Справа №461/2314/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2023 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Мироненко Л.Д.

за участю секретаря Забродоцької Я.Р.

представника позивача Плат Є.І.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Майхер О.Л., про розірвання договору довічного утриманнята скасування заборони відчуження на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги.

У травні 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання від 25.07.20120., посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Майхер О.Л. та зареєстрований у реєстрі за № 2164 із забороною на відчуження зареєстрованою у реєстрі за № 53299826.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 25.07.2020 р. вона будучи власником квартири АДРЕСА_1 уклала договір довічного утримання з ОСОБА_1 . Позивач вказує, що ОСОБА_1 для неї є сторонньою особою з якою вона познайомилась під час того, як остання навідувала її в якості соціального працівника. За умовами договору відповідач повинна була забезпечити пожиттєве утримання та надавати їй матеріальне забезпечення у сумі 1000 грн. кожного місяця. Крім того, за умовами договору, ОСОБА_1 повинна була забезпечувати позивача харчуванням, необхідним одягом та медикаментами, надавати медичну допомогу шляхом залученнякваліфікованихмедичних працівників, оплачувати за власний рахунок комунальні послуги, здійснювати догляд та надавати іншунеобхіднудопомогу. Водночас, відповідач не виконує вказані умови договору, матеріальне забезпечення у сумі 1000 грн. кожного місяця не надає, продуктів харчування не купує, комунальні послуги позивач сплачує за власний рахунок.

Враховуючи вищенаведене просить позов задовольнити.

Рух справи в суді.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30.05.2022р. відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 15.08.2022р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 10 січня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення судово-психіатричної експертизи.

Позиція сторін по справі.

Позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача та відповідач заперечували проти позовних вимог та просили відмовити у задоволенні позову.

Відповідач надала до суду письмові заперечення на позовну заяву в яких зазначила, що вона надавала позивачу грошові кошти для сплати комунальних платежів, оскільки остання бажала сплачувати їх самостійно. Крім того, відповідач зазначила, що сумлінно виконувала свої обов`язки за договором довічного утримання, зокрема надавала позивачу кошти в розмірі більш як 3000 грн. щомісячно. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що вона займалась приготуванням їжі, прибиранням квартири, забезпечувала позивача одягом, приходила до неї через день, а інколи й кожного дня для належного виконання своїх обов`язків Додатково зазначила, що з квітня 2022 рок сусіди позивачки почали налаштовувати останню проти неї. Так, відповідач вказує що у 2022 році, ОСОБА_3 під впливом сусідів замінила замки на вхідних дверях у квартиру та заблокувала можливість прийняття вхідних дзвінків від неї у телефоні. Крім того, відповідач повідомила, що позивач через похилий вік почала забувати інформацію, тому, можливо, остання забула те, що відповідач сумлінно виконує свої обов`язки за договором довічного утримання. Щодо твердження позивача, що вона є для неї сторонньою особою, ОСОБА_1 зазначила, що з позивачем вони знайомі більш ніж десять років,так як вона здійснювала догляд за позивачем в якості соціального працівника. Позивач в якийсь момент забажала укласти на користь відповідача заповіт, однак остання відмовилась та запропонувала укласти договір довічного утримання.

Враховуючи вищенаведене, просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 25.07.2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Майхер О.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 2164.

Відповідно до п. 1 договору ОСОБА_3 (відчужувач), передала у власність ОСОБА_1 (набувачу) квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого ОСОБА_1 зобов`язалася довічно доглядати та надавати матеріальне забезпечення ОСОБА_3 .

Відповідно до пункту 6 договору набувач зобов`язана надавати відчужувачу довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду (піклування).

За згодою сторін грошова оцінка матеріального забезпечення з утримання ( догляду) складає - 1000,00 (одна тисяча гривень 00 копійок) на місяць. Дана сума повинна сплачуватися набувачем відчужувану не пізніше 20 (двадцятого) числа кожного місяця за наступний місяць. Оцінка матеріального забезпечення підлягає індексації в порядку, визначеному законом.

Згідно пункту 7 договору Догляд (опікування), що надається набувачем відчужувану включає в себе :

-забезпечення відчужувача харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами;

-надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо);

-оплату за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів пов`язаних з проживанням в зазначеній квартирі відчужувача.

-здійснення догляду та надання необхідної допомоги.

