Справа №303/2982/23
2/303/462/23 Номер стат. звіту - 43
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 серпня 2023 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Мирошниченка Ю.М.

при секретарі Лукач К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, покликаючись на те, що сплатив Громадській організації «Українське товариство охорони птахів» 87583,50 грн. страхового відшкодування, що становить вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Mitsubishi L200», пошкодженого в результаті ДТП, винуватцем якого є відповідач. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПАТ «СК «ПЗУ Україна», яка виплатила позивачу суму страхового відшкодування у добровільному порядку 33981,90 грн. та за рішенням суду 49328,91 грн., що складають вартість заподіяного страхувальнику матеріального збитку за винятком франшизи. Просить стягнути з відповідача 4227,69 грн., що є різницею між фактичним відшкодуванням завданої страхувальнику (потерпілому) з вини відповідача шкоди і страховою виплатою, здійсненою його страховиком.

Відповідач позов не визнає, просить розглянути справу без його участі.

Позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно зі статтею 779 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).

Згідно з частиною другою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування».

У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.

Зважаючи на виплату позивачем страхового відшкодування, до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілій страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із заподіянням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту першого частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

З матеріалів справи вбачається, що 03 липня 2021 року о 06 годині 25 хвилин біля будинку № 84 на вул. Головній в с. Дунковиця з вини ОСОБА_1 , який керуючи автомобілем «Mersedes Benz» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сталася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Mitsubishi L200» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що був застрахований від ризиків, які можуть виникнути у процесі його експлуатації відповідно до договору добровільного комплексного страхування ризиків PKS № 2002009 FO-00514080, укладеного між ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та Громадською організацією «Українське товариство охорони птахів» 09 грудня 2020 року.

Постановою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 30 липня 2021 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Mersedes Benz» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на час ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно з полісом ЕР № 202239194 з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну третіх осіб у розмірі 130000 грн. та франшизою 2600 грн.

Відповідно до звіту № 153370 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу вартість відновлювального ремонту КТЗ «Mitsubishi L200» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 85910,81 грн. з урахування ПДВ та нових складників і матеріалів.

З метою досудового врегулювання спору ПрАТ «ПРОСТО-страхування» направило на адресу ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» заяву про страхове відшкодування, за наслідками розгляду якої останнє 24.01.2022 р. частково сплатило страхове відшкодування в розмірі 33981,90 грн.

Решта встановленої Звітом вартості матеріального збитку за відрахуванням франшизи становила 49328,91 грн., які були стягнуті з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ПрАТ «ПРОСТО-страхування» за рішення Господарського суду м. Києва від 09.12.2022 р.

Водночас у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 (справа №922/4013/17) зроблено висновок, згідно з яким звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

На підтвердження фактичних витрат на відновлення автомобіля «Mitsubishi L200» після ДТП позивачем надано рахунок № 051 від 29.07.2021 р., за яким ТОВ «Автоцентр Ужгород» за ремонт транспортного засобу сплачено 87583,50 грн.

Оскільки вартість реального майнового збитку, завданого Громадській організації «Українське товариство охорони птахів» пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП (87583,50 грн.), яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування (83310,81 грн.), то з ОСОБА_1 , як винної особи, на користь ПрАТ «ПРОСТО-страхування» як особи, до якої перейшло право вимоги, підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням, що становить 4227 грн.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) та від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

Ухваливши рішення по суті справи суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України, згідно з частиною першою якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь держави підлягають стягненню 2684 грн. судового збору.

Крім того, звертаючись до суду, позивач навів розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, вартість якої становить 3000 грн.

Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, з-поміж іншого належать витрати на професійну правничу допомогу (частина третя статті 133 ЦПК України).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав договір № 1 від 02 січня 2020 року про надання правової допомоги, реєстр справ, детальний опис наданих послуг і банківський платіжний документ, з яких убачається, що за консультацію, підготовку й подання позову ПрАТ «ПРОСТО-страхування» 03.03.2023 р. сплатило Адвокатському бюро «Синюк і партнери» 3000 грн.

За змістом норм частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова Верховного суду від 24.01.2022 . у справі № 757/36628/16-ц).

Таким чином, позивачем відповідно до статті 81 ЦПК України доведено надання йому адвокатом вказаних послуг та їхню вартість, що підлягає стягненню з відповідачки у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 19, 76-83, 141, 200, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 4227 (чотири тисячі двісті двадцять сім) гривень 69 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» витрати по оплаті судового збору в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» судові витрати, пов`язані із оплатою професійної правової допомоги у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування», місцезнаходження м.Київ, вул.Герцена, буд.10, IBAN UA3011146, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 02.08.2023 року.

Суддя Юрій Мирошниченко