справа № 489/1425/21 провадження №2/489/132/23
РІШЕННЯ

Іменем України

01 травня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Клюсевич-Шарапової Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Миколаївської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні,

за участю:

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

встановив:

У березні 2021 року позивач, через свого представника адвоката Шаврова І.І., звернувся до суду з позовом, який 08.11.2021 остаточно уточнено його представником адвокатом Дементьєвим Т.М., в якому просить усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , 2014 року народження та її вихованні, а саме:

- особисто і без обов`язкової присутності матері (відповідача) спілкуватися з дитиною, у т.ч. подорожувати з нею містами України;

- забирати доньку до свого постійного місця проживання в Державі Ізраїль на термін не менший аніж два місяці на рік (як правило літні канікули);

- кожний другий день народження доньки забирати доньку до свого постійного місця проживання в Державі Ізраїль на невеликий термін (до двох тижнів);

- особисто і безперешкодно спілкуватися з донькою засобами дистанційного зв`язку;

- утримувати, виховувати доньку згідно чинного законодавства.

В обґрунтування вимог вказав, що сторони перебували з 19.06.2013 в зареєстрованому шлюбі, у якому в них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території Держави Ізраїль. Вказаний шлюб було розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07.02.2018 за позовом ОСОБА_5 . За домовленістю сторін дитина лишилась проживати разом з матір`ю.

Позивач є люблячим турботливим батьком, повністю утримує свою дитину, а також постійно надає значну матеріальну допомогу колишній дружині відповідачу. Намагається якомога більше часу приділяти своїй дитині, спілкуватися з нею, особисто ї виховувати тощо. Так як відповідач з дитиною постійно проживають в Україні, а позивач зі своєю родиною в Державі Ізраїль, то позивач постійно приїздить до України до доньки, а також забирає її до себе в Ізраїль, щоб остання мала змогу спілкуватися там з родичами.

Проте останнім часом з боку відповідача мають постійні перешкоди у спілкуванні позивача з дитиною. Відповідач фактично не дає позивачу спокійно проводити час з донькою, спілкуватися з нею особисто без обмежень в часі, перешкоджає їх поїздкам в Ізраїль.

Вирішити вказані питання мирним шляхом через укладення в установленому порядку нотаріально посвідченого договору відповідач не бажає, незважаючи на неодноразові пропозиції позивача.

Посилаючись на порушення зі сторони відповідача вимог Конвенції ООН про права дитини, учасником якої є Україна, вимоги Конституції України, Сімейного кодексу України (далі СК України) та Закону України «Про охорону дитинства» позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Зазначає, що доводи позивача про обмеження з її сторони його участі у спілкування і вихованні дитини ґрунтуються на припущеннях. Вона не перешкоджає спілкуванні батька з дитиною та його зустрічам з нею.

Позивач не ставить вимогу про побачення з дитиною на території України, а ставить лише ті вимоги, які пов`язані з виїздом дитини з території України, що наддасть йому можливість безперешкодно вивозити дитину за територію України без дозволу матері, що не є предметом спору в даній справі.

При цьому, позовні вимоги, які пов`язані з можливістю виїзду дитини з території України в Державу Ізраїль не підлягають задоволенню. Так, 12.03.2019 між сторонами було укладено нотаріальний договір щодо здійснення батьківських прав відносно спільної доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно вказаного договору відповідач надала позивачу дозвіл на відвідування Держави Ізраїль в період з 14.03.2019 по 21.03.2019, а позивач по закінченню вказаного в договорі строку зобов`язався повернути дитину в Україну.

Проте, вказаних вимог договору позивач не виконав та утримував дитину на території Держави Ізраїль після наданого йому строку до 22.03.2019. Для повернення дитини відповідач змушена була звертатися до Держави Ізраїль із заявою про сприяння поверненню дитини відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.03.2021 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 07.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

До судового засідання, через систему «Електронний суд» представник позивача адвокат Дементьєвим Т.М. направив до суду письмову заяву про відмову від участі в судовому засіданні в порядку відеоконференції та просив розгляд справи здійснити у його відсутності через зайнятість в інших судових процесах. Також просив врахувати, що висновок про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховання від 14.01.2022,фактчинопосилається на результати комісії з питань захисту прав дитини виконкому Миколаївської міської ради, яке відбулося 23.12.2021, на якому не могли бути враховані усі доводи сторони позивача, зокрема і доводи і докази, подані ним 12.01.2022. ОСОБА_7 повністю забезпечує свою доньку фінансово, щомісячно перераховуючи ОСОБА_2 не менше 300 доларів США, несе усі додаткові витрати на навчання дитини, одяг, придбання меблів, мобільних телефонів тощо. При цьому, сама ОСОБА_2 не має постійного доходу, проживає однією сім`єю з іншим чоловіком, який також не має постійного доходу. Висновок був складений до початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, а відтак не міг врахувати обставини, у яких опинилася дитина, перебуваючи на території м.Миколаєва, яке фактично перебуває неподалік від лінії зіткнення, а тому нажаль в дитини, поки що немає і не може бути нормальних умов для проживання, навчання, відпочинку і сну. Тому дитині слід забезпечити можливість періодично прибувати в Ізраїль для фізичної і психологічної реабілітації.

