Справа № 630/314/21
Провадження № 2/630/7/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області в складі:

головуючого судді Малихіна О.О.,

за участі секретаря Санжаровської Н.М.,

представник позивача ОСОБА_1 (дистанційно), ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Люботин Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 630/314/21 (провадження № 2/630/7/23) за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 і ОСОБА_6 про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом від 20 квітня 2021 року, в якому просив:

1). Визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до честі та гідності інформацію, розповсюджену ІНФОРМАЦІЯ_1 о 13-00 год. під час прес-конференції, яка була організована Інформаційним агентством «Українські новини», тема якої була присвячена шахрайському захопленню бізнесу сім`ї ОСОБА_3 та задокументована на відео (тривалість 33 хв. 58 сек.), яке розміщено на сайті ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме вислови:

«В 2019 году ОСОБА_5 предложил ОСОБА_8 продать ему пакет акций АО «ХАРЬКОВ-ПАСС». Долго встречи переносились и сделка не состоялась. Потом в 2019 году начались действия по перерегистрации с поддельными документами, благодаря которым в октябре 2019 года компании были перерегистрированы на ОСОБА_5 »;

« Этот человек из Донецка, в своей юности состоял в бандитской группировке «17 участок», причем в Интернете он этим гордится и говорит, что очень большой опыт там нажил, спустя какое-то время он попал в СИЗО и три года пробыл там, и тоже попался на рейдерском захвате, и суммы там были большие, если я не ошибаюсь, на 33 млн. гривен обманул людей»;

« Автобусы ОСОБА_5 курсировали на неподконтрольной территории с 2014 года, т.е. за это он платил боевикам налоги. По информации многочисленных СМИ, он связан с ОСОБА_18, одним из главарей ДРН»;

2). Зобов`язати спростувати недостовірну інформацію, розповсюджену ІНФОРМАЦІЯ_1 о 13-00 год. ОСОБА_3 і ОСОБА_6 під час прес-конференції, яка була організована Інформаційним агентством «Українські новини», тема якої була присвячена шахрайському захопленню бізнесу сім`ї ОСОБА_3 та задокументована на відео (тривалість 33 хв. 58 сек.), яке розміщено на сайті ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме вислови:

«В 2019 году ОСОБА_5 предложил ОСОБА_8 продать ему пакет акций АО «ХАРЬКОВ-ПАСС». Долго встречи переносились и сделка не состоялась. Потом в 2019 году начались действия по перерегистрации с поддельными документами, благодаря которым в октябре 2019 года компании были перерегистрированы на ОСОБА_5 »;

« Этот человек из Донецка, в своей юности состоял в бандитской группировке «17 участок», причем в Интернете он этим гордится и говорит, что очень большой опыт там нажил, спустя какое-то время он попал в СИЗО и три года пробыл там, и тоже попался на рейдерском захвате, и суммы там были большие, если я не ошибаюсь, на 33 млн. гривен обманул людей»;

« Автобусы ОСОБА_5 курсировали на неподконтрольной территории с 2014 года, т.е. за это он платил боевикам налоги. По информации многочисленных СМИ, он связан с ОСОБА_18, одним из главарей ДРН»;

шляхом публічного виступу та зачитування резолютивної частини прийнятого в справі рішення;

3). Стягнути солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_6 100000,00 грн. моральної шкоди;

4). Стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_5 вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відбулась прес-конференція під назвою «Щодо шахрайського захоплення бізнесу сім`ї ОСОБА_3 », організована Інформаційним агентством «Українські новини». Під час цієї прес-конференції співзасновник ТОВ «Харків-Москва» ОСОБА_3 та її син ОСОБА_6 поширили відносно позивача недостовірну інформацію, яка, на його переконання, порочить його честь, гідність та ділову репутацію. Інформацію, яка була поширена, є недостовірною і була викладена у стверджувальній формі та доведена до невизначеного кола осіб. Зокрема, відповідачем ОСОБА_3 було висловлені звинувачення до позивача у рейдерському захоплені ТОВ «Харків-Москва», які позивач вважає необґрунтованими, бо не підтверджена належними доказами, та й спростовується тим, що прізвище ОСОБА_5 відсутнє в переліку засновників вказаного Товариства. Крім цього, на переконання позивача, ОСОБА_3 вийшла за межі, визначені законом, та у стверджувальній формі зазначила, що ОСОБА_5 вчинив злочин та шахрайським способом зареєстрував на себе підприємством. Натоміть він, ОСОБА_5 , не являється фігурантом кримінальних справи та йому не було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів. До того ж він не притягувався до кримінальної відповідальності та не був засуджений, що підтверджується відповідною довідкою МВС України. Від так поширена відповідачами інформація, що отримана ними з недостовірних джерел в мережі Інтернету, неправдива та не підтверджена доказами, та носить стверджувальний характер, а від так створює негативну соціальну оцінку його ділової репутації в очах оточуючих. На час звернення до суду з позовом поширена відповідачами інформація залишається у вільному доступі за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 для широкого кола користувачів мережі Інтернет. Така поведінка відповідачів завдає йому, позивачу, душевних страждань та наносить моральної шкоди, що вимагає докладати зусилля для спростування образливих тверджень та виправдовуватися перед колегами. Він, ОСОБА_5 , отримав сильні нервові переживання та страждання, які негативно вплинули на його звичний спосіб життя, роботу та здоров`я. Поширена відповідачами інформація, на думку позивача, носить психотравмуючий характер. Тому відшкодування моральної шкоди є ефективним засобом захисту наряду з обраним способом захисту порушеного прав у вигляді спростування недостовірної інформації.

Ухвалою головуючого в справі судді Дем`яненко І.В. від 14 жовтня 2021 року було відкрито провадження в справі та призначено проведення підготовчого засідання.

Відповідач ОСОБА_3 подала відзив від 02 липня 2021 року, в якому просила відмовити в задоволенні позову з огляду на такі доводи. Обов`язком позивача є доведення суду наявності усіх складових, необхідних для задоволення позов, а саме факту розповсюдження інформації, яка на думку позивача, є недостовірною; доказів на підтвердження недостовірності інформації, та того, що така інформація порушує немайнові права позивача. У відеоролику була розповсюджена інформація, яка є достовірною та була підтверджена документами Міністерства юстиції України, якими буди скасовані злочинні реєстраційні дії по внесенню змін до складу засновників юридичної особи. Але позивачем не доведено розповсюдження тієї інформації, що така перереєстрації підприємства була здійснена саме на ім`я ОСОБА_5 . Щодо іншої інформації, яка була озвучена у відеоролику, то вона є оціночними судженнями відповідачів та була отримана зі сторонніх джерел в мережі Інтернет, в тому числі з особистих інтерв`ю ОСОБА_5 . Від так інформацію, особисто повідомлену ОСОБА_5 , слід вважати достовірною, адже ним не спростована. До того ж в мережі Інтернет безліч інформації відносно позивача ОСОБА_5 , яка не спростована, є загальнодоступною, тому кожна особа може сформувати на підставі такої інформації власні оціночні судження. Відповідач ОСОБА_3 у відзиві також вказала на те, що інформація про перебування ОСОБА_5 в СІЗО є загальнодоступною і розміщена на сайті «Судова влада України», де зазначені номери кримінальних проваджень, в яких серед учасників ОСОБА_5 вказаний як підсудний. Тому інформація про те, що ОСОБА_5 обвинувачувався у рейдерському захопленні підприємства та перебував під вартою, є достовірною. В цілому ж, позивачем не надано доказів того, що розповсюджена інформація є недостовірною та що внаслідок цього було завдано шкоду його немайновим правам. Тим більше позивачем не доведено те, що розповсюдження інформації завдало йому моральної шкоди, і того в чому полягає така моральна шкода.

