Номер провадження: 22-ц/813/1564/23
Справа № 946/4355/20
Головуючий у першій інстанції Адамов А. С.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 червня 2021 року та на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 червня 2021 року про відмову у призначенні почеркознавчої експертизи по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину фіктивним, визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання передати майно, -

ВСТАНОВИВ:

17 липня 2020 ОСОБА_1 звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом, яким (з урахуванням уточнення від 09.12.2020) просив визнати фіктивною угоду купівлі-продажу № 6049/20/011325 від 26.05.2020 про придбання ОСОБА_4 у ОСОБА_1 , діючого на підставі довіреності від 25.05.2020 від імені ОСОБА_3 , автомобілю Hyunday Accent 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль Hyunday Accent 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , на підставі угоди купівлі-продажу з ОСОБА_3 від 25.05.2020; зобов`язати ОСОБА_4 повернути ОСОБА_1 таке майно: АДРЕСА_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , вартістю 9800 грн.; пральну машину Samsung Ecobubble 6.0 kg 10000 грн; кухонний комбайн Rainberg RB-8080 - 3430 грн.; коврики на автомобіль Hyunday Accent 600 грн.; колеса автомобіля Nokian Nordman sx 2 шт. 1200 грн; ботинки Dr Martens 4500 грн; прасувальний прилад Braun Carestyle 3 is 3042 wh 4200 грн; електропіч Saturn st-ec3802 1499 грн (т.1, а.с.1-2).

28 квітня 2021 року представником ОСОБА_4 ОСОБА_5 подано заяву, в якій повідомив, що ОСОБА_4 вступила в шлюб і змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (т.1, а.с.134).

08 червня 2021 року у судовому засіданні представником ОСОБА_1 було подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Представник просив задовольнити клопотання та призначити по справі почеркознавчу експертизу підписів від імені ОСОБА_4 на вказаних у клопотанні документах з підстав, визначених у клопотанні, так як існують сумніви, що в Акті виконаних робіт підпис саме ОСОБА_4 , проте на поданому Акті від 02.06.2021 стоїть вже не її підпис. Представник позивача вказав, що є сумніви відносно того, що особа яка виконала підписи у Договорі надання юридичних послуг від 24.09.2020 та в Акті прийняття передачі наданих послуг від 20.03.2021 за підписами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на виконання юридичних послуг по справі № 500/54/17, є виконаними саме ОСОБА_4 (т.1, а.с.191-192).

08 червня 2021 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення почеркознавчої експертизи по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання передати майно відмовлено (т.1, а.с.194-195).

16 червня 2021 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину фіктивним, визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання передати майно задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 передати автомобіль марки «HYUNDAI ACCENT» 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , і технічний паспорт на автомобіль марки «HYUNDAI ACCENT» 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 .. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 7200 гривень (т.1, а.с.208-215).

23 червня 2021 року канцелярією Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області зареєстровано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 червня 2021 року. Апелянт вважає, що ухвала має бути скасована через підстави, наведені в апеляційній скарзі. Зокрема, апелянт вказує на те, що судом зазначено про не надання об`єктивних доказів в підтвердження сумнівів підписання ОСОБА_4 вказаних документів хоча, як наголошує апелянт, ним було надано до суду справжні зразки підпису ОСОБА_4 , які відрізняються від підписів на документах в матеріалах справи. Також апелянт вказує, що твердження про те, що документи, надані представником ОСОБА_4 не відносяться безпосередньо до предмету спору, а тому експертиза стосовно підпису на них не є доцільною спростовується прийнятим рішенням по справі, адже вказані документи в рішенні судом зазначаються як докази. Крім того, апелянт звертає увагу, що в оскаржуваній ухвалі судом було вказано про право сторони, в випадку підозри підробки документів, звернутися до компетентних органів, проте, як вважає апелянт, судом не було вказано до яких саме компетентних органів можливо звернутися та чому в даному випадку суд не може виступити вказаним компетентним органом. Тому, апелянт просить суд скасувати ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 червня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким призначити по справі почеркознавчу експертизу (т.2, а.с.1-4).

03 липня 2021 року ОСОБА_1 направив засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 червня 2021 року. Апелянт вважає оскаржуване рішення таким, що не відповідає обставинам справи та коротко викладає обставини справи. Апелянт вказує, що суд першої інстанції дійшов до хибного висновку щодо належності ОСОБА_4 грошей на картковому рахунку, адже, як наголошує апелянт до суду надавалися докази того, що ОСОБА_4 жодного разу не поповнила зазначений банківський рахунок, крім того банківська картка, за допомогою якої вона користувалася коштами з рахунку була лише додатковою. Апелянт вважає, що обмежившись формальним переліком ознак, притаманних купівлі-продажу автомобіля, не надавши оцінки реальної волі учасників, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про існування лише одного договору купівлі-продажу транспортного засобу, а саме договору між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . Також, апелянт звертає увагу, що судом проігноровано той факт, що адвокат відповідачки ОСОБА_5 напередодні звернення до суду ОСОБА_1 надавав йому консультацію зі спірних питань, що було підтверджено самим ОСОБА_5 . Тому, апелянт просить суд скасувати рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 червня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, у задоволення позову ОСОБА_2 відмовити повністю (т.2, а.с.13-26).

24.06.2022 від представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу на ухвалу про відмову в призначенні експертизи. Представник зазначив, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга безпідставною (т. 2, а.с. 62-63).

Також представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.06.2021. Представник зазначає, що твердження, що гроші на банківському рахунку не належали особисто ОСОБА_2 не були предметом розгляду справи. Представник зазначає, що суд обґрунтовано відмовив в задоволенні вимог ОСОБА_1 у витребуванні майна, яке на його думку йому належало, від відповідача, оскільки він не надав підтвердження що воно взагалі існує, а також через відсутність документів, які б підтверджували його право власності на нього. Також в апеляційній скарзі не вказано з ким маж конфлікт інтересів адвокат. Крім цього, представник зазначає, що відповідно до усталеної судової практики у разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише удавано, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для створення враження провинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Представник зазначає, що ОСОБА_1 є представником сторони по довіреності по договору купівлі-продажу автомобіля та не є стороною договору, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладали напряму договір, тому ці правовідносини не можуть бути визнані фіктивними. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мали зговору щодо створення правових наслідків стосовно укладеного договору купівлі-продажу автомобіля. Договір купівлі-продажу спірного авто реально виконаний, покупець отримав спірний автомобіль. ОСОБА_3 дійсно отримав гроші за спірний автомобіль від ОСОБА_2 , але ці гроші належали покупцю, тому і власником автомобіля стала ОСОБА_2 . Тому представник просить залишити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції (т. 2, а.с. 65-66).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 12, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

17.04.2023 від апелянта надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (т. 2, а.с. 105).

В судовому засіданні 20.04.2023, яке проводилось в режимі відеоконференції, представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга на рішення підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга на ухвалу про відмову в призначенні експертизи не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу автомобіля був направлений саме на відчуження у ОСОБА_3 автомобіля (через комісіонера), за продаж якого він отримав грошові кошти. Автомобіль був реально переданий покупцю. Вказаним автомобілем користувалися як позивач так і відповідач. Отже наявні усі ознаки реальності вказаного правочину та відсутні підстави для визнання його фіктивним. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта). Видача довіреності на володіння, користування та розпорядження рухомим (нерухомим) майном без укладення договору купівлі-продажу такого майна не вважається набуттям права власності на це майно на підставі договору купівлі-продажу та не є підставою набуття права власності особою, яка є повіреною на підставі довіреності. Спірний автомобіль у власність позивача не переходив, оскільки така передача не була оформлена у встановленому законом порядку. Сама по собі розписка про передачу грошей за придбання автомобілю, вчинена у простій письмовій формі, без реальної перереєстрації транспортного засобу у вищезазначеному порядку на ОСОБА_1 , не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від продавця до ОСОБА_1 . Видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала;

Позивачем не доведено, що відповідач отримав право власності на автомобіль та зареєстрував його на себе протиправно. До того ж, як зазначав і сам позивач, грошові кошти знімалися саме ОСОБА_4 зі своєї банківської картки та у наступному були передані ОСОБА_1 , які він за складеною розпискою передав ОСОБА_3 . Реєстрацією автомобіля, отриманням технічного паспорту та номерів на автомобіль займалася також безпосередньо покупець автомобіля ОСОБА_4 . Позивач не набув право власності на спірний автомобіль, у зв`язку з чим безпідставно володіє цим рухомим майном, що є підставою для його витребування згідно з пунктом 2 частини першої статті 399, статті 400 Цивільного кодексу України.