До зобов`язань набувача також входить виконання додаткових доручень відчужувача необхідних для забезпечення останньої належним доглядом. Набувач зобов`язань безкоштовно забезпечувати відчужувача житлом у квартирі, яка їй передана за даним договором, довічно. Для проживання відчужувачу надається вся квартира, яка є предметом даного договору.

Згідно з п.15 у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувачане підлягають поверненню.

Як вбачається із копій квитанцій про оплату за надані житлово-комунальні послуги за 2021-2022 роки вони оплачені ОСОБА_3 .

Згідно копій квитанцій Укрпошти № 75 від 16.05.2022 року на суму 1020 грн, № 103 від 16.06.2022 року на суму 1530 грн, від 15.07.2022 року на суму 1530 грн, № 72 від 18.08.2022 року на суму 1530 грн., № 13 від 10.09.2022 року ОСОБА_1 надсилала у вказані дати грошові кошти ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст. 92 ЦПК України сторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.

Допитана в судовому засіданні в порядку ст. 92 ЦПК України позивач ОСОБА_3 вказала, що познайомилась з відповідачем, коли остання приходила до неї додому в якості соціального працівника. Через деякий час, ОСОБА_1 почала наполягати на укладенні в нотаріуса якогось договору, взамін чого остання буде її доглядати довічно. Тому, у липні 2020 року вони уклали договір довічного утримання. Однак, ОСОБА_3 повідомила, що ОСОБА_1 рідко приходила до неї, грошей на матеріальне утримання не давала, лише одного разу принесла штори та декілька раз купувала продукти харчування. Останній раз, відповідач приходила до неї додому в кінці літа 2022 року.

Допитана в судовому засіданні в порядку ст. 92 ЦПК України свідка відповідач ОСОБА_1 повідомила, що вона працює у благодійному фонді «ХеседАрье» соціальним працівником на умовах трудового договору. З позивачем познайомилась у 2013 році, коли провідувала останню в якості соціального працівника. Вказує, що в період пандемії вірусу Covid-19, вона продовжувала навідувати ОСОБА_3 , зокрема приносила їй продукти харчування та надавала іншу допомогу. ОСОБА_1 зазначила, що позивач ОСОБА_3 через деякий час після знайомства запропонувала укласти на її користь заповіт, однак вона відмовилась та взамін запропонувала укласти договір довічного утримання. Відтак, у липні 2020 року вони уклали вищевказаний договір. Свідок зазначає, що сумлінно виконувала свої обов`язки за вказаний договором, однак після повномасштабного вторгнення Росії на територію України стосунки між ними зіпсувались через різні політичні погляди. Зокрема у квітні 2022 року ОСОБА_3 поміняла замки на вхідних дверях у квартиру, а з серпня 2022 року заблокувала вхідні дзвінки від неї на телефоні. ОСОБА_1 додатково зазначила, що з липня 2020 року по липень 2021 року давала позивачу грошові кошти на оплату комунальних послуг, так як остання бажала оплачувати їх самостійно, а з липня 2021 року по липень 2022 року вона оплачувала комунальні платежі за позивача, однак платником вказувала ОСОБА_3 . Крім того, свідок вказала, що протягом 2020-2022 року надавала ОСОБА_3 матеріальне забезпечення на загальну суму 22 тисячі гривень, однак розписок про отримання коштів від останньої не брала, оскільки довіряла їй. Крім того, додатково придбала позивачу дві подушки, два комплекти постілі, килим, два покривала, зимове пальто, тюль, змішувачі для крана, телевізор на загальну суму близько 25 тисяч гривень. Повідомила, що кожного вівторка купувала позивачу продукти харчування, а щочетверга готувала їжу, а також купувала позивачу засоби гігієни. Також вказала, що у зв`язкуз погіршенням стосунків, з 16 травня 2022 року почала перераховувати кошти позивачу дистанційно за допомогою засобів поштового зв`язку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 повідомив, що є чоловіком відповідача ОСОБА_1 . Повідомив, що стосунки між позивачем та відповідачем були хорошими, він разом з дружиною допомагали позивачу матеріально, купували продукти харчування, крім того він ремонтував та обслуговував техніку, меблі у квартирі позивача. ОСОБА_4 , вказав, що відповідач щомісячно передавала ОСОБА_3 , 1000 гривень готівкою, без розписок, а також двічі на тиждень приходила до останньої додому, щоб здійснювати за нею догляд. Зазначив, що платежі за комунальні послуги ОСОБА_1 сплачувала самостійно, однак вказувала у якості платника позивача, щоб не принижувати її честь та гідність. Разом з відповідачем вони купували позивачу мікрохвильову піч, килим, тюль, подушки, покривала, пальта. Однак, після початку війни, стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , погіршились через різні політичні погляди. З травня 2022 року відповідач надає позивачу матеріальну допомогу через пошту.