Представником позивача ОСОБА_1 подано відповідь на відзив від 16 липня 2021 року, в якій він висловив заперечення проти доводів відповідача ОСОБА_3 , які зводяться до наступного. Інформація, яка була поширена в ефірі прес-конференції ІНФОРМАЦІЯ_1 й досі залишається доступною для широкого загалу за посиланням в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_2, та присвячена обвинуваченню ОСОБА_5 у рейдерському захопленні ТОВ «Харків-Москва» та розповсюдженню тієї інформації, яка була зібрана в мережі Інтернет з недостовірних і ненадійних джерел. Саме поширення інформації на прес-конференції необмеженому колу осіб призводить до створення критичного уявлення про позивача та його спосіб життя, поведінку в суспільстві, що й завдає шкоди його честі та гідності. Позивач не причетний до реєстраційний дій щодо зміни керівництва ТОВ «Харків-Москва», але відповідач ОСОБА_3 на прес-конференції вказує саме на ОСОБА_5 як на особу, яка причетна до захоплення вказаного Товариства, не надаючи доказів на підтвердження таких фактів. Представник позивача також вказав у відповіді на відзив про те, що опублікована в мережі Інтернет інформація не є офіційною, а журналісти не уповноважені проводити досудове розслідування. Тому інформація, використана відповідачами з Інтернет-джерел, є недостовірною і неправдивою, в той час як відсутність випадків притягнення позивача до кримінальної відповідальності за причетність до бандитського угрупування «17 участок» підтверджена відповідною довідкою МВС України. Що ж до посилань відповідача на наявні в ЄДРСР рішень у кримінальних справах, то неможливо стверджувати, що такі рішення стосуються саме позивача ОСОБА_5 . Окремо представник позивача зауважив на необхідності зменшення витрат відповідача на адвокатські послуги, бо вони значно завищені та не відповідають критеріям реальності та розумності.

Інших процесуальних заяв по суті справи сторонами не подано. Відповідач ОСОБА_6 копії ухвали про відкриття провадження в справі та позовної заяви отримав поштою 17 червня 2021 року, у визначений судом строк відзив на позов не подав.

Ухвалою від 28 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті.

Рішенням Вищої ради правосуддя № 1997/0/15-21 від 16 вересня 2021 року головуючого в справі суддю Дем`яненко І.В. звільнено з посади судді Люботинського міського суду Харківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

17 вересня 2021 року здійснено повторний автоматизований розподіл справи та визначено суддю Малихіна О.О. для розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 12 ст. 33 ЦПК України у разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Розгляд справи по суті був розпочатий 29 грудня 2021 року за участю представника позивача ОСОБА_1 і представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , виступаючи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення EASYCON з промовою, посилався на обставини, викладені в позові, та просив заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, окремо наголосив на тому, що відповідачі під час проведення прес-конференції звинуватили позивача, який є публічною особою і бізнесменом, у вчиненні кримінального правопорушення, що могло відобразитися на його діловій репутації, бізнесі та відносинах з іншими особами.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні, виступаючи з промовою, просила в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві, наголошуючи на тому, що у вирішенні цієї справи суттєвим є встановлення того, чи дійсно розповсюджена інформація мла відношення до позивача і що така інформація завдала йому шкоди, адже під час прес-конференції ніхто не сказав, що у жовтні 2019 року ТОВ «Харків-Москва» було перереєстровано саме на ім`я ОСОБА_5 . Представник також вказала на те, що ОСОБА_5 був підсудним у кримінальній справі, пов`язаній з рейдерством, тому це не може бути недостовірною інформацією. Усі доводи позивача про можливе завдання шкоди його інтересам внаслідок розповсюдженої під час прес-конференції інформації є лише припущенням, а розмір моральної шкоди нічим не підтверджений.

Відповідач ОСОБА_6 в судові засідання жодного разу не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи неодноразово був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні, вислухавши промови учасників представників сторін, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне.

Згідно ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які приймають участь у справі. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З представленого позивачем на DVD-диску відеозапису, створеному 14 квітня 2021 року, вбачається, що в Інформаційному агентстві «Українські новини» ІНФОРМАЦІЯ_1 відбулась прес-конференція, на якій її ведуча оголошує, що темою є шахрайське захоплення бізнесу сім`ї Дукерів, і що учасники цієї прес-конференції офіційно звернуться до Генеральної прокуратури, СБУ і Президента України з вимогою покарати рейдера і припинити захоплення бізнесу сім`ї. Далі, ведуча прес-конференції представляє учасників - фінансового директора ТОВ «Харків-Москва» ОСОБА_3 , її сина ОСОБА_6 , який є співвласником компанії, та ОСОБА_13 , адвоката, представника компанії.

Саме учасників прес-конференції ОСОБА_3 і ОСОБА_6 позивач ОСОБА_5 визначив відповідачами в даній справі, як осіб, які поширили відносно позивача недостовірну інформацію, яка порочить його честь, гідність та ділову репутацію.

