Справа № 346/5531/22
Провадження № 2/346/538/23
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2023 р.м. Коломия
Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої - судді Третьякової І.В.
секретаря судових засідань - Дутчак Х.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Нижньовербізька сільська рада про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з батьком, -
30.12.2022р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком.
В обґрунтування своїх вимог вказав, що з відповідачем по справі перебував в зареєстрованому шлюбі в якому у них народився син ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу та фактичного припинення спільного проживання з дружиною, дитина залишилася проживати з батьком та перебувати на його повному утриманні. Відповідач свої батьківські обов`язки не виконує, всіляко від них ухиляється, з дитиною не спілкується, матеріально йому не допомагає, участі у вихованні не приймає та взагалі життям сина не цікавиться. Натомість позивач до своїх батьківських обов`язків відноситься відповідально, забезпечує сина всім необхідним, піклується про нього, старається створити йому найкращі умови для проживання та гармонійного розвитку. Крім цього, ОСОБА_1 зазначає, що спиртними напоями не зловживає, інших шкідливих звичок не має, працює та бажає аби його син проживав разом з ним в атмосфері любові, турботи, захисту, а тому вважає, що є всі підстави для визначення місця проживання дитини разом з батьком.
Відзив на позовну заяву до суду не надходив.
В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою її місця проживання. Однак, поштові відправлення були повернуті до суду без вручення з зазначенням причин «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до ч.1, 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого позивач в судовому засіданні не заперечував.
Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився. 28.02.2023р. Нижньовербізька сільська рада надіслала до суду клопотання в якому просила розглянути справу без присутності їхнього представника за наявними в справі матеріалами.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи судом встановлено, що в 2002 році був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 09.08.2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 12.01.2002р. у Ковалівській сільській раді Коломийського району, актовий запис №1 було розірвано. Неповнолітнього сина ОСОБА_3 залишено проживати з матір`ю.

Рішенням виконавчого комітету Нижньовербізької сільської ради від 22.11.2022 року було затверджено висновок про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 14.12.2022р. позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

З висновку про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, затвердженого вішенням виконавчого комітету Нижньовербізької сільської ради від 14.02.202 року слідує, що Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , 2007 р.н. разом з батьком ОСОБА_1 .

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами, неповнолітнього сина було залишено проживати з матір`ю. Однак, в подальшому дитина змінила місце проживання та на теперішній час постійно проживає разом з батьком, що було встановлено членами комісії Нижньовербізької сільської ради в ході обстеження умов проживання сім`ї з метою підготовки висновку про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Позивач бажає не лише фактично, а й юридично визначити місце проживання сина разом з ним аби уникнути в подальшому конфлікту з цього питання у відносинах з відповідачкою, а тому, з метою вирішення цього спору, звернувся до суду з даним позовом.

За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Таким чином, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц.

Відповідно до частини третьої статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями статті 29 ЦК України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання.

З урахуванням зазначеного, встановивши обставини даної справи зокрема щодо віку дитини, питання про визначення місця проживання якої заявлено у вимогах, а саме врахувавши, що на момент розгляду справи ОСОБА_3 виповнилося понад 15 років, суд, взявши до уваги положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для визначення судом місця проживання дитини з батьком, оскільки ОСОБА_3 може вільно обирати собі місце проживання з кимось з батьків.

Відмовляючи в позові, суд, відповідно до положень ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду у справі №753/6498/15ц від 28.01.2021р., у справі 686/18140/21 від 28.09.2022р., у справі №537/5119/15-ц від 25.01.2018р. та у справі №405/4659/21 від 18.07.2022р.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 29 ЦК України, ст. 160, 161 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 200, 206, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з батьком відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 28 квітня 2023 року

Суддя Третьякова І. В.