Справа № 510/1781/21
Провадження № 2/510/281/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.03.2023 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Бошков І.Д.,

за участю секретаря Березенко С.П.

розглядаючи у підготовчому відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Відповідачі у підготовче судове засідання не явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував.

Позивач у підготовче судове засідання не явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі на задоволенні позову наполягала.

В ході судового розгляду справи позивач за первісним позовом ОСОБА_2 подав заяву про залишення без розгляду його позовної заяви.

Ухвалою суду від 07.03.2023р. первісна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно була залишена без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін та їх і/н; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 ; копія технічного паспорту із надвірними спорудами АДРЕСА_1 ; копія договору дарування від 10.12.2021р.; копія акту прийому - передання за договором дарування від 10.12.2021р.; копія договору купівлі - продажу від 24.04.2021р.; копія акту прийому - передання за договором купівлі - продажу від 24.04.2021р.; копія заповіту ОСОБА_5 від 17.01.1994р.; копія будинкової книги прописки громадян; копія виписки з погосподарської книги виконавчого комітету Ренійської міської ради від 08.02.2023р. № 33; копія спадкової справи № 40/2018 відкрита після смерті ОСОБА_4 .

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 10.12.2021р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 була досягнута домовленість про дарування житлового будинку АДРЕСА_1 . В цей же день сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. Відповідач ОСОБА_2 передав позивачу у власність обумовлене ними нерухоме майно, а позивач прийняла його в дар, тобто, позивач фактично вступила у володіння та користування цим майном. Сторони також домовились, що після підписання договору посвідчать укладений договір дарування в нотаріальному порядку.

Позивач неодноразово звертався до відповідача ОСОБА_2 із проханням переоформити відповідним чином житловий будинок, але кожен раз відповідач запевняв, що документи виготовляються. Однак по теперішній час належним будинок не переоформлений. На сьогоднішній день позивач продовжує користуватись житловим будинком, нести витрати на утримання зазначеного майна. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає та користується ним. Відповідачі або інші правонаступники власника жодного разу не витребували майно, вимог щодо його повернення не висували, не заперечували проти використання в особистих цілях.

Пізніше з`ясувалось, що відповідач ОСОБА_2 не переоформив вищезазначений житловий будинок на своє ім`я після укладання договору купівлі-продажу, який стався 24.04.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Крім того, ОСОБА_3 , в свою чергу, не встиг переоформити вищезазначений житловий будинок в порядку спадкування після померлої матері, отже на момент укладання договору купівлі-продажу між нами, відповідачі не були власниками вищезазначеного будинку. Так, власником будинку була ОСОБА_4 (матір відповідача ОСОБА_3 ), згідно записів погосопдарської книги № 6 (2016-2023р.р.), особовий рахунок НОМЕР_1 , яка за життя залишила заповіт від 17.01.1994р. на усе своє майно на ім`я відповідача ОСОБА_3 . Спадщину відповідач прийняв, що підтверджується копією спадкової справи № 40/2018 відкрита після смерті ОСОБА_4 . Про ці обставини позивачу не було відомо до укладання договору. Особисто ОСОБА_2 запевнив, що усі питання вирішить та оформлять правочин.

Таким чином, на момент оформлення сторонами договору дарування нерухомого майна відповідач не мала на це право. Враховуючи вищенаведене, позивач була вимушена звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору дарування була досягнута угода по всіх істотних умовах, крім того відбулось повне виконання договору, а саме відповідач ОСОБА_2 передав позивачу нерухоме майно та документи на нього, а позивач прийняла майно, фактично вступила у володіння цим майном.

Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Так, позивач набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 330, 328, 388, ЦК України (2003 р.) суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок із надвірними спорудами АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Д. Бошков