Справа № 199/3903/21
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

21.04.2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді - Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання - Хамула А.С.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

До Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого з урахуванням подальшого уточнення послалась на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний момент навчається на третьому курсі Національного технічного університету «Дніпропетровська політехніка» на факультеті інформаційних технологій на денній формі навчання на контрактній основі. Добровільну матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає. З викладених підстав позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просить суд призначити до стягнення з відповідача на користь позивача на утримання спільного повнолітнього сина сторін аліменти в розмірі частки від усіх доходів (заробітку) відповідача до досягнення дитиною двадцяти трьох років за умови, що він буде продовжувати навчання, а також просить суд стягнути з відповідача на свою користь понесені нею судові витрати на отримання правової допомоги в сумі 5500,00 гривень.

Позивач в судовому засіданні підтримала позов із викладених у ньому підстав та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі в уточненій редакції, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Разом з тим, позивач просила суд стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати в загальному розмірі 8200 гривень, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, своїм правом на подання відзиву не скористався, про причини своєї неявки суд не повідомив.

За таких обставин у відповідності до ст.ст.211, 223, 240, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності відповідача та здійснити розгляд справи по суті в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України.

Вислухавши позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що сторони з 30 липня 1997 року до 17 вересня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась спільна дитина - син ОСОБА_4 , який 14 вересня 2019 року здійснив державну реєстрацію зміни свого прізвища на « ОСОБА_5 ». На даний час син проживає разом із позивачем, що підтверджується копіями свідоцтв про народження, зміну імені, копією заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська про розірвання шлюбу, копією довідки про реєстрацію місця проживання особи (а.с.33, 34, 36, 38).

Також судом встановлено, що станом на час подання позову та його розгляду судом спільна дитина сторін навчається на умовах договору на 3 курсі денної форми здобуття освіти у Національному технічному університеті «Дніпропетровська політехніка» на факультеті інформаційних технологій. Передбачене закінчення навчання 30 червня 2024 року. Дані обставини підтверджуються копіями паспорту спільної дитини сторін та довідки навчального закладу №16/56-1164 від 26 жовтня 2022 року (а.с.35,37).

Окрім того, як встановлено судом в ході розгляду справи та не спростовується матеріалами справи, спільний повнолітній син сторін потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надавати таку допомогу, хоча цього не здійснює.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами СК України.

Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обв`язку.

Нормою ст.198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Положеннями ст.200 ч.1 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України.

Відповідно до ст.182 ч.1 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст.200 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі зазначених доказів фактичні обставини спірних правовідносин в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку, що стягнення аліментів на утримання сина/дочки, які продовжують навчання є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання повнолітні син/дочка зазвичай не мають самостійного і достатнього заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх сина/дочку, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). При встановленні потреби в утриманні повнолітнього сина/дочки суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють їх дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Наведені правові висновки суду узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду у постановах від 06 серпня 2018 року по справі №748/2340/17, від 25 лютого 2020 року по справі №521/4397/17, від 01 квітня 2020 року по справі №521/16268/18, від 20 травня 2020 року по справі №635/1139/17, від 17 червня 2020 року по справі №761/10510/17, від 04 серпня 2020 року по справі №489/100/18.

Стосовно спірних правовідносин сторін у даній цивільній справі, то в ході її розгляду судом достеменно встановлено наявність у сторін спільної повнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і який продовжує навчання, у зв`язку із чим вочевидь потребує матеріальної допомоги своїх батьків. Разом з тим, коштів самої лише позивачки для утримання спільної повнолітньої дитини сторін не вистачає, а тому є потреба в наданні утримання і з боку відповідача, який належної матеріальної допомоги не надає, хоча може надавати. Крім того, приймаючи до уваги відсутність в суду даних щодо наявності у відповідача інших утриманців, скрутного матеріального становища та/або незадовільного стану здоров`я, відсутність доказів припинення права на аліменти на підставі ст.190 СК України, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність їх задоволення, проте частково.

Частковість задоволення позовних вимог полягає у визначенні дати, з якої підлягають стягненню аліменти у встановленому судом розмірі, а також судових витрат на отримання позивачем правової допомоги.

Нормою ст.191 СК України в контексті положень ст.201 СК України встановлено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Позивач звернулась до суду із даним позовом 28 травня 2021 року, тобто до досягнення спільним сином сторін повноліття, оскільки останній народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За таких обставин, враховуючи, що згідно усталеної судової практики особа вважається такою, що досягла певного віку, не в день її народження, а починаючи з 00 годин наступної доби, суд приходить до висновку про необхідність призначення стягнення аліментів не з дати подання позову, а з моменту досягнення повноліття спільного сина сторін, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_3 включно і до досягнення повнолітнім сином двадцяти трьох років або до завершення навчання.

Керуючись положеннями ст.264 ч.1 п.7, ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання даного рішення суду про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи положення ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України і те, що позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за даною категорією справ, приймаючи до уваги, що судом апеляційної інстанції питання про розподіл судових витрат позивача по справі у відповідності до норми ст.141 ч.13 ЦПК України не вирішувалось, що покладає саме на суд першої інстанції обов`язок здійснити розподіл таких судових витрат при ухваленні рішення у справі по суті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень, а на користь позивача понесені останньою витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 2700 гривень у відповідності до змісту укладеного між позивачем та її адвокатом акту №3 прийому-передачі послуг. Решта заявлених витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 5500 гривень, а саме відповідно до акту №1 прийому-передачі послуг, покладенню на відповідача не підлягає, виходячи з наступного. Так, за вказаним актом до зазначеної суми вартості правової допомоги включено послугу адвоката з участі у судових засіданнях по справі, однак фактично представник позивача (адвокат) у жодному судовому засіданні участі не приймала, а вартість такої послуги, як і інших послуг за цим актом, окремо не вказано, що виключає можливість виокремлення вартості фактично не наданої послуги із загальної суми за актом №1. Останнє, в свою чергу, унеможливлює як повне (буде включати вартість ненаданої послуги), так і часткове (неможливість визначення і виключення вартості ненаданої послуги) задоволення вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за актом №1.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.18, 182, 190, 191, 198-201 СК України, ст.ст.5, 12, 13, 19, 76-82, 89, 95, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 280-282, 289, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ), щомісячно, починаючи з 29 травня 2021 року і до досягнення повнолітнім сином двадцяти трьох років або до завершення навчання (в залежності від того, яка подія настане першою).

У задоволенні іншої частини позовних вимоги - відмовити.

У порядку розподілу судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) понесені останньою витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2700 гривень.

У порядку розподілу судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 25 квітня 2023 року.

Суддя А.М. Авраменко