивач був обізнаний про відкрите щодо нього виконавче провадження та відповідні дії з примусової реалізації майна, що здійснювались приватним виконавцем. Тому доводи касаційної скарги із цього приводу не підтвердились. Таке звернення ОСОБА_1 було клопотанням про зняття майна з торгів та призначення нової оцінки предмета іпотеки (а. с. 22-23 т. 1) та не є заявою сторони виконавчого провадження про зміну адреси проживання, адже не містить таких відомостей та прохання надіслати кореспонденцію за адресою, іншою, ніж та, що зазначена у виконавчих листах. Зазначення адреси в заяві чи надання копії паспорта з адресою реєстрації: АДРЕСА_2 , без відповідного звернення заявника - сторони виконавчого провадження не може автоматично свідчити про зміну адреси сторони виконавчого провадження та необхідність надіслання виконавцем кореспонденції за іншою адресою.

Аргументи касаційної скарги про заниження вартості майна на 10 % та порушення прав позивача спростовуються висновком експерта судової оціночно-будівельної експертизи від 28 грудня 2020 року № 191Е-12/20, згідно з яким звіт від 10 березня 2020 року № 20022 про оцінку нерухомого майна у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів, але має незначні недоліки, що не вплинуло на достовірність оцінки, і може використовуватись з метою, визначеною у звіті, на що суд апеляційної інстанції також звернув увагу та надав оцінку, оскільки про це зазначалось й в апеляційній скарзі.

Посилання в касаційній скарзі на те, що апеляційний суд не визначив, які саме обставини у цій справі є преюдиційними, спростовуються змістом постанови апеляційного суду, в якій суд дійшов висновку, що боржник вже скористався своїм правом на оскарження дій приватного виконавця щодо визначення вартості описаного та арештованого майна, а також щодо ознайомлення боржника про вартість його майна, що було предметом розгляду в іншій цивільній справі та містять факти, які є преюдиційними.

Доводи касаційної скарги про те, що у справі № 751/3555/20 за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К. О. позивач не посилався на заниження вартості майна на 10 % і оцінка таким обставинам не надавалася, у наведеній справі не вказувалося на обставини не проведення огляду об`єкта оцінки як обов`язкового етапу визначення вартості нерухомого майна, і суд не досліджував доказів у цій частині, тощо, відхиляються, оскільки у мотивувальній частині постанови Чернігівського апеляційного суду від 11 грудня 2020 року (а. с. 156-167 т. 1, а. с. 150-161 т. 2), якою залишено без змін ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 29 вересня 2020 року у справі № 751/3555/20 про відмову у задоволенні скарги на дії приватного виконавця, вказано, що «у скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що результати визначення вартості майна є такими, що не відповідають ринковим цінам на цей вид майна, а отже позбавляє боржника права на реалізацію належного йому майна за справедливою ціною. Крім того, виконавцем не були дотримані вимоги встановлені ч. 5 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» в частині належного повідомлення боржника з висновком про вартість майна, та фактично був позбавлений можливості на оскарження результатів такої оцінки до передачі майна на реалізацію. Вважає, що відсутність у виконавця доказів належного повідомлення сторін про результати оцінки арештованого майна та, відповідно, спливу встановленого законом 10-денного строку на оскарження, позбавляє його можливості передачі майна на реалізацію»; «звертаючись до суду зі скаргою, заявник посилався на те, що дії державного виконавця є неправомірними, а результати оцінки цього майна - заниженими та такими, що не відповідають реальному стану нерухомого майна та об`єктивним цінам, що склалися на ринку нерухомості у цей час». Апеляційний суд слушно зауважив, що дії приватного виконавця щодо передачі арештованого майна на реалізацію вже були оскаржені позивачем.

Відповідно до статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за наявності, зокрема таких умов - для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Неприпустимо призначати експертизу у випадках, коли з`ясування певних обставин не потребує спеціальних знань, а також порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено законом до компетенції суду.

Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції не вважав за доцільне задовольнити клопотання сторони позивача про призначення у справі судової оціночно-будівельної експертизи. Доводи заявника із цього приводу також були предметом дослідження апеляційним судом, так як зазначались в апеляційній скарзі, який надав їм належну правову оцінку як в постанові від 25 листопада 2021 року, так і в ухвалі від 25 листопада 2021 року про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про призначення судової оціночно-будівельної експертизи нерухомого майна, з чим колегія суддів Верховного Суду погоджується, зокрема, ураховуючи предмет позову, суд обґрунтовано вважав, що зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, без призначення зазначеної експертизи.

Суди попередніх інстанцій при встановленні фактичних обставин справи посилались на звіт про оцінку спірного об`єкта, складений суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 26 грудня 2019 року на замовлення ОСОБА_7 , де вартість спірної квартири становила 2 695 865,00 грн. Проте ненадання оцінки цьому звіту не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду, оскільки не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у постанові, питання вичерпності висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків апеляційного суду.

Посилання на загальні висновки у постановах Верховного Суду від 10 березня 2020 року у справі № 927/1184/15, від 22 липня 2020 року у справі № 750/2447/18, від 19 серпня 2020 року у справі № 372/2894/17 щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, не підтверджують доводів касаційної скарги про те, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального чи порушено норми процесуального права при постановлені оскаржуваної постанови, оскільки фактичні обставини у наведених як приклад справах відрізняються від тих, що установлені судами у розглядуваній справі.

