ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 623/763/21 Номер провадження 22-ц/814/1816/23Головуючий у 1-й інстанції Бєссонова Т.Д. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 квітня 2021 року по справі за позовом Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року представник позивача ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги з управління багатоквартирним будинком. В обґрунтування позову посилається на те, що 01 липня 2019 року між Ізюмським міським головою Марченко В. В. та КП «Благоустрій міста Ізюма» був укладений договір по наданню послуг з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Послуги з управління багатоквартирним будинком споживачі отримують, але в порушення діючого законодавства та вищевказаного договору не сплачують їх вартість. Про суму та факт існування заборгованості споживачів повідомляли, шляхом направлення квитанцій на оплату послуг з зазначенням суми боргу. Станом на лютий 2021 року за відповідачами числиться заборгованість в розмірі 7082,40 гривень в межах строку позовної давності. Через несплату спожитих послуг КП «Благоустрій міста Ізюма» вимушено звернутись до суду. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 грудня 2020 року по справі № 623/3945/20 було скасовано судовий наказ.

У квітні 2021 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву в якому останній вказав, що позовна заява про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги стосується невідомого періоду. Вважає позовну заяву такою, що направлена до суду з метою ввести суд в оману щодо нібито існуючої заборгованості за надані комунальні послуги вартістю 7082 гривні 40 коп., які на думку позивача отримали відповідачі. Позивач не надав до суду жодного документу, жодного доказу на підтвердження того що Комунальне підприємство «Благоустрій міста Ізюма», надавало, а відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в 2019-2021 роках отримали послуги вартістю 7082 грн.40 коп. В додатках до позовної заяви додається копія рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 26.06.2019р. № 0573 «Про призначення управителя багатоквартирного будинку» ч. 2 якого визначено наступне: «Доручити Ізюмському міському голові укласти договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, і де входив в об`єкт конкурсу, строком на один рік». Договір 44 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, який знаходиться в матеріалах справи, як додаток до позовної заяви, укладено 01 липня 2019 року, таким чином термін права надання послуг по багатоквартирному будинку за адресою : АДРЕСА_1 закінчився 01 липня 2020 року. Позовні вимоги Комунального підприємства « Благоустрій міста Ізюма» починаючи