Згідно зі ст. 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі в будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Ч. 3 ст. 277 ЦК України (презумпція добропорядності) виключена на підставі Закону України від 27 березня 2014 року № 1170-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації», що набрав чинності 19 квітня 2014 року й не має зворотної дії в часі на підставі частини першої статті 58 Конституції України. Отже, для позивача діє загальний тягар доведення позову: 1) факту поширення недостовірної інформації; 2) недостовірності цієї інформації.

Позивач у позовній заяві стверджував, що відповідач ОСОБА_3 під час свого виступу поширила інформацію, яка є недостовірною, такого змісту, а саме: «В 2019 году ОСОБА_5 предложил ОСОБА_8 продать ему пакет акций АО «ХАРЬКОВ-ПАСС». Долго встречи переносились и сделка не состоялась. Потом в 2019 году начались действия по перерегистрации с поддельными документами, благодаря которым в октябре 2019 года компании были перерегистрированы на ОСОБА_5 ».

Так, з дослідженого відеозапису судом з`ясовано, що на початку прес-конференції до слова запрошено ОСОБА_3 . Вона почала виступ з розповіді про започаткування її чоловіком ОСОБА_8 ТОВ «Харків-Москва» і ведення підприємницької діяльності до того часу, як у нього почало погіршуватися здоров`я; і те, що він був акціонером АТ «Харківпасс». На початку 2019 року із цим Товариством почалися неприємності, бо один з акціонерів вирішив продати свій пакет акцій. Далі ОСОБА_3 розповідає, що на протязі 2019 року її чоловік і вона зіткнулися з проблемами у діяльності ТОВ «Харків-Москва», які вони сприйняли як рейдерських захват, і з яким вони почали боротьбу, звернувшись до Міністерства юстиції України зі скаргами на дії державних реєстраторів. Далі ОСОБА_3 розповідає про дії сторонніх осіб, прізвища який не співпадають з прізвищем позивача, які намагаються у протиправний спосіб заволодіти підприємством, і те, яким способами вона намагається протидіяти цьому. Наприкінці свого виступу ОСОБА_3 звертається до усіх правоохоронних органів з проханням захистити бізнес.

Оцінюючи виступ ОСОБА_3 на прес-конференції, суд приходить до висновку, що в цьому виступі відповідачем не було поширено інформацію саме того змісту, як про це вказав позивач у своєму позові, а тим більше відповідач не стверджувала, що підприємство чи організацію з конкретною організаційною формою і найменуванням було перереєстровано на ім`я ОСОБА_5 . Отже позивачем не підтверджено розповсюдження саме тієї інформації, про яку він вказав у позові.

Суд також звертає увагу на те, що за своїм змістом виступ ОСОБА_3 є саме зверненням із відкритою заявою до правоохоронних органів про захист і розслідування дій, спрямованих на неправомірне заволодіння суб`єктом господарювання.

Заява про вчинення злочину, адресована відповідачем до правоохоронних органів, які за законом наділені повноваженнями перевіряти цю інформацію на достовірність, не свідчить про поширення відомостей, які порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Відповідно до ст. 40 Конституції України всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Отже, у разі, якщо особа звертається до зазначених органів із заявою, у якій міститься та чи інша інформація, і якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте під час перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У разі звернення особи із заявою до правоохоронних органів необхідно враховувати висновки, викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Водночас наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і звернення було викликане не наміром виконати свій громадянський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність доказів поширення відповідачем ОСОБА_3 недостовірної інформації.

Також до позову доданий акт огляду Інтернет-ресурсів, складений 14 квітня 2021 року представником позивача ОСОБА_1 . Як зазначено в цьому акті, представником позивача був оглянутий сайт ІНФОРМАЦІЯ_7, на якому виявлено статтю під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та відеозапис прес-конференції, який після перегляду завантажено на оптичний диск.

З цього акту випливає, що представник позивача ОСОБА_1 був обізнаний, що на прес-конференції ОСОБА_3 виступає саме як фінансовий директор ТОВ «Харків-Москва».

У ч. 4 ст. 277 ЦК України передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа під час виконання своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України в разі поширення недостовірної інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з`ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи й не під час виконання посадових (службових) обов`язків, то належним відповідачем є саме вона.

