Справа № 214/7164/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

27 червня 2023 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Чернової Н.В.,

при секретарі судового засідання Гончар Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження, при заочному розгляді, цивільну справу №214/7164/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої адміністративним правопорушенням,-

ВСТАНОВИВ:

26.12.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся суду із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 1500, 00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої адміністративним правопорушенням та компенсацію моральної шкоди у розмірі 5000, 00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він мешкає у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 27.08.2013 року. 09.09.2022 року о 21 год. 30 хв. по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 умисно, з хуліганських спонукань, з мотивів явної неповаги до суспільства та інституту приватної власності, обмалював фарбою паркан ОСОБА_1 нецензурними словами. За вказаним фактом ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області 20.09.2022 року було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №609959 відносно ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. 30.09.2022 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області постановлено ухвалу, якою визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. 07.09.2022 року ФОП ОСОБА_3 було надано послугу з прибирання, а саме фарби на воротах, проте провести їх до первісного стану не вдалося через кристалізацію фарби. Загальна вартість послуги склала 1 500, 00 грн. Ворота, на яких ОСОБА_2 фарбою зробив напис нецензурними словами є загальнодоступними, тобто будь-які особи, в тому числі сусіди та знайомі, які проходили біля будинку могли прочитати даний напис та змінити позитивну оцінку та ставлення до позивача, як особи. Вказані протиправні дії відповідача порушили його звичайний образ життя. Позивач постійно почав аналізувати свої взаємовідносини з сусідом. В нього виник страх, що сусіди та знайомі за його відсутності називають його нецензурними словами, які використав відповідач. Вказані обставини спричинили хвилювання, погіршення настрою, негативні емоції, що в сукупності вплинуло на реалізацію його життєвих намірів. Після протиправних дій відповідач не вибачився, та не відшкодував матеріальні збитки. У зв`язку із спричиненням ОСОБА_4 шкоди його майну, вважає, що є всі підстави стягнути з нього 1500, 00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та моральну шкоду в розмірі 5 000, 00 грн., а також судові витрати.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2022 року матеріали позовної заяви передано в провадження судді Чернової Н.В. (а.с. 36).

Ухвалою суду від 09.01.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.39-40).

Позивач в судове засідання не з`явися, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не подавав. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавав.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме ст.280 ЦПК України.

Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку з господарчими побудовами від 27.08.2013 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, зареєстроване приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулібідою Є.М. від 27.08.2013 року (а.с. 9-14).

06.09.2022 року о 21 год. 30 хв. по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 обмалював паркан ОСОБА_1 нецензурними словами, чим своїми діями вчинив дрібне хуліганство. Даний факт підтверджується фото-таблицею із зображенням напису нецензурними словами, зроблений ОСОБА_2 на воротах (а.с. 15, 16).

За вказаним фактом відділенням поліції №4 КРУП ГУНП у Дніпропетровській області 20.09.2022 року було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №609959 відносно ОСОБА_2 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП (а.с. 18).

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.09.2022 року у справі №214/5046/22, яка набрала законної сили 11.10.2022 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 грн., 00 коп.(а.с. 19-20).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

У постанові Верховного Суду від 19.12.2019 року у справі №520/11429/17 зазначено, що преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиціальні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно.

У зв`язку з цим, факт завдання ОСОБА_2 шкоди є преюдиціальним та доказуванню не підлягає, оскільки його істину вже встановлено у судовому рішенні і немає необхідності встановлювати його знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який набрав законної сили.

ФОП ОСОБА_3 було надано послугу з прибирання, а саме видалення фарби на воротах, проте привести їх до первісного стану не вдалося через кристалізацію фарби. Загальна вартість надання вказаної послуги склала 1 500 грн., що підтверджується копією акту-наряду від 07.09.2022 року та копією фіскального чеку від 07.09.2022 року (а.с. 21, 22, 23).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1, п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкод и, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписами ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦПК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1, п. 3. ч. 2, ч.ч. 3-4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчувати страждання (моральну шкоду).

Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Розмір компенсації зазвичай становить 100-5000 євро. Так, рішенням від 27.07.2004 року по справі «Ромашов проти України», Європейський суд по правам людини присудив заявнику у відшкодування моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 регламенту суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких суд може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.

