КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/3616/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 752/8111/22

19 січня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Шпильовій Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бодюка Віталія Адамовича на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року про забезпечення позову , постановлену під головуванням судді Мазур Ю.Ю., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и в:

У липня 2022 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.07.2022 відкрито провадження по даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

У серпні 2022 року, позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що предметом спору є стягнення заборгованості за договором позики. 01.06.2021 року ним було надано в позику відповідачугрошові кошти в сумі 8885 (вісім тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) доларів США, що на той час складало 244 075 (двісті сорок чотири тисячі сімдесят п`ять) гривень, строком до 30 липня 2021 року. Надання коштів було оформлено договором позики,укладеним в письмовій формі. Вказує на те, що на даний час грошові кошти не повернуті.

Зазначає, що ОСОБА_1 має у власності об`єкт незавершеного будівництва, загальною площею 1035,2 км.м., за адресою: АДРЕСА_1 та має у спільній власності 2/3 земельної ділянки кадастровий номер :79:255:0056.

Зазначає, що після подачі вказаного позову стало відомо, що відповідач ОСОБА_1 має намір продати майно, яке належить йому на праві власності, уникнувши при цьому розрахунку з позивачем. Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогою про стягнення коштів є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі нерухомість, земельна ділянка), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання можливого рішення суду у даній справі. Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні, у випадку задоволення позову.

Отже, з метою запобігання відчуження відповідачем майна до закінчення розгляду справи судом, на думку заявника, необхідним є вжиття заходів забезпечення позову.

З огляду на вище викладене, просив суд накласти арешт на: 2/3 спільної часткової власності на земельну ділянку, кадастровий номер: :79:255:0056. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, площею 0,1 га, яка належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на: 2/3 спільної часткової власності на земельну ділянку кадастровий номер: :79:255:0056. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, площею 0,1 га. Державний земельний кадастр RRP-4HJNVA924 яка належить ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року, 25 жовтня 2022 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Бодюк Віталій Адамович поштою направив на адресу суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що поза увагою суду першої інтонації залишилось те, що позивачем взагалі не було доведено намір відповідача продати 2/3 спільної часткової власності на земельну ділянку на яку накладено арешт, заява про забезпечення містить лише припущення позивача.

Вказує на те, що відповідач разом з дружиною проживає в приватному будинку, який знаходиться на арештованій судом земельній ділянці з 1997 року і це є його єдине спільне сімейне житло, що виключає намір відповідача його продавати.

Звертає увагу, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не зазначив обставин, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі.

Вказує на те, що подана позивачем заява про забезпечення позову не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення, застосування якого, на думку апелянта, у відповідності до ч. 3 ст. 154 ЦПК України було обов`язковим.

Вважає, що не застосування судом першої інстанції зустрічного забезпечення позову є підставою для скасування ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року

17 січня 2023 року від позивача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, так як оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з дотримання норм процесуального права, є законною та обгрунтованою.

Зазначає, що доводи відповідача про те, що накладення арешту на належні йому 2/3 частини земельної ділянкикадастровий номер: :79:255:0056 є безпідставним, та як він не має наміру її відчужувати оскільки на цій земельні ділянці розташований житловий будинок , який є єдиним місцем проживання його та його сім`ї не відповідають наявним у справі доказам, так як на вказаній земельній ділянці жодниого приватного будинку немає, а розташований об`єкт незавершеного будівництва, загальною площею 1035,2 кв.м. Доказами того, що відповідач має намір відчужити все належне йому майно є витяг з сайту про продаж нерухомості та витяг з сайту про продаж земельної ділянки.

Крім того, відповідач є боржником також і за іншими зобов`язаннями. Так, до нього пред`явлено позов ОСОБА_3 ( справа № 752/979/22) та позов АТ " Кредобанк" ( справа № 752/11595/22) у якій Голосіївським районним судом м.Києва 15.11.2022 року було постановлене судове рішення про стягнення заборгованості у розмірі 93 568,46 грн.

Вважає, що наведені обставини та надані на їх підтвердження докази в їх сукупності об`єктивно підтверджують намір відповідача не розраховуватись з ним за договором позики, а тому забезпечення позову шляхом накладення решту на майно відповідача є необхідним.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було вжито заходів зустрічного забезпечення, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали є безпідставними, так як він, як позивач у справі, має офіційне зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання, має у власності нерухоме майно, а тому підстав для вжиття заходів зустрічного забезпечення немає.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бодюк Віталій Адамович не з`явились, про день та час слухання справи судом повідомлені, відповідач причину неявки суду не повідомив, його представник 18 січня 2023 року подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача та його представника.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні повністю підтримав доводи свого відзиву, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 05 вересня 2022 року - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 червня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до умов якого, позикодавець передає у власність позичальнику готівкою грошові кошти в розмірі, встановленому договором, а позичальник зобов`язується повернути їх позикодавцю в розмірі та в порядку, встановленому договором. (п. 1.1.)

Відповідно до п. 2.1 сума позики за договором становить сумі 8 885,00 дол. США, що на день отримання коштів становить 244 075,00 грн. Курс НБУ станом на 01.06.2021 року становить 27, 4674 грн. за долар США. Позика надається на строк до 30 липня 2021 року.

Відповідно до роздруківки з порталу судової влади України та Єдиного державного реєстру судових рішень у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебувала справа № 752/9179/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, власником 2/3 часток земельної ділянки кадастровий номер :79:255:0056 є ОСОБА_1 .

Згідно роздруківки з сайту OLX на зазначеному сайті міститься оголошення про продаж земельної ділянки, кадастровий номер якої співпадає з земельною ділянкою, яка перебуває у власності ОСОБА_1 .

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, накладаючи арешт на: 2/3 спільної часткової власності на земельну ділянку кадастровий номер: :79:255:0056. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, площею 0,1 га. Державний земельний кадастр RRP-4HJNVA924, яка належить ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на те, що позивач надав належне та переконливе обґрунтування існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, яка полягає в можливості відчуження відповідачем вказаного майна до ухвалення рішення у даній справі, що спровокує необхідність докладання значних зусиль та витрат часу для захисту його прав, свобод та інтересів у майбутньому.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу в сумі 8 885,00 доларів США та 150 674,01 грн. інфляційних витрат, штрафу, 3% річних та відсотків за користування позикою.

Таким чином, позивач звернувся до суду з позовними вимогами майнового характеру й предметом позову є грошові кошти за договором позики від 01 червня 2021 року.

Враховуючи зміст позовних вимог, предмет спору та ціну позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на належне відповідачу майно - на 2/3 спільної часткової власності на земельну ділянки, кадастровий номер: :79:255:0056. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, площею 0,1 га. Державний земельний кадастр RRP-4HJNVA924 є співмірним із заявленими позовними вимогами та відповідає вимогам ст. 150 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що, задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інтонації не врахував, що позивачем не надано доказів на підтвердження наміру відповідача продати 2/3 спільної часткової власності на земельну ділянку, на яку накладено арешт, а заява про забезпечення містить лише припущення позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки вказана частка майна зареєстроване на праві власності за відповідачем та він, як власник, має право в будь-який момент відчужити належне йому майно, а тому невжиття вказаного заходу забезпечення позову може призвести до відчуження даного майна відповідачем та утруднення чи неможливості виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що наявність арешту вказаного майна ніяким чином не обмежує відповідача в праві користування майном, обмеження стосується лише права відчуження даного майна на час розгляду спору судом.

Доводи апеляційної скарги щодо не застосування судом першої інстанції зустрічного забезпечення позову, що є підставою для скасування ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зазначена норма ЦПК узгоджується зі змістом Принципу 8 Принципів попередніх і забезпечувальних заходів в міжнародному цивільному процесі, прийнятих Асоціацією міжнародного права у 1996 році: суд повинен мати повноваження вимагати від позивача гарантії відшкодування збитків відповідачу чи третій стороні, які можуть виникнути в результаті відмови у позові. При вирішенні питання про гарантії суд повинен враховувати можливості позивача відповісти на вимогу про відшкодування збитків.

Таким чином, метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично цей інститут права зберігає існуючий status quo між сторонами до ухвалення рішення суду по суті спору.

Виходячи із системного тлумачення положень частин першої і третьої статті 154 ЦПК України, реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місця знаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

З огляду на те, що позивач має зареєстроване місце проживання та нерухоме майно в Україні, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для обов`язкого застосування в даному випадку заходів зустрічного забезпечення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року постановлена з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бодюка Віталія Адамовича.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бодюка Віталія Адамовичазалишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 січня 2022 року.

Головуючий: Судді