Ухвала

27 квітня 2023 року

місто Київ

справа № 501/2064/21

провадження № 61-5787ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 грудня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Слаєва Раїса Каримівна, про визнання недійсним договору застави майнових прав,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад змісту касаційної скарги

03 квітня 2023 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційного скаргою на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 грудня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року, просить оскаржувані судові рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Щодо дотримання заявницею строку на подання касаційної скарги

Згідно зі статтею 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Оскільки постанова Одеського апеляційного суду ухвалена 23 лютого 2023 року, повний текст складено 10 березня 2023 року, то останнім днем тридцяти денного строку для подання касаційної скарги, з урахуванням вихідного дня, є 10 квітня 2023 року.

Заявниця звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду у 17 квітня 2023 року, тобто з пропуском строку.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними.

У касаційній скарзі заявниця посилається на те, що копію рішення суду апеляційної інстанції вона не отримала до теперішнього часу, тому вважає, що є підстави для поновлення пропущеного строку на подання касаційної скарги.

Проте заявниця не підтвердила належними доказами факту невиконання апеляційним судом положень статті 272 ЦПК України щодо направлення їй копії оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції та вжиття нею невідкладних заходів, спрямованих на отримання копії судового рішення.

У розпорядженні Верховного Суду до стадії відкриття касаційного провадження немає матеріалів справи, що позбавляє можливості перевірити зазначені аргументи заявниці.

Водночас Верховним Судом ураховано, що до касаційної скарги долучено завірену керівником апарату Іллічівського міського суду Одеської області копію рішень судів першої та апеляційної інстанції, що спростовує доводи заявниці про неотримання копії постанови Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року.

Отже, наведені заявницею у клопотанні підстави поновлення строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки не підтверджені.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Тому заявниці необхідно навести інші причини пропуску строку на подання касаційної скарги та надати докази на підтвердження зазначених обставин.

Суд звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком осіб, які беруть участь у справі. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» (Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії)).

Саме на заявника покладено обов`язок доведення наявності у нього об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав на оскарження судового рішення.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначена конвенційна норма зобов`язує щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи.

Щодо виконання заявницею обов`язку наведення підстав касаційного оскарження судових рішень

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявницею зазначено неправильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неврахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 509/1679/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); не дослідженні зібраних у справі доказів (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України); встановлення обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Проте підстави касаційного оскарження, що визначенні пунктами 1, 4 частини третьої статті 411 Ц ПК України, наведено заявницею формально без жодного обґрунтування, тобто заявницею не зазначено, які саме зібрані у справі докази не досліджено судами попередніх інстанцій та на підставі яких недопустимих доказів суди встановили обставини, що мають суттєве значення.

Тому заявниці необхідно подати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із зазначенням обґрунтованих підстав касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Щодо дотримання заявницею обов`язку зі сплати судового збору

У порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документ, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 цього Закону ставка судового збору за подання до суду касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімум для працездатних осіб, встановленої законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Як випливає зі змісту судових рішень ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у 2021 році, у якому заявлено вимогу немайнового характеру

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено, що з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2 270,00 грн.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, за подання касаційної скарги судовий збір підлягає сплаті у розмірі 1 816,00 грн (908,00 грн х 0,4 х 200/100).

Судовий збір має бути перераховано або внесено за такими реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055)»; призначення платежу (вказати номер справи та інші необхідні відомості).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону № 3674-VI. На підтвердження сплати судового збору суду необхідно надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявниці строку для усунення недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 грудня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року залишити без руху.

Надати для усунення недоліків касаційної скарги десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали суду.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко