Справа № 490/4369/22
н/п 2/490/1080/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Постолатій К.О.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Опейду А.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України», Філії Миколаївського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» про визнання протиправними дій та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов ОСОБА_1 до Філії Миколаївського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України», у якому він спросив: визнати дії відповідача стосовно утримання з його банківського вкладу коштів у сумі 2826 грн 56 коп., які виплачені за три місяці проценти протиправними; стягнути з відповідача на його користь 2826 грн 56 коп.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 листопада 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

13 березня 2023 року до суду надійшла заява АТ «Державний ощадний банк України» про вступ у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У судове засідання з`явився позивач ОСОБА_1 та представник АТ «Державний ощадний банк України» (в режимі відеоконференції).

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено заяву АТ «Державний ощадний банк України» та залучено його до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено заяву позивача ОСОБА_1 та залучено до участі у справі в якості співвідповідача АТ «Державний ощадний банк України».

З огляду на відсутність заперечень сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні 28 квітня 2023 року, відсутності клопотань у сторін, які слід вирішити до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача АТ «Державний ощадний банк України» позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи судом встановлено таке.

Між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 30 січня 2018 року укладено договір № 54460314 на вклад «Мій пенсійний депозит», відповідно до пункту 1.1. якого вкладник вносить, а Банк приймає на вкладений (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 на умовах цього договору кошти в сумі 75 000 грн 00 коп. строком на 6 місяців. Днем повернення депозиту є 30 липня 2018 року, а у випадку автоматичного продовження Строку Депозиту відповідно до умов цього Договору, днем повернення Депозиту є останній день подовженого Строку Депозиту. Строк Депозиту, за взаємною згодою Сторін може бути зміненій на інший строк, ніж зазначений у п. 1.1 цього Договору, шляхом укладання Сторонами додаткового договору до цього Договору.

З огляду на те, що позивач не звертався до відповідача для повернення депозиту, тому відповідно до пункту 1.1. зазначеного Договору, строк його дії декілька разів автоматично продовжувався, та остаточно строк депозиту - до 02 серпня 2022 року.

Пунктом 1.3 цього договору встановлено, що при зміні дати повернення Депозиту, вказані в п.1.1 Договору, за взаємною згодою Сторін відповідно до умов цього Договору, нарахування процентів за користування Депозитом здійснюється з урахуванням Строк Депозиту наступним чином:

при строках Депозиту до 6 місяців - проценти за весь Строк Депозиту нараховуються за процентною ставкою, що діє в банку по вкладам на вимогу (поточних рахунках) на день витребування Депозиту;

при строках Депозиту від 6 до 12 місяців - проценти за весь Строк Депозиту нараховуються за процентною ставкою, що становить 50% від розміру процентної ставки, визначеної в п. 1.2 Договору;

при строках Депозиту понад 12 місяців - проценти за весь Строк Депозиту нараховуються за процентною ставкою, визначеною в п. 1.2 Договору (14,50 % річних).

Протоколом № 1011-39 від 01 листопада 2010 року засідання комітету з питань управління активами та пасивами ВАТ «Ощадбанк» встановлено процентну ставку по поточних рахунках фізичних осіб в національній валюті на рівні 0% річних (крім вкладу «Пенсійний» та карткових рахунків).

Відповідно до пункту 1.4 Договору Сплата процентів за користування Депозитом здійснюється щомісячно. У разі зміни Строку Депозиту за згодою Сторін на умовах цього Договору, нараховані відповідно до пункту 1.3 проценти виплачуються Вкладнику разом з поверненням Депозиту. При перевищенні суми процентів, отриманих Вкладником над сумою процентів, що підлягають сплаті на дату повернення Депозиту, надлишково виплачені проценти утримуються з суми Депозиту, що підлягає поверненню Вкладнику.

У період з 30 січня 2018 року до 02 серпня 2022 року позивач відповідно до пункту 2.2 Договору здійснював додаткові внески на свій депозитний рахунок (45 000 грн 00 коп. - 26 квітня 2019 року, 50 000 грн 00 коп. - 07 серпня 2020 року, 30 000 грн 00 коп. - 06 жовтня 2020 року). Станом на 02 серпня 2022 року загальна сума вкладу позивача становила 200 000 грн 00 коп. Строк Депозиту - 02 серпня 2022 року.

Позивач 23 березня 2022 року подав до АТ «Державний ощадний банк України» заяву про зміну строку розміщення депозиту у зв`язку із хворобою та просив суму вкладу та проценти, перераховані згідно умов договору, видати йому готівкою або перерахувати на відповідний рахунок.

Між позивачем ОСОБА_1 та АТ «Державний ощадний банк України» укладено додатковий договір № 2 до договору № 54460314 від 30 січня 2018 року на вклад «Мій депозит пенсійний», яким сторони внесли зміни по пункту 1.1 Договору, визначивши дату повернення депозиту - 03 травня 2022 року. Також між сторонами 04 травня 2022 року укладено договір банківського вкладу фізичної особи (індивідуальна частина).

Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні вказував на те, що він не підписував договір № 2, однак доказів цього суду не надав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що сума вкладу позивачу повернута у розмірі 197 173 грн 46 коп., тоді як розмір цієї суми становив 200 000 грн 00 коп. З виписки по рахунку від 28 лютого 2023 року слідує, що 03 травня 2022 року відповідач утримав із загальної суми коштів 2826 грн 54 коп. раніше сплачених відсотків (за лютий 2023 року - 889 грн 25 коп., за березень 2023 року - 984 грн 53 коп., за квітень 2022 року - 952 грн 78 коп.).

Стаття 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

Частина друга статті 215 ЦК України визначає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Цивільним кодексом України визначено випадки, коли правочини є нікчемними.

Стаття 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Стаття 208 ЦК України визначає перелік правочинів, які слід вчиняти у письмовій формі, а саме: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (частина друга статті 220 ЦК України).

Стаття 221 ЦК України передбачає, що правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками (усиновлювачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном. У разі відсутності схвалення правочину він є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 223 ЦК України правочин, який вчинила фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, за межами її цивільної дієздатності без згоди піклувальника, може бути згодом схвалений ним у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення правочин за позовом піклувальника може бути визнаний судом недійсним, якщо буде встановлено, що він суперечить інтересам самого підопічного, членів його сім`ї або осіб, яких він відповідно до закону зобов`язаний утримувати.

Правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним (частина перша статті 224 ЦК України).

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (частина друга статті 228 ЦК України).

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу) (частина друга статті 1058 ЦК України).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (частина третя статті 1058 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Частина перша статті 1061 ЦК України передбачає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частина друга статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частина перша статті 81 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 30 січня 2018 року між позивачем та АТ «Державний ощадний банк України» у простій письмовій формі укладено договір на вклад «Мій пенсійний депозит», який строк якого неодноразово продовжувався.

Надалі, 03 травня 2022 року між сторонами укладено додатковий договір № 2, яким змінено строк повернення депозиту та визначено дату 03 травня 2022 року. Звертаючись до суду із цим позовом позивач вказує на те, що він не підписував цей договір. Однак будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів суду не надав, тому суд відхиляє ці доводи позивача.

За такого, суд дійшов висновку що сторони у визначеному законом порядку досягли домовленості щодо зміни строку повернення депозиту, визначивши дату 03 травня 2022 року (строк депозиту відповідно до умов Договору - 02 серпня 2022 року).

Відтак, у даному випадку розмір процентів має бути визначено відповідно до пункту 1.3. Договору, а саме виходячи із строку депозиту до 6 місяців (0 % річних).

Виплата процентів у означеному розмірі погоджена сторонами цього договору у визначеному законодавством порядку та відповідає приписам частини першої статті 1061 ЦК України. Підстави вважати умови договору депозиту, укладеного між сторонами, у вказаній частині нікченими на думку суду відсутні.

Враховуючи наведене, виходячи із приписів частини другої статті 1061 ЦК України, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та відсутність підстав для його задоволення.

Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України судові витрати відносяться на користь позивача.

Керуючись статтями 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України», Філії Миколаївського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» про визнання протиправними дій та стягнення коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Миколаївського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Л.М. Шолох