Позивачем не надано жодних доказів в підтвердження того, що він є власником майна, на витребуванні якого він наполягає (окрім телефону IPhone SE Gold, 32 Gb, MQ4Y2LL/2, Model НОМЕР_3 , ІМЕІ НОМЕР_2 , документи на який наявні у позивача), а також позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів наявності витребовуваного майна у відповідачки, в той час як остання заперечує факт знаходження у неї вказаного майна. Подані позивачем фотографії не можуть бути належними доказами наявності на даний момент у відповідачки вказаного майна.

Тому суд вирішив задовольнити зустрічні позовні вимоги та відмовити в задоволенні первісного позову.

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу на рішення та відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги на ухвалу про відмову в призначенні експертизи, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи 23.11.2018 ОСОБА_1 подав до АТ «ОТП Банк» заяву на додаткову карту для ОСОБА_4 по його банківському рахунку № НОМЕР_4 (т. 1, а.с. 147). Також в матеріалах справи міститься звіт-рахунок за період з 23.11.2018 по 02.07.2020 за рахунком № НОМЕР_4 , відповідно до якого на цей рахунок щомісяця здійснювалося нарахування заробітної плати. Відповідно до вказаного звіту ОСОБА_4 систематично здійснювала платежі, знімала грошові кошти, здійснювала покупки з банківського рахунку ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 9-18). Докази іншого джерела отримання грошових коштів нею в матеріалах справи відсутні.

ОСОБА_3 на праві приватної власності належав автомобіль марки HYUNDAI модель ACCENT, 2007 року випуску.

25.05.2020 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., була посвідчена довіреність за реєстровим № 1919, якою ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_1 бути його представником з питань розпорядження щодо транспортного засобу легковий СЕДАН-В, марки HYUNDAI модель ACCENT, 2007 року випуску, номер шасі (кузов, рама) № НОМЕР_5 , НОМЕР_6 (т. 1, а.с. 68).

25.05.2020, ОСОБА_3 склав розписку, якою підтвердив отримання від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 4600 євро в рахунок продажу ОСОБА_1 автомобіля марки «HYUNDAI ACCENT» 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_7 (т. 1, а.с. 67).

26.05.2020 між ТОВ «Сігнал-Авто» (комісіонер) та ОСОБА_3 (комітент) в особі ОСОБА_1 укладено договір комісії № 6049/20/011325, за яким комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені правочин щодо продажу ТЗ - HYUNDAI ACCENT СЕДАН-В, 2007 року випуску, сірий, номерний знак НОМЕР_7 (т. 1, а.с. 56).

За договором купівлі-продажу транспортного засобу 6049/20/011325 від 26.05.2020 ТОВ «Сігнал-Авто» на підставі вказаного вище договору комісії було передано ОСОБА_4 автомобіль марки HYUNDAI, модель ACCENT СЕДАН-В, 2007 року випуску, номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_6 , номерний знак НОМЕР_7 (т. 1, а.с. 54).

17.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким (з урахуванням уточнення від 09.12.2020) просив визнати фіктивною угоду купівлі-продажу № 6049/20/011325 від 26.05.2020 про придбання ОСОБА_4 автомобілю Hyunday Accent 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на вказаний автомобіль.

Згідно листа №31/15/5144-940 від 24.10.2020 року Територіального сервісного центру № 5144 Регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України, відповідно до даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів автомобіль марки «HYUNDAI ACCENT», 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , зареєстровано 26.05.2020 на ім`я гр. ОСОБА_4 на підставі її заяви № 262201463 від 26.05.2020 та договору купівлі-продажу транспортного засобу 6049/20/011325 від 26.05.2020, згідно якого ОСОБА_4 є покупцем автомобілю марки «HYUNDAI» модель ACCENT СЕДАН-В, 2007 року випуску, сірого кольору (т. 1, а.с. 51).