Мотиви прийняття рішення судом

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 744 ЦК України, якою визначено поняття договору довічного утримання (догляду), зазначено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

У договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина 1 статті 749 ЦК України.

Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності, згідно з частиною 2 статті 749 ЦК

Відповідно до ст. 751 ЦК України, матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини, згідно частини 1 статті 755 ЦК України.

Положення ч.1 ст.755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення ст. 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як роз`яснив Верховний Суд у своїй постанові від 19 червня 2019 року по справі № 759/501/17, тлумачення п. 1 ч. 1 ст.755 ЦК свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Надаючи оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, наведеними сторонами доводи та заперечення по суті предмету позову, суд, з урахуванням правової природи укладеного договору та істотних умов договору, які узгоджені сторонами при його підписанні, вважає доведеним, що після укладання договору довічного утримання відповідач лише частково виконував взяті на себе зобов`язання за договором довічного утримання, а саме остання надавала позивачу матеріальне забезпечення з утримання в розмірі 1500 грн. в період з травня 2022 року по вересень 2022 року. (п.6 договору). При цьому, відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про виконання вказаного обов`язку з моменту укладання договору, тобто 25 липня 2020 року по травень 2022 року.

При встановленні факту неналежного виконання відповідачем обов`язків за договором довічного утримання, суд враховує, що згідно з п.7 вищевказаного договору набувачзобов`язаний забезпечити відчужувача харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами, однак належних та допустимих доказів, які свідчили б про виконання вказаного обов`язку відповідачем не надано. Долучені до матеріалів справи копії фіскальних чеків про придбання продуктів харчування протягом 2021-2022 років суд не бере до уваги, оскільки відсутні докази, що вказані продукти харчування придбавались саме для позивача. Не доведено також придбання речей, про які зазначала відповідач та свідок ОСОБА_4 .

Судовим розглядом було встановлено, що набувач зобов`язаний був проводити оплату за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів пов`язаних з проживанням в зазначеній квартирі відчужувача, однак наявними в матеріалах справи платіжними квитанціями підтверджується, що таку оплату здійснювала відчужувач самостійно. Доводи відповідача про те, що вона надавала позивачу грошові кошти для оплати комунальних послуг та те, що вона оплачувала такі послуги, вказуючи платником позивача, не підтверджуються жодними доказами та спростовані вищезгаданими квитанціями, долученими саме позивачем на підтвердження позовних вимог.

Крім того, суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_4 , оскільки він є чоловіком відповідача та матеріально зацікавленою особою у вказаній справі, а відтак його покази є необ*єктивними. Крім того, його показання спростовуються письмовими доказами та показаннями допитаного як свідка позивача, які у сукупності свідчать про неналежне виконання відповідачем зобов*язань за договором довічного утримання.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що вищевказаний договір довічного утримання, укладений між сторонами підлягає розірванню, оскільки відповідач неповно та неналежно забезпечував позивача доглядом, матеріальною допомогою та харчуванням.

Відповідно до частини 1 статті 756 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Майхер О.Л., про розірвання договору довічного утримання та скасування заборони відчуження на квартиру підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст., 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу МайхерОлени Любомирівни, про розірвання договору довічного утримання та скасування заборони відчуження на квартиру задовольнити повністю.

Розірвати договір довічного утримання від 25 липня 2020 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу МайхерОленою Любомирівноюза реєстраційним номером 2164.

Застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання, а саме:

- скасувати обтяження на нерухоме майно, а саме заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_1 , встановлену 25 липня 2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу МайхерОленою Любомирівною на підставі договору довічного утримання (догляду) від 25 липня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №2164, номер запису про обтяження 37477355, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53299826.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 9336 (дев`ятьтисячтристатридцятьшість) грн 60 коп.

Повний текст рішення виготовлено 18 січня 2023 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Л.Д. Мироненко