Відповідач та її представник позовні вимоги просили задовольнити частково без надання позивачу права залишення дитиною території України та можливістю подорожі по якій лише з дозволу і присутності відповідача, щоб не допустити оформлення позивачем документів для виїзду дитини в Державу Ізраїль, оскільки раніше мало місце порушення позивачем взятих зобов`язань щодо повернення дитини матері.

Суд, вислухавши присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи встановлено, що з 19.06.2013 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07.02.2018 у справі № 489/4660/17.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За домовленістю сторін дитина проживає разом з матерію відповідачем ОСОБА_2 , які мешкають в Україні, а позивач в Державі Ізраїль.

Позивач вказує на існування перешкод зі сторони відповідача у спілкуванні та вихованні ним дитини, що порушує його права, яка батька.

Відповідач проти доводів позивача заперечує та зазначає, що позивач безперешкодно спілкується з донькою по телефону і жодних перешкод в цьому вона не здійснює. Також він може вільно спілкуватися з дитиною на території України. Але вона проти вставлення способу його участі у спілкуванні і вихованні дитини, що передбачає залишення дитиною України або подорожування позивачем з нею по території України за її відсутності, так як це не виключає оформлення позивачем документів на дитину в консульстві для її виїзду до Держави Ізраїль без її згоди і відома, що в подальшому утруднить повернення дитини.

На підтвердження своїх побоювань, відповідач посилається на обставини, що мали місце в 2019 році, які підтвердила наступним:

- нотаріальним договором щодо здійснення батьківських прав від 20.03.2019, відповідно до якого сторони домовилися про те, що мати надає дозвіл батьку дитини в період з 14.03.2019 по 21.03.2019 відвідати Державу Ізраїль разом із дитиною за місцем проживання батька в Державі Ізраїль. Батько по закінченню вказаного в договорі строку зобов`язується забезпечити повернення дитини в Україну та відповідатиме за її життя та здоров`я;

- заявою про сприяння поверненню дитини відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 31.05.2019, в якій виклала обставини неповернення дитини згідно домовленості між батьками;

- листом Міністерства юстиції України від 19.08.2019 № 232/12.1.2/32-19 щодо сприяння поверненню ОСОБА_2 з Держави Ізраїль в Україну її малолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно її заяви поданої на підставі Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року.

На спростування доводів позивача про перешкоджання нею спілкуванні дитини з батьком надала скриншот з додатку ОСОБА_9 , мобільного телефону дитини.

В ході розгляду справи встановлено, що обоє з батьків дбайливо ставляться до своєї дитини та кожен з них приділяє ОСОБА_10 уваги її вихованню та спілкуванню з нею. Любляче ставлення до обох батьків проявляє і дитина, що підтвердила відповідач в судовому засіданні.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

Визначаючи спосіб участі одного із батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54), і, з метою дотримання такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Водночас відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно висновку Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні від 14.01.2022 № 295/02.02.01-22/04/14/22, орган опіки та піклування виконавчого комітету міської ради за результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 23.12.2021, вважає доцільним усунути перешкоди ОСОБА_11 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_12 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , надавши можливість спілкуватися з дитиною на території України за домовленістю між батьками.

Органом опіки та піклування було взято до уваги, що позивач проживає в Державі Ізраїль, а відповідач ОСОБА_2 з дитиною на території України в м.Миколаєві. були обстеженні умови проживання сім`ї ОСОБА_2 та встановлено, що для дитини створені усі умови для проживання і розвитку. Також було враховано заперечення ОСОБА_2 щодо спілкування доньки з батьком за межами України, оскільки 12.03.2019 між сторонами було укладено Договір щодо здійснення батьківських прав відносно спільної доньки, умови якого були порушені ОСОБА_13 внаслідок чого ОСОБА_2 прийшлося приділяти зусиль для повернення дитини відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на встановлені обставини та враховуючи інтереси обох сторін, їх ставлення до дитини, піклування про неї, вік дитини та її інтереси, які мають пріоритет над інтересами батьків та яким не мають шкодити взаємовідносини сторін, суд, з урахуванням поведінки позивача, яка мала місце раніше щодо не повернення дитини з Держави Ізраїль до України в 2019 році, та з урахуванням висновку органу опіки та піклування, суд вважає за необхідно позовні вимоги задовольнити частково шляхом зобов`язання відповідача не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з дочкою та визначити наступні умови здійснення позивачем права на особисте виховання доньки, а саме особисте і безперешкодне спілкування ним з донькою за місцем її проживання в Україні, а також подорожування разом з дитиною по території Україні за згодою дитини та домовленістю з відповідачем; особистого і безперешкодного спілкування з донькою засобами дистанційного зв`язку.

Щодо доводів представника позивача, які викладі в його заяві від 01.05.2023, вони не спростовують висновків суду, а тому не потребують додаткового мотивування рішення.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_11 у спілкуванні з дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити наступні умови здійснення ОСОБА_14 права на особисте виховання доньки шляхом:

- особистого і безперешкодного спілкування з донькою за місцем її проживання в Україні, а також подорожування разом з дитиною по Україні за згодою останньої та домовленістю з матір`ю - ОСОБА_2 ;

- особистого і безперешкодного спілкування з донькою засобами дистанційного зв`язку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.)

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_15 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса листування: АДРЕСА_2

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;

третя особа: Служба у справах дітей Миколаївської міської ради, місцезнаходження: м.Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Повний текст судового рішення складено 02.05.2023.

Суддя І.В.Коваленко