23.03.2023 Справа № 363/3196/22
РІШЕННЯ

Іменем України

23 березня 2023 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Свєтушкіної Д.А., при секретарі судових засідань Андрєєвій О.А., за участі позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 про встановлення порядку володіння та користування квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 про встановлення порядку володіння та користування квартирою, в якій позивач просить встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , наступним чином: виділити у володіння і користування ОСОБА_1 ізольовану кімнату площею 21,1 кв. м (за планом №6) і лоджію площею 1,7 кв. м, вихід на яку розташований у цій кімнаті; виділити у володіння і користування ОСОБА_2 ізольовану кімнату площею 12,0 кв. м (за планом №9), у якій є дві вбудовані шафи по 0,8 кв. м кожна, та ізольовану кімнату площею 7.5 кв. м (за планом №10), у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити коридор площею 7,1 кв. м, вбудовану шафу площею 0.9 кв. м, ванну кімнату площею 2,0 кв.м, вбиральню площею 0,9 кв. м, кухню площею 5,7 кв. м та лоджію площею 0,8 кв. м; визнати право користування приміщеннями, що виділені ОСОБА_1 та приміщеннями, що залишені у спільному користуванні обох співвласників, за ОСОБА_3 , як за членом сім`ї позивача; визнати право користування приміщеннями, що виділені ОСОБА_2 та приміщеннями, що залишені у спільному користуванні обох співвласників, за ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , як за членами сім`ї відповідача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він та його мати ОСОБА_2 є співвласниками майна - квартири АДРЕСА_1 . Незважаючи на їхні родинні зв`язки та досить дружні відносини між ними виник спір щодо порядку користування квартирою. У квартирі вони спільно проживають з 2000 року та зареєстровані за цією адресою. Також, ними здійснюється спільне утримання даної квартири та все майно, що знаходиться в квартирі, належить їм. Позивачу належить 1/2 права власності на квартиру. Позивач є співвласником квартири на підставі договору дарування частини квартири від 19.12.2016 p., що зареєстрований приватним нотаріусом Голуб JI.A. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 2224. Відповідачу належить 1/2 права власності на Квартиру. Відповідачка є співвласником квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.09.2000 p., зареєстрований приватним нотаріусом Левчук О.Б. та зареєстрований Вишгородським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за 1/2 ОСОБА_3 , 1/2 ОСОБА_2 та занесена в реєстрову книгу №23 за реєстровим номером 12/4 18.09.2000 р. Окрім позивача і відповідача в квартирі зареєстровані: ОСОБА_3 , який є батьком позивача та колишнім чоловіком відповідача; ОСОБА_4 , син відповідача та брат позивача; ОСОБА_3 , неповнолітня (2018 р. н.) донька ОСОБА_4 і онука відповідачки. Між позивачем та відповідачем склався та був фактично прийнятий порядок користування квартирою. Незважаючи на раніше прийнятий порядок користування квартирою, останнім часом відповідачка ігнорує належні позивачу права володіння і користування квартирою, що призводить до конфліктів. На неодноразові звернення позивача з проханням дотримуватися порядку користування квартирою, що склався раніше, відповідач не зважає. Позивач мав намір вирішити питання щодо порядку володіння і користування квартирою шляхом укладання відповідного договору. Пропозиція укласти такий договір і його проект було направлено відповідачу поштою, рекомендованим листом. Однак відповідачка ніяк не зреагувала на таку пропозицію і нерозкритий конверт було повернуто позивачу. Таким чином була виключена можливість врегулювати спір у позасудовому порядку. Поведінка відповідачки змушує позивача звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 20 жовтня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 24 листопад 2022 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що незважаючи на раніше погоджений між ним та ОСОБА_2 порядок користування квартирою, у них виникають конфлікти з приводу користування нею, підтримав позовні вимоги повністю та просив їх задовольнити. Судові витрати просив покласти на позивача.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі. Зауважила, що у позасудовому порядку питання встановлення порядку користування квартирою, вирішувати не хоче, оскільки вважає за необхідне, щоб зазначений порядок був встановлений судовим рішенням.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що він є батьком позивача по справі. Через постійні суперечки з відповідачем, які виникають щодо користування квартирою, він не може належним чином користуватися спірною квартирою, підтримав позовні вимоги повністю та не заперечував проти їх задоволення.

Третя особа ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги повністю та не заперечував проти їх задоволення.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають повному задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання відповідачем позову в цій справі не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Судом встановлено, що між сторонами по справі, яким на праві спільної часткової власності у рівних частках по 1/2 належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , виникли правовідносини пов`язані з користуванням цим житловим приміщенням.

З технічного паспорту на вищевказану квартиру вбачається, що спірна квартира складається із: трьох кімнат, житловою площею 40,6 кв.м., у тому числі одна кімната 21,1 кв. м., друга кімната 12,0 кв. м., третя кімната 7,5 кв.м, кухні - 5,7 кв.м., ванної кімнати - 2,0 кв.м., вбиральні 0,9 кв.м., коридору 7,1 кв.м., вбудованих шаф- 0,9 кв.м.; 0,8 кв.м.;0,8 кв.м., балкона 0,8 кв.м.;1,7 кв.м.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18.09.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Левчук О.Б.., ОСОБА_2 набула у власність частину вищевказаної квартири.

Згідно з договором дарування частини квартири від 19.12.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Голуб JI.A., ОСОБА_1 набув у власність частини вищевказаної квартири.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 07.03.2023 року вбачається, що на підставі договору дарування, серія та номер: № 2224, виданого 19.12.2016 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А. власником 1/2 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 форма власності: приватна, вид власності: спільна часткова.

З копії довідок на нерухоме майно від 03.03.2021 року № 237 та від 14.03.2023 року № 232 виданих КП «Вишгородське БТІ» вбачається, що право власності на частину вищевказаної квартири станом на 31.12.2012 року на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу № 5750 від 18.09.2000 року зареєстровано у книзі № 12/4 у КП «Вишгородське БТІ» за ОСОБА_2 .

Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади виданих Вишгородською територіальною громадою від 13.09.2022 року, 21.02.2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Непорушність права власності також закріплена в ст. 321 ЦК України.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном відповідної матеріальної компенсації.

Дана норма свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.12.2019 року у справі № 639/2184/16-ц.

Як роз`яснено в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" зі змінами, судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю.

Згідно з п.14 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника /учасників/ цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися, як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року за № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» /зі змінами/, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями /квартирами, кімнатами/ такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення /кухня, коридор тощо/ можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також між учасниками спільної сумісної власності.

Згідно норм ст.150 ЖК України, ст.ст.383, 405 ЦК України члени сім`ї власника житла мають право на користування спірною квартирою.

Тобто, члени сім`ї сторін мають право як члени сім`ї власників спірної квартири на користування нею.

При вирішенні спору стороною відповідача визнано позов та не запропоновано іншого, альтернативного варіанту порядку користування спірною квартирою ніж той, який був запропонований позивачем.

Суд звертає увагу сторін на те, що встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на таке майно, а тому виділені у користування приміщення можуть не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам. Критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.02.2016 р. у справі № 6-1500цс15.

Проаналізувавши всі надані докази, з врахуванням всіх вищенаведених обставин та визнання позову відповідачем, суд вважає, за можливе встановити порядок користування квартирою відповідно до запропонованого позивачем варіанту.

Таким чином, суд вважає можливим встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , наступним чином: виділити у володіння і користування ОСОБА_1 ізольовану кімнату площею 21,1 кв. м (за планом №6) і лоджію площею 1,7 кв. м, вихід на яку розташований у цій кімнаті; виділити у володіння і користування ОСОБА_2 ізольовану кімнату площею 12,0 кв. м (за планом №9), у якій є дві вбудовані шафи по 0,8 кв. м кожна, та ізольовану кімнату площею 7.5 кв. м (за планом №10); у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити коридор площею 7,1 кв. м, вбудовану шафу площею 0,9 кв. м, ванну кімнату площею 2,0 кв.м, вбиральню площею 0,9 кв. м, кухню площею 5,7 кв. м та лоджію площею 0,8 кв. м.; визнати право користування приміщеннями, що виділені ОСОБА_1 та приміщеннями, що залишені у спільному користуванні обох співвласників, за ОСОБА_3 , як за членом сім`ї позивача; визнати право користування приміщеннями, що виділені ОСОБА_2 та приміщеннями, що залишені у спільному користуванні обох співвласників, за ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , як за членами сім`ї відповідача.

Таке рішення, на думку суду, буде відповідати інтересам сторін та не порушуватиме їх права на користування належною їм квартирою.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 про встановлення порядку володіння та користування квартирою - задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , наступним чином:

- виділити у володіння і користування ОСОБА_1 ізольовану кімнату площею 21,1 кв. м (за планом №6) і лоджію площею 1,7 кв. м, вихід на яку розташований у цій кімнаті,

- виділити у володіння і користування ОСОБА_2 ізольовану кімнату площею 12,0 кв. м (за планом №9), у якій є дві вбудовані шафи по 0,8 кв. м кожна, та ізольовану кімнату площею 7.5 кв. м (за планом №10).

- у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити коридор площею 7,1 кв. м, вбудовану шафу площею 0,9 кв. м, ванну кімнату площею 2,0 кв.м, вбиральню площею 0,9 кв. м, кухню площею 5,7 кв. м та лоджію площею 0,8 кв. м.

Визнати право користування приміщеннями, що виділені ОСОБА_1 та приміщеннями, що залишені у спільному користуванні обох співвласників, за ОСОБА_3 , як за членом сім`ї позивача

Визнати право користування приміщеннями, що виділені ОСОБА_2 та приміщеннями, що залишені у спільному користуванні обох співвласників, за ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , як за членами сім`ї відповідача.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя Д.А. Свєтушкіна