Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/1229/23
Провадження № 2/494/406/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2023 р. м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого - судді Лебединського С.Й.,
за участю секретаря судових засідань Авдєєвої С.В.,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новокальчевської сільської ОТГ Березівського району Одеської області «Про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше 5-ти років до часу відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно», -
Позивач, звернувшись до суду із даним позовом, просила:
встановити факт постійного проживання спадкоємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 10 лютого 2014 р. і до моменту смерті, та визнати її спадкоємцем 4-ї черги;
визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку площею 11,39 га, підтверджене Державним актом на право приватної власності на землю, виданим 02 вересня 2002 р. на підставі рішення 1-ї сессії ХХІV скликання Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області №14 від 14 серпня 2002 р..
На обґрунтування поданого позову позивач вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що було зареєстровано Березівським відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м .Одеса), а.з.№107 від 25 березня 2020 р.. Після смерті ОСОБА_2 залишилась спадщина у виді земельної ділянки площею 11,39 га, підтверджена Державним актом на право приватної власності на землю, виданим 02 вересня 2002 р. на підставі рішення 1-ї сесії ХХІV скликання Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області №14 від 14 серпня 2002 р.. Також, позивач вважала себе спадкоємцем 4-ї черги і такою, що прийняла спадщину, так як проживала разом із спадкодавцем до відкриття спадщини не менше п`яти років та вела з спадкодавцем спільне господарство починаючи з 10 лютого 2014 р. по 21 березня 2020 р. у житловому будинку АДРЕСА_1 .
Також, позивач просила провести судовий розгляд за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просила задовольнити на підставах викладених у позові.
Відповідач повідомлявся належним чином, неодноразово, але до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подавав.
За згодою позивача суд розглядає справу із прийняттям заочного рішення, відповідно до положень ст.ст.280-282 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали цивільної справи, на підставі наданих суду доказів і доведення перед судом їхньої переконливості, суд дійшов до наступного висновку.
Як було зазначено Конституційним судом у своєму рішенні від 03 червня 1999 р. по справі №5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою ознакою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла .
Положеннями ч.4 ст.3 СК України передбачено, що сім?я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно до положень ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
За таких обставин у разі встановлення факту спільного проживання у позивача виникають права на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_2 у виді земельної ділянки.
Виходячи з наведеного, а саме, що сім?я створюється у тому числі і на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, на думку суду ознаками сім?ї в такому випадку є: спільне проживання двох чи більше осіб в одному помешканні; ведення спільного господарства, сімейний побут, єдиний кошторис; наявність між членами такої сім?ї взаємних прав і обов?язків; спільнота любові і солідарності, тощо.
Відповідно до положень ч.1 ст.8 Европейської конвенції з прав людини, прийнятої 04 листопада 1950 р., що набрала чинності для України 11 вересня 1997 р., питання щодо кваліфікації життя як «сімейного» виникає тільки у разі достатньо близького фактичного зв`язку, емоційної єдності, спільного побуту, проживання, наявності специфічних взаємних прав та обов`язків.
Як було встановлено судом позивач більше п`яти років проживала разом із спадкодавцем у одному приміщенні, у житловому будинку АДРЕСА_1 , вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний побут, єдиний кошторис, взаємні права та обов`язки, їхні стосунки між собою були з любов`ю та солідарністю.
Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
З огляду на вищенаведене на думку суду є доведеним постійне проживання спадкоємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 10 лютого 2014 р. і до моменту смерті по ІНФОРМАЦІЯ_1 у житловому будинку АДРЕСА_1 , у зв`зку з чим вона відноситься до спадкоємців четвертої черги і можливо визнати факт спільного проживання.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У відповідності до ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У відповідності до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.
Порушення має бути реальним, стосуватися зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Не є підставою для припинення провадження у справі або для беззаперечної відмови у задоволенні позову лише зміст позовної вимоги, без з`ясування судом зазначених обставин.
У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7, зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
Згідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України).
Частиною першою ст.1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Положеннями ст.392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
З огляду на вищенаведене, а саме те, що позивач є спадкоємцем четвертої черги, прийняв спадщину, отримав від нотаріуса відмову на видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, що була передана її матері у власність, та не має іншого шляху захистити свої права, то суд вважає, що її права є невизнаними та підлягають відновленню, а поданий позов задоволенню.
Керуючись ст.ст.10, 13, 81, 89, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Новокальчевської сільської ОТГ Березівського району Одеської області «Про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше 5-ти років до часу відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно» - задовольнити.
Встановити факт постійного проживання спадкоємця ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 10 лютого 2014 р. до моменту смерті, та визнати її спадкоємцем 4-ї черги.
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку площею 11, 39 га, підтверджене Державним актом на право приватної власності на землю, виданого 02 вересня 2002 р. на підставі рішення 1-ї сессії ХХІV скликання Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області №14 від 14 серпня 2002 р..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20-ти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя: _______________________________________________ -