Таким чином, ще однією з підстав для відмови в задоволенні позову в частині вимог, які заявлені до відповідача ОСОБА_3 , суд вважає ту обставину, що ОСОБА_3 як фізична особа являється неналежним відповідачем, оскільки поширення нею інформації, яку позивач розцінює саме як недостовірну, здійснено в якості посадової особи юридичної особи. Саме в якості фінансового директора ТОВ «Харків-Москва» ОСОБА_3 представила на початку прес-конференції її ведуча. Від так позивачем не було залучено до участі в справі належного відповідача ТОВ «Харків-Москва».

На дослідженому відеозаписі з 17-40 хв. починається виступ ОСОБА_6 , який триває до 23-00 хв. У своєму виступі ОСОБА_6 розповідає, що після спроб рейдерського захоплення ТОВ «Харків-Москва» він почав пошуки в мережі Інтернет усієї наявної інформації про ОСОБА_5 . Зокрема ОСОБА_6 розповів про таке: « Этот человек из Донецка, в своей юности состоял в бандитской группировке «17 участок», причем в Интернете он этим гордится и говорит, что очень, очень большой опыт там нажил. Потом спустя какое-то время он попал в СИЗО и три года пробыл в СИЗО, и тоже попался на рейдерском захвате. И суммы там были большие, если я не ошибаюсь, на 33 млн. гривен обманул людей».

В своєму виступі ОСОБА_6 також розповів, що «…в 14-15 годах, когда розвивалась война на Донбасе, корда были уже столкновения, эти автобусы передвигались на неподконтрольной Украине территории. Каким образом они туда ездили? Значит был подкуп боевикам, какие-то средства передавались людям, которые захватили украинскую территорию. Читая в Интернете , наткнулся на такую фамилию, как ОСОБА_18, бывший сушник, он возглавлял в Донецке батальйон Восток. И пишут, что этот Восток и крышевал автобусы ОСОБА_5, которые там ездили».

Під час такого виступу на телевізійному екрані позаду ОСОБА_6 демонструються статті з інформацією про ОСОБА_5 , які доступні для перегляду в мережі Інтернет. Далі у своєму виступі ОСОБА_6 звертається до Служби Безпеки України з проханням звернути увагу на інформацію, яка наявна в мережі Інтернет про діяльність ОСОБА_5 , яка на його думку може вчинятися з порушення закону.

Оцінюючи поширену відповідачем ОСОБА_6 під час виступу інформацію, суд виснує, що він по-перше, лише переказує зміст тієї інформації про ОСОБА_5 , яку він знайшов у відкритому доступі в мережі Інтернет, і автором якої та, відповідно, розповсюджувачами, являються інші сторонні особи, і у такий спосіб висловлює свої особисті переконання і думки про діяльність ОСОБА_5 ; а по-друге, такий виступ є зверненням із відкритою заявою до правоохоронних органів щодо можливої протиправної діяльності ОСОБА_5 .

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки й поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 8 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їхньої правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також має право на власне тлумачення справи в тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, наддавши їм іншу оцінку.

З огляду на викладене вище, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

У відзиві відповідач ОСОБА_3 просила стягнути з позивача понесені нею судові витрати. У тексті відзиву відповідач вказала, що таких належать витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 59475,00 грн. та витрати, пов`язані із залученням свідків, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, в орієнтовному розмірі 15000,00 грн.

Однак належних і допустимих доказів того, що такі витрати відповідачем ОСОБА_3 понесені чи вона обґрунтовано очікує понести такі витрати, суду не представлені. Зокрема, в угоді про надання правової допомоги № 43 цп від 02 липня 2021 року відповідач ОСОБА_3 і адвокат Третякова Н.Ю. узгодили, що обов`язок клієнта сплатити гонорар адвокату виникає з моменту підписання сторонами Акту надання послуг. Але такого акту відповідачем під час розгляду справи не подано. Тому підстав для розподілу судовий витрат суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 201, 277, 297 ЦК України, ст.ст. 10-13, 76, 81, 83, 141, 263, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний № НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний № НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Відповідач - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний № невідомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя О. О. Малихін

Повний текст рішення

складений 28 квітня 2023 року.