ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4830/23 Справа № 243/3501/22 Суддя у 1-й інстанції - Хаустова Т.А. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 243/3501/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач Слов`янська окружна прокуратура Донецької області, в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, повноваження якої на даний час виконує Миколаївська міська військова адміністрація Краматорського району Донецької області,

відповідачі Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 березня 2023 року, яке ухвалено суддею Хаустовою Т.А. у відкритому судовому засіданні за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує функціонування електронного судочинства в Україні, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі Наказу № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року, та повне судове рішення складено 06 березня 2023 року,

УСТАНОВИВ:

В грудні 2022 року Слов`янська окружна прокуратура Донецької області звернулась до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним наказу, витребування земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазначено, що Слов`янською окружною прокуратурою, під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000003 від 06 січня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, виявлено факт порушення вимог Земельного кодексу України при наданні Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області протягом 2018 року у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 02 лютого 2018 року № 241-СГ ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності на території Райгородської селищної ради Слов`янського району Донецької області за межами населених пунктів площею 2,0 га та надано безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку з Кадастровим номером :06:000:0867.

На підставі вказаного Наказу 12 лютого 2018 року державним реєстратором Слов`янської районної державної адміністрації Донецької області Булошник І.О. зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку (номер запису про право власності № 24822625).

Водночас, позивач вважає, що вказаний наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 02 лютого 2018 року № 241-СГ винесено з порушенням норм земельного законодавства та підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка, яка передана за вказаним Наказом ОСОБА_1 , поверненню на користь держави з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання (ч.4 ст.116 ЗК України у редакції станом на момент видачі Наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 02 лютого 2018 року №241-СГ).

Відповідно до ч.1 ст.121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, а саме: б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

При цьому, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 307702228, ОСОБА_1 на підставі Наказу начальника ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 11 листопада 2016 року № 2387-СГ отримала безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,0 га (кадастровий номер :11:000:0773) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності Райгородоцької селищної ради Слов`янського району Донецької області за межами населених пунктів.

18 листопада 2016 року державним реєстратором за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вказану ділянку.

В подальшому ОСОБА_1 25 травня 2017 року уклала Договір купівлі-продажу земельної ділянки з Кадастровим номером :11:000:0773 з ОСОБА_3 та 25 травня 2017 року приватним нотаріусом право власності ОСОБА_1 припинено, право власності ОСОБА_3 зареєстровано.

Таким чином, ОСОБА_1 у своєму клопотанні, яке зареєстроване в ГУ Держгеокадастру у Донецькій області 19 січня 2018 року за № Б-105/0/36-18, всупереч вимогам ст.ст.116, 118, 121 ЗК України, при зверненні до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області приховала той факт, що раніше отримала безоплатно земельну ділянку та використала право на безоплатну приватизацію для ведення особистого селянського господарства та не повідомила про це орган Держгеокадастру.

Таким чином, ОСОБА_1 , на час отримання земельної ділянки з Кадастровим номером :06:000:0867 (Наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 02 лютого 2018 року №241-СГ), використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (Наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 11 листопада 2016 року № 2387-СГ).

Такі дії призвели до вибуття з державної власності земельної ділянки з Кадастровим номером :06:000:0867 сільськогосподарського призначення площею 2,0 га державної власності, що розташована на території Райгородоцької селищної ради Слов`янського району Донецької області за межами населених пунктів (на теперішній час Миколаївської міської територіальної громади Краматорського району Донецької області).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що вказана земельна ділянка у подальшому, на підставі договорів купівлі-продажу передана у приватну власність спочатку ОСОБА_4 , після чого ОСОБА_2

07 березня 2018 року приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. на підставі Договору купівлі-продажу від 07 березня 2018 року № 977 внесено відомості про вчинений правочин в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Реєстр прав власності на нерухоме майно та зареєстровано право власності на земельну ділянку з Кадастровим номером :06:000:0867 за ОСОБА_4

10 березня 2018 року приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Панченко А.В., на підставі Договору купівлі-продажу від 10 березня 2018 року № 829, внесено відомості про вчинений правочин в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Реєстр прав власності на нерухоме майно та зареєстровано право власності на земельну ділянку з Кадастровим номером :06:000:0867 за ОСОБА_2 .

З огляду на те, що оспорюваний Наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області підлягає визнанню недійсним, то відсутні правові підстави для збереження цієї земельної ділянки у ОСОБА_2 , який придбав вказану земельну ділянку у ОСОБА_4 .

З огляду на подальше відчуження незаконно переданого у приватну власність майна (земельної ділянки з Кадастровим номером :06:000:0867), інтереси власника Миколаївської міської територіальної громади порушені - спір щодо його витребування від нового власника підлягає вирішенню в судовому порядку.

За цих обставин, самостійний позов про визнання незаконним та скасування Наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області не виконує в повній мірі функції захисту державних інтересів, що вказує на необхідність витребування майна від нового власника.

