Справа № 214/6884/22
У Х В А Л А

02 травня 2023 року Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Сіденка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Чаплиги О.О.,

представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 ,

у відсутність позивача ОСОБА_4 ,

розглядаючи у судовому засіданні в м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_4 та просить суд розділити майно, а саме автомобіль марки Opel Astra G 2008 року випуску, що є об`єктом спільної власності подружжя, стягнувши вартість 1/2 частини автівки у сумі 88 102,00 грн. та вартість 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_2 її особистою приватною власністю, посилаючись на спір між ними з відповідачем з приводу спільного нажитого майна та придбання за особисті кошти вказаного будинку.

Ухвалою суду від 08 лютого 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

До суду надійшла зустрічна позовна заява відповідача ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у якому він просить визнати договір купівлі-продажу за номером 477 від 10.06.2015 укладеними між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та договір дарування за № 503 від 18.06.2015 удаваними, учиненими для приховання реального прававочину придбання квартири АДРЕСА_3 за рахунок коштів подружжя договором купівлі-продажу укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та договором купівлі-продажу укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , визнавши за ним право власності на частину квартири АДРЕСА_4 , частину квартири АДРЕСА_3 та частину автомобіля KIA Sportage державний номер НОМЕР_1 , посилаючись на придбання вказаного рухомого та нерухомого майна у період шлюбу за спільні кошти подружжя.

У судовому засіданні відповідач та його представник наполягали на об`єднанні вимог зустрічного позову з первісним позовом.

Представник позивача покладався на розсуд суду.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Положеннями статті 43 ЦПК України визначені загальні процесуальні права та обов`язки учасників справи.

Відповідно до частин 1-3 статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

У постанові від 30 листопада 2020 року по справі № 521/14818/19 (провадження № 61-13184ск20) Верховний Суд зазначив, що за своєю суттю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.

Умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

Частина перша статті 188 ЦПК України визначає, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Зустрічний позов не є похідною вимогою від первинного позову, а є вимогою, яка повністю (або частково) виключить задоволення первинного позову.

Правова природа зустрічного позову у тому, що він робить неможливим розгляд первісного позову без зустрічного, оскільки направлений на зарахування вимог або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю чи частково задоволення первісного позову, або коли виникають з одних правовідносин.

Згідно тексту первісного позову, позивач ОСОБА_4 просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя (рухомого та нерухомого), визнавши за нею право власності на об`єкт нерухомого майна, як набутий за особисті кошти.

Натомість відповідач ОСОБА_3 крім поділу спільно нажитого у період шлюбу майна, просить також визнати удаваними правочини, укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , та з метою приховання реального правочину, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , з приводу нерухомого майна, яке не є предметом розгляду первісного позову.

При цьому розгляд зустрічного позову потребує залучення до участі у справі інших осіб відповідачів та третіх осіб, як сторін оспорюваних правочинів, які ОСОБА_3 просить визнати удаваними, тому одночасний розгляд таких позовних вимог значно розширює коло обставин, які стосуються предмету доказування та підлягають встановленню, що може призвести до порушення строків розгляду справ.

Судом не встановлено підстав, які б свідчили про доцільність спільного розгляду позову, враховуючи різні предмети спору (різне рухоме та нерухоме майно), та неможливість розгляду вимог за первісним позовом без зустрічного.

Тому у прийнятті зустрічної позовної заяви слід відмовити та повернути її відповідачу.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

В справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року Європейський суд з прав людини зазначав, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Таким чином, відмова у прийнятті та повернення зустрічного позову не є порушенням права ОСОБА_3 на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не перешкоджає йому звернутися до суду з вказаним позовом в загальному порядку.

Керуючись статями 188, 197-200 ЦПК України, суд

ухвалив:

відмовити у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочинів удаваними, поділ майна подружжя.

Копію зустрічної позовної заяви долучити до справи.

Зустрічну позовну заяву з доданими до неї документами повернути заявнику разом із копією ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України.

Суддя С.І. Сіденко