Верховний Суд послідовно наголошує, що на предмет подібності потрібно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, закріплена у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, провадження № 14-166цс20).

Так, у справі № 927/1184/15 (за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-сервісний центр «Експо-Дніпро-Союз» до господарського суду про визнання недійсними результатів електронних торгів з реалізації нерухомого майна; визнання недійсним акта про проведені електронні торги; визнання недійсним свідоцтва, яким посвідчено право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Денар-Люкс» на реалізоване нерухоме майно), на яку посилався заявник, суд касаційної інстанції зазначив, що проведення електронних торгів із реалізації майна за ціною, яка є значно нижчою дійсної ринкової вартості спірного майна на час проведення торгів, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, а щодо доводів скаржника про те, що позивачем не доведено порушення його прав під час проведення електронних торгів за значно нижчою від ринкової вартістю, то вони є безпідставними, оскільки позивач є власником майна, яке було реалізоване під час виконавчого провадження з примусового виконання судових рішень, тому цілком очевидно, що ціна, за якою майно реалізується на торгах, безпосередньо впливає на обсяг зобов`язань, які будуть погашені під час відповідного виконавчого провадження.

У справі № 750/2447/18 (за позовом Особи_1 до ДП «СЕТАМ», Центрального відділу державної виконавчої служби м. Чернігова, Особи_2 про визнання недійсними результатів електронних торгів, оформлених протоколом електронних торгів, з реалізації двокімнатної квартири), на яку посилався заявник, суд касаційної інстанції виснував, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про порушення майнових прав позивача та наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки прилюдні торги з реалізації двокімнатної квартири відбулися 22 лютого 2018 року за ціною продажу, яка визнана необ`єктивною в судовому порядку, окрім цього, ціна є істотною умовою договору купівлі-продажу, а також, погоджуючись, що вилучення та реалізація майна, що належало позивачу, було здійснено в інтересах належного відправлення судочинства, з метою забезпечення виконання остаточного судового рішення, що є легітимною метою в загальних інтересах суспільства, звернув увагу на той факт, що необхідної рівноваги не буде досягнуто, якщо через надто формальне застосування процедурних вимог майно позивача реалізовано за нижчою ціною, що зараховується в рахунок погашення його боргу перед кредиторами; вилучення майна з визначенням ціни, яка в рази нижча реальній вартості, порушить справедливу рівновагу, а заявник матиме особистий і надмірний тягар, що є порушенням статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі № 750/2447/18 (за позовом Особи_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Солнєчний Луч», ДП «Сетам», Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Особи_2 про скасування протоколу про проведення електронних торгів та свідоцтва про придбання майна, скасування державної реєстрації права власності), на яку посилався заявник, суд касаційної інстанції зазначив, що загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей, та дійшов висновку, що позивач не був обізнаний про примусове відчуження його майна у рахунок погашення заборгованості перед ОСББ «Солнєчний Луч» шляхом примусової реалізації машиномісця на прилюдних торгах; суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що не направлення позивачу документів, які передували підготовці, організації та проведенню таких торгів, вказує на порушення положень Порядку реалізації арештованого майна.

Разом з тим, оскільки немає підстав вважати ціну продажу спірної квартири необ`єктивною, порушень при її примусовій реалізації через систему електронних торгів з підстав, зазначених у позові, не виявлено, майнові права позивача не порушено, він був обізнаний про відкриті виконавчі провадження щодо стягнення з нього на користь банка заборгованості, звернення стягнення на його майно, здійснені приватним виконавцем заходи щодо опису та арешту спірного майна, його оцінки, передачі його для реалізації на електронних торгах, тому прийнята апеляційним судом постанова не суперечить правовим висновкам, викладеним у наведених постановах Верховного Суду. Висновки у наведених справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Верховний Суд також відхиляє інші доводи касаційної скарги про те, що постанова ухвалена з порушенням норм процесуального права з посиланням на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки такі доводи не знайшли свого підтвердження при касаційному перегляді оскаржуваного рішення апеляційного суду. Фактично аргументи касаційної скарги про те, що суд не дослідив належним чином зібрані у справі докази та не встановив усі обставини у справі, зводяться до переоцінки доказів у справі, а тому відхиляються Верховним Судом, оскільки за статтею 400 ЦПК України такі дії виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції при перегляді рішень судів першої та/або апеляційної інстанцій.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги спростовуються матеріалами справи, змістом постанови апеляційного суду, зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду, переоцінки доказів у справі, що в силу приписів статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, чи ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права і незгоді з ухваленим судовим рішенням.

Оскільки апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, то немає підстав для скасування постанови апеляційного суду або скасування суду першої інстанції, як цього просив заявник у касаційній скарзі, оскільки апеляційний суд у межах своїх повноважень згідно зі статтею 374 ЦПК України скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Верховний Суд, застосувавши правило частини третьої статті 401 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду, якою скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає. Витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргупредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

О. В. Ступак