На підставі наведеного вище позивач просив суд визнати недійним Наказ ГУ Держгеокадастру в Донецькій області № 241-СГ від 02 лютого 2018 року, яким затверджено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності та надано безоплатно у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0 га з Кадастровим номером :06:000:0867 та витребувати у ОСОБА_2 на користь власника земельної ділянки - Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, повноваження якої на даний час виконує Миколаївська міська військова адміністрація, земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,0 га та вартістю 2 440 566,00 грн. з Кадастровим номером :06:000:0867, що розташована на території Миколаївської міської територіальної громади Краматорського району Донецької області.

Стягнути з ГУ Держгеокадастру в Донецькій області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Донецької обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору пропорційно позовних вимог у сумі 39 089,49 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 березня 2023 року позов задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_2 на користь власника земельної ділянки, відповідно до частини 2 ст.83 Земельного Кодексу України - територіальної громади Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, повноваження якої на даний час виконує Миколаївська міська військова адміністрація Краматорського району Донецької області, земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,0 га та вартістю 2 440 566,00 грн. з кадастровим номером :06:000:0867, що розташована на території Миколаївської міської територіальної громади Краматорського району Донецької області.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області на користь Донецької обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору в розмірі 18 304,25 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Донецької обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору в розмірі 18 304,25 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмові в задоволенні позовних вимог позивача про визнання недійсним Наказу ГУ Держгеокадастру в Донецькій області № 241-СГ від 02 лютого 2018 року, яким затверджено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності та надано безоплатно у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0 га з Кадастровим номером :06:000:0867 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог посилаючись на те, що відповідно до ч.1 ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним. Однак, після того, як Держгеокадастр прийняв рішення про відчуження спірної земельної ділянки, він втратив право власності на неї, отже, для повернення права власності Держгеокадастру на спірну земельну ділянку необхідно визнати його наказ про її відчуження недійсним.

Апелянт зауважує на тому, що незважаючи на витребування земельної ділянки на користь держави, наявність не скасованого наказу Держгеокадастру не заважатиме повторній реєстрації відчуження земельної ділянки ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Донецької обласної прокуратури - Лушер Н.М. в режимі відеоконференції, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в режимі відеоконференції, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в частині відмови в задоволенні позовних вимог Слов`янської окружної прокуратура Донецької області про визнання недійним Наказ ГУ Держгеокадастру в Донецькій області № 241-СГ від 02 лютого 2018 року, яким затверджено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності та надано безоплатно у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0 га з Кадастровим номером :06:000:0867, тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, переглядється судом апеляційної інстанції тільки в цій частині.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру в Донецькій області № 241-СГ від 02 лютого 2018 року, яким затверджено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності та надано безоплатно у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0 га з Кадастровим номером :06:000:0867 позивач посилався на те, що ОСОБА_1 , зловживаючи своїм правом, набула спірну земельну ділянку у власність внаслідок вчинення неправомірних дій, а саме: не повідомила ГУ Держгеокадастру у Донецькій області про те, що раніше скористалась правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для аналогічних потреб, а навпаки ввела в оману, зазначаючи, що не отримувала раніше земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, отримала незаконні переваги порівняно з іншими громадянами, та в подальшому відчужила земельну ділянку ОСОБА_4 , а останній в свою чергу відчужив вказану земельну ділянку ОСОБА_2 , чим порушено суспільний інтерес на законність у цій сфері, порушено гарантовану ст. 21 Конституції України рівність прав всіх громадян, оскільки кожен громадянин має право лише одноразово використати своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для певної категорії потреб.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог позивача про визнання недійним Наказ ГУ Держгеокадастру в Донецькій області № 241-СГ від 02 лютого 2018 року, яким затверджено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності та надано безоплатно у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0 га з Кадастровим номером :06:000:0867, суд першої інстанції виходив з того, що у спорі про витребування майна, вимога про визнання недійсним Наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області не є ефективним способом захисту, що є підставою для відмови в задоволенні цієї вимоги.

Колегія суддів погоджується с таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, 07 листопада 2016 року ОСОБА_1 було подано Клопотання, яке зареєстровано у Головному управлінні 07 листопада 2016 року за № Б-4851/0/5-16 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, що перебувають у запасі, для ведення особистого селянського господарства на території Райгородоцької селищної ради Слов`янського району Донецької області за межами населених пунктів площею 2,0000 га ріллі, з Кадастровим номером :11:000:0773.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 11 листопада 2016 року № 2387-СГ ОСОБА_1 затверджено Проект землеустрою та надано безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 2,0000 га (Кадастровий номер :11:000:0773).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17 грудня 2020 року ОСОБА_1 18 листопада 2016 року зареєструвала право власності на земельну ділянку за Кадастровим номером :11:000:0773.