Нормативно-правове регулювання та оцінка апеляційного суду

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним (п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними).

За змістом ч.1 ст.202, ч.3 ст. 203 ЦК України головним елементом правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків. Отже, основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом у цій справі є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні оспорюваного договору дарування та з`ясування питання про те, чи не укладені ці правочини з метою приховати інші та які саме.

25.05.2020 ОСОБА_3 склав розписку про отримання грошових коштів від ОСОБА_1 в сумі 4600 Євро, в рахунок продажу останньому спірного авто. Цього ж дня ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченої довіреності уповноважив ОСОБА_1 бути його представником з питань розпорядження вказаним авто.

Вказані обставини свідчать, що правова природа правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо автомобіля HYUNDAI ACCENT, 2007 р.в., полягає в передачі права власності на майно.

Тобто, складена розписка та нотаріально посвідчена довіреність на розпорядження автомобілем фактично приховали укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу автомобіля.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний (п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними).

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає її зовнішньому прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 в справі № 369/11268/16-ц).

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

26.05.2020 між ОСОБА_1 як представником власника (комітент) та ТОВ «Сігнал-Авто» (комісіонер) був укладений договір комісії № 6049/20/011325, за яким комісіонер зобов`язався продати спірний автомобіль. Цього ж дня між ТОВ «Сігнал-Авто» та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу спірного авто.

Як встановлено судом першої інстанції, автомобіль марки «HYUNDAI» модель ACCENT СЕДАН-В, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , отриманий внаслідок прихованого договору купівлі-продажу та перебуває у користуванні ОСОБА_1 .Тобто, ОСОБА_1 фактично володіє транспортним засобом та не мав наміру відчужувати його ОСОБА_4 . На користь такого висновку свідчить і те, що сторони не посилались на факт спільного проживання без реєстрації шлюбу, який би міг пояснити факт укладання договору комісії на користь ОСОБА_4 .

Як було вище зазначено, фіктивний правочин полягає в тому, що майно на виконання договору від однієї сторони до іншої не передається (тобто, фактично сторони свідомо не виконують зобов`язання договору).

За обставинами даної справи за договором купівлі-продажу авто від 26.05.2020 ОСОБА_4 , яка номінально вказана покупцем, фактично у володіння транспортний засіб не отримала. Фактичним володільцем авто є ОСОБА_1 . Свої вимоги на спірне авто ОСОБА_4 заявила лише після звернення ОСОБА_1 з позовом до суду про визнання за ним права власності на авто.

Вказане в системному взаємозв`язку з обставинами цієї справи є підставою для кваліфікації договору купівлі-продажу між ТОВ «Сігнал-Авто» та ОСОБА_4 фіктивним. При цьому, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_4 на систематичній основі користувалась грошовими коштами, які знаходились на банківському рахунку ОСОБА_1 , в тому числі знімала грошові кошти, здійснювала покупки тощо. Будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 могла придбати спірне авто за власний рахунок матеріали справи не містять та до суду не подавались. При цьому сторони провадження на факті спільного проживання не наполягали, в підставах позову не посилались.

Вище наведені обставини свідчать, що фактично між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виникли правовідносини купівлі-продажу спірного автомобіля. Однак з огляду на наявність відповідних життєвих обставин та тривалу процедуру перереєстрації транспортного засобу ОСОБА_3 на підставі довіреності передав право розпорядження автомобілем ОСОБА_1 та склав розписку про отримання грошових коштів від нього.

Оскільки між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 склалися довірительні стосунки, саме вона стала номінальним покупцем транспортного засобу за договором купівлі-продажу автомобіля, оскільки сам ОСОБА_1 не міг ним бути в зв`язку з наявною довіреністю від 25.05.2020. В подальшому, менш ніж через два місяці - 17.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 з вимогою повернути спірний автомобіль, основною метою якого було анулювати реєстрацію права на автомобіль.

При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин (постанова ВП ВС від 08.06.2021 року, справа № 662/397/15-ц).