Право на відшкодування з урахуванням практики ЄСПЛ повинно носити ефективний характер і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже, має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вжити заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з прав людини. До того ж будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам.

При вирішенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, доказами можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначається у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України.

Отже, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19.

Так, матеріалами справи доведено, що відповідач ОСОБА_2 фарбою обмалював паркан позивача ОСОБА_1 нецензурними словами. ФОП ОСОБА_3 було надано послугу з прибирання, а саме видалення фарби на воротах, проте привести їх до первісного стану не вдалося через кристалізацію фарби. Загальна вартість надання вказаної послуги склала 1 500 грн., що підтверджується копією акту-наряду від 07.09.2022 року та копією фіскального чеку від 07.09.2022 року (а.с. 21, 22, 23).

Вказані протиправні дії відповідача порушили звичайний образ життя позивача. Це спричинило дискомфорт у його житті у нього виник страх, що сусіди та знайомі за його відсутності називають його нецензурними словами, які використав відповідач. Вказані обставини спричинили хвилювання, негативні емоції, що в сукупності вплинуло на реалізацію його життєвих намірів. Внаслідок вчинення протиправних дій відповідача позивач частково втратив впевненість в правильності своїх вчинків.

Отже, суд погоджується із доводами позивача про заподіяння йому протиправними діями відповідача матеріальної та моральної шкоди, а відтак вважає справедливим задовольнити його позовні вимоги.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги характер страждань позивача, обсяг заподіяної їм шкоди та обставини, за яких така шкода була заподіяна, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а тому слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 1 500 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Визначаючи розмір компенсації позивачу моральної шкоди, суд керується принципами виваженості, розумності та справедливості, характеру та обсягу душевних страждань, яких позивач зазнав в результаті протиправних дій відповідача.

Відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. буде розумним і справедливим відшкодуванням (компенсацією) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, а тому вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп. (а.с. 33).

Крім того, в позовній заяві позивач просив стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000, 00 грн.

Відповідно до ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

16.12.2022 року між адвокатським бюро «Євгенія Морозова» в особі керівника адвоката Морозова Є.Є. та Конончуком О.М. укладено договір про надання юридичної (правничої) допомоги (далі - Договір). 16.12.2022 року між адвокатським бюро «Євгенія Морозова» в особі керівника адвоката Морозова Є.Є. та Конончуком О.М. укладено додаткову угоду до Договору, якою визначено, що Бюро приймає на себе зобов`язання надати за дорученням Клієнта юридичну (правничу) допомогу представництво інтересів ОСОБА_1 у Саксаганському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом складання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Згідно п. 2 додаткової угоди до Договору вартість послуг адвоката за додатковою угодою та на виконання Договору, за домовленістю сторін, складає винагороду (гонорар), яка обчислюється та оплачується наступним чином: 2 000, 00 грн. (а.с. 24-28).

Відповідно до Акту прийому-здачі наданих послуг за Договором від 22.12.2022 року вартість наданих Виконавцем (Бюро) та отриманих Замовником (Клієнтом) послуг склала 2 000 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 19.12.2022 року (а.с. 29, 30).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Щодо розміру компенсації судових витрат на правничу допомогу судом береться до уваги наступне.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Судом при вирішенні питання про компенсацію витрат на правничу допомогу враховано складність даної справи, обсяг робіт проведених адвокатом, критерії розумності їхнього розміру.

З урахуванням вище викладеного, проаналізувавши наведений детальний опис наданих позивачу адвокатом Морозовим Є.Є. послуг, вимоги, з якими позивач звернувся до суду; складність справи; вартість послуг адвоката у справі, визначених в розмірі 2 000,00 грн., розумності їхнього розміру, необхідність таких витрат для даної справи, часу витраченого адвокатом на надання правової допомоги, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2000, 00 грн. витрат на правничу допомогу, що відповідає критерію реальності наданих адвокатом послуг.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 280-284, 287, 354, 355, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої адміністративним правопорушенням задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1500, 00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої адміністративним правопорушенням та компенсацію моральної шкоди у розмірі 5000, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 2000 грн. 00 коп.

Після набрання рішенням суду законної сили видати виконавчий лист для пред`явлення на виконання у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його підписання не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Заочне рішення може бути переглянуте судом першої інстанції за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно зі ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку безпосередньо до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Відомості про сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Н.В. Чернова