При цьому судом установлено, що звертаючись до органів Держгеокадастру за дозволом на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, ОСОБА_1 діяла неправомірно, неправдиво вказавши, що право на безоплатну приватизацію по вищезазначеному цільовому призначенню вона не використала. В подальшому орган Держгеокадастру, приймаючи наказ щодо надання дозволу на розробку документації, її затвердження та передачу землі у власність, не перевірив обставин, необхідних для передачі землі у приватну власність громадян, та вчинив дії, які суперечать закону.

На підставі наведеного вище суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності без достатньої правової підстави, поза волею власника - Українського народу. Видача ГУ Держгеокадастру спірного Наказу не свідчить про наявність у держави, яка діє від імені Українського народу, волі на вибуття вказаної землі з державної власності з огляду на неправомірність дій органу виконавчої влади по передачі цієї землі у власність.

Правильність вказаного висновку суду першої інстанції колегією суддів, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не перевіряється в межах розгляду апеляційної скарги Донецької обласної прокуратури на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 березня 2023 року.

За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Захист порушеного права особи має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Так, за змістом ст. 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Нормами глави 29 ЦК України передбачені такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Засади захисту права власності, зокрема, передбачають право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України) та від добросовісного набувача (стаття 388 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, зокрема, якщо воно вибуло з володіння власників не з їхньої волі.

При цьому статтею 346 ЦПК України не передбачено підстав припинення права власності дійсного власника у зв`язку із передачею земельної ділянки, реєстрацію права власності на неї за іншими особами, у тому числі після її продажу, що відбулося без участі та поза волею дійсного власника.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19) власник, з дотриманням вимог статті 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України (пункт 21 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року).

Отже, підставою для застосування механізму, передбаченого статтею 388 ЦК України, є встановлення судом можливості витребувати майно у набувача, незалежно від заперечення про те, що він є добросовісним. Такою умовою є, поряд з іншим, доведення факту вибуття майна з володіння власника чи володіння особи, якій він передав майно, поза їхньої волі.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначено, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

Власник, з дотриманням вимог статті 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

Так, для витребування нерухомого майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18)). Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не привело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19)).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) зроблено висновок про те, що обрання позивачем неналежного (неефективного та/або неправомірного) способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Врахувавши наведені висновки Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача про визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру в Донецькій області № 241-СГ від 02 лютого 2018 року, яким затверджено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності та надано безоплатно у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0 га з Кадастровим номером :06:000:0867 дійшов обґрунтованого висновку про те, що у спорі про витребування майна, вимога про визнання недійсним Наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області не є ефективним способом захисту, що є підставою для відмови в задоволенні цієї вимоги.

Доводи апеляційної скарги Донецької обласної прокуратури про те, що після того, як Держгеокадастр прийняв рішення про відчуження спірної земельної ділянки, він втратив право власності на неї, отже, для повернення права власності Держгеокадастру на спірну земельну ділянку необхідно визнати його наказ про її відчуження недійсним колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки пред`явлення таких вимог як визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру в Донецькій області № 241-СГ від 02 лютого 2018 року, яким затверджено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності та надано безоплатно у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0 га з Кадастровим номером :06:000:0867 не є ефективним способом захисту права власника земельної ділянки.

Вказаний висновок колегії суддів повністю узгоджується із сталою судовою практикою, яка викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20), постановах Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 372/721/19 (провадження № 61-10560св22), від 04 квітня 2023 року у справі № 203/676/19, провадження № 61-17958св20, від 28 червня 2023 року у справі № 373/608/18 (провадження № 61-11019св21).

Також колегією суддів не приймаються до уваги посилання апелянта на те, що незважаючи на витребування земельної ділянки на користь держави, наявність не скасованого наказу Держгеокадастру не заважатиме повторній реєстрації відчуження земельної ділянки ОСОБА_1 , оскільки відповідно до рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 березня 2023 року земельна ділянка витребувана сільськогосподарського призначення площею 2,0 га та вартістю 2 440 566,00 грн. з кадастровим номером :06:000:0867, що розташована на території Миколаївської міської територіальної громади Краматорського району Донецької області витребувана у відповідача ОСОБА_2 на користь власника земельної ділянки, відповідно до частини 2 ст.83 Земельного Кодексу України - територіальної громади Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, повноваження якої на даний час виконує Миколаївська міська військова адміністрація Краматорського району Донецької області, що унеможливлює повторну реєстрацію відчуження земельної ділянки ОСОБА_1 на підставі наказу ГУ Держгеокадастру в Донецькій області № 241-СГ від 02 лютого 2018 року.

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в оскаржуваній позивачем частині, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, в оскаржуваній позивачем частині, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частні ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, в оскаржуваній частині, - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 березня 2023 року, в оскаржуваній частині, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 серпня 2023 року.

Головуючий:

Судді: