Справа №461/4903/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді Радченка В.Є.,

за участю:

секретаря судового засідання Бобика Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова,11, ) про стягнення коштів.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що встановлена банком у договорі кредиту плата за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною умовою договору, оскільки відповідачем було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись на безоплатній основі. У зв`язку з цим, просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь позивача 18365,37 грн. сплачених коштів за нікчемним правочином.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20.06.2023 року відкрито спрощене провадження у справі.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися. Належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

На підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що 26.12.2019 р. між позивачем та АТ «Ідея Банк» було укладено договір кредиту та страхування № Z75/00605/006134017.

Згідно п.п. 1.2.-1.4. п. 1 кредитного договору, банк надає позивачу кредит у розмірі 35800 грн. зі змінюваною процентною ставкою у розмірі 9,99 % річних строком кредиту на 24 місяці.

Пунктом 1.5. кредитного договору визначено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБОФО), за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 Додатку №1 як «Інші послуги Банку».

Згідно з п. 1.6. кредитного договору дата повернення кредиту до 26.12.2021 року. Повернення заборгованості за договором здійснюється через рахунок № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ), відкритий у Банку відповідно до порядку повернення кредиту, викладеного в Паспорті споживчого кредиту.

Пунктом 1.7. кредитного договору передбачено, що банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів у розмірі 30862,07 грн. на рахунок № № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ) позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк», МФО 336310, та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 4937,93 грн. згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п.2 цього договору. Спосіб оплати - переказ коштів на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «Уніка життя» в AT «Ідея Банк» № НОМЕР_4 через транзитний рахунок, відкритий в AT «Ідея Банк».

Згідно п.3.2 кредитного договору, ДКБОФО тарифи та паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими кредитного договору.

Згідно п.6. кредитного договору, всі відносини між позичальником та банком, що не врегульовані договором, регулюються ДКБОФО, який визначає всі істотні умови надання та користування кредитом, умови банківського рахунку додатково до тих, що вказані в договорі, і є невід`ємною частиною договору та чинна редакція якого розміщена на сайті банку: www.ideabank.ua.

З колонки 7.4 Таблиці п.5 «Порядку повернення кредиту. Кількість та розмір платежів, періодичність внесення» Паспорту споживчого кредиту вбачається, що плата за обслуговування кредитної заборгованості складає 23198,40 грн., які повинні сплачуватися в період з 02.02.2020 року по 26.12.2021 року щомісячними рівними платежами 02 числа кожного місяця по 966 грн. 60 коп., згідно Графіку щомісячних платежів. 12 липня 2021 року позивачем достроково погашено кредит та сплачено останній платіж по кредиту у розмірі 13 294 грн. 91 коп., що підтверджується випискою банку за період з 26.12.2019 по 12.07.2021 року та листом Банку про те, що кредитний договір закритий.

Окрім того, п.п. 9.8.2. пункту 9.8 розділу 9 «Умов споживчого кредитування без забезпечення» публічної пропозиції АТ «Ідея Банк» про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що затверджено протоколом засідання Правління №10/16-09 від 16.10.2019 p., та введений в дію з 15.11.2019 року, плата за обслуговування кредитної заборгованості, що сплачується позичальником за користування кредитом, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з графіком за договором кредиту, включає в себе:

надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення CMC- повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо;

надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника;

опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Однак, відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, кожного місяця, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надавати виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Пунктом 1.5 Кредитного договору банком встановлено плату позичальнику за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якого прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, суд дійшов висновку, що дана інформація повинна надаватися безоплатно позичальнику за законом, плата є незаконною, недійсною та несправедливою умовою договору.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно правових висновків, що викладені у Постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у цивільній справі №496/3134/19, Велика Палата дійшла висновку, що положення пунктів кредитного договору, укладеного між позичальником та AT «Ідея Банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Крім цього, відповідач сам же і передбачив в п.п. 9.15.1 та 9.15.4 п. 9.15 ДКБОФО, право позичальника вимагати у банку кожного місяця безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватись Позичальнику за законом.

Отже, встановлені відповідачем у п. 1.5. кредитного договору плати за такі дії є нікчемними умовами та суперечать самому ж Кредитному договору, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позивача та суперечить принципу добросовісності.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною 5 вказаної статті зазначається, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

У свою чергу, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цим діянням наслідкам.

Належним способом захисту у подібному випадку є застосування наслідків виконання нікчемного правочину, а саме стягнення (повернення) коштів, що були сплачені по такому правочину.

У правовому висновку, який міститься у постанові Верховного суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 вказано, що якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обгрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового ріщення в якості обгрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

У рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року зазначено, що у справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Як, вбачається з виписки банку за період з 26.12.2019 року по 12.07.2021 року позивачем було сплачено 19 платежів по кредиту на загальну 57906,98 грн., з яких 18365,37 грн. відповідач зарахував в рахунок погашення плати за обслуговування кредиту.

Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку про те, що положення пунктів кредитного договору, укладеного між позивачем та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Тому суд вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зобов`язати АТ «Ідея Банк» сплатити на користь позивача 18365,37 грн., отриманих за кредитним договором № Z75/00605/006134017 від 26.12.2019 р. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору.

Відтак, судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263 -265, 351-355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 203, 207, 215, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про споживче кредитування», суд , -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова,11, ) про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова,11, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) безпідставно сплачені за кредитне обслуговування згідно з кредитним договором № Z75/00605/006134017 від 26.12.2019 р. кошти у розмірі 18365,37 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова,11, ) на користь ДСА України судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Є. Радченко