З огляду на вказане, враховуючи встановлені обставини справи та процесуальні позиції сторін, висловлені впродовж розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання фіктивним договору купівлі-продажу спірного авто, укладеного з ОСОБА_4 від 26.05.2020 та визнання за ним права власності на це авто. Оскільки з огляду на вказані обставини зустрічний позов є безпідставним, апеляційний суд відмовляє в задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_8 .

Щодо інших позовних вимог. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що позивачем не надано жодних доказів в підтвердження того, що він є власником майна, на витребуванні якого він наполягає (окрім телефону IPhone SE Gold, 32 Gb, MQ4Y2LL/2, Model НОМЕР_3 , ІМЕІ НОМЕР_2 , документи на який наявні у позивача), а також позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів наявності витребовуваного майна у відповідачки, в той час як остання заперечує факт знаходження у неї вказаного майна. Подані позивачем фотографії не можуть бути належними доказами наявності на даний момент у відповідачки вказаного майна. Виписка з карткового рахунку, з якої вбачається зняття грошових коштів не підтверджує того факту, що саме за рахунок цих грошових коштів здійснювалось придбання спірних речей. Розписок, чеків тощо на підтвердження вказаних обставин відсутні.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч.ч. 2-3 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Змагальність цивільного процесу передбачає активну процесуальну позицію сторін в справі та, відповідно, покладає обов`язки на учасників подавати докази, клопотання, заяви, вчиняти відповідні процесуальні дії з метою доведення власної позиції та спростування позиції опонента. Роль суду за концепцією змагального процесу полягає у балансуванні інтересів сторін, сприянні в реалізації процесуальних прав та обов`язків учасників справи тощо. При цьому суд наділяється активною процесуальною позицією лише в деяких виключних випадках з огляду на характер та предмет спору. В інших випадках за загальним правилом саме на сторони покладається обов`язок вчинення процесуальних дій з метою доведення відповідної позиції.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч.ч. 3-5 цієї статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо інших доводів апеляційної скарги. Апелянт посилається на наявність конфлікту інтересів в діях представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 , оскільки останній напередодні звернення до суду з позовом надавав йому консультації щодо спірних питань. Разом з тим, апелянт в своїй скарзі пояснює, що познайомився з адвокатом Петровим В.С. на зустрічі з ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , на якій адвокат Петров В.С. просив повернути спірний автомобіль ОСОБА_4 , оскільки саме вона є законним та єдиним власником. Отже посилання апелянта спростовуються його власними поясненнями.

Щодо апеляційної скарги на ухвалу суду про відмову в призначенні почеркознавчої експертизи. ОСОБА_1 подав клопотання до суду та просив призначити почеркознавчу експертизу з метою встановлення дійсності підпису ОСОБА_4 в документах про надання юридичних послуг адвокатом Петровим В.С. Апеляційний суд зауважує, що вказані документи не являються предметом розгляду даної справи та не впливають на оцінку обставин справи та правову кваліфікацію правовідносин. Будь-яких заяв чи клопотань щодо неналежного представника ОСОБА_4 в процесі розгляду справи не подавала. Так само ОСОБА_4 не заперечувала існування договірних відносин щодо надання юридичних послуг з ОСОБА_5 , який до того ж представляв її інтереси в суді апеляційної інстанції. Тобто, призначення судової почеркознавчої експертизи в справі за клопотанням ОСОБА_1 не вбачається доцільним в контексті обставин даної справи. Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку по суті процесуального питання, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу на ухвалу про відмову в призначенні експертизи.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги на рішення суду знайшли своє підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України, частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує частково оскаржуване рішення та в скасованій частині ухвалює нове рішення. Оскільки доводи апеляційної скарги на ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про призначення експертизи не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд відмовляє в задоволенні цієї апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 червня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 щодо автомобіля - скасувати.

В скасованій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати фіктивної угоду купівлі-продажу № 6069/20/0011325 від 26.05.2020 про придбання ОСОБА_4 автомобілю Hyunday Accent 2007 р.в. д/н НОМЕР_1 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на підставі угоди купівлі-продажу з ОСОБА_3 від 25.05.2020 р.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 червня 2021 року про відмову у призначенні почеркознавчої експертизи залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда

Повний текст постанови складений 01 травня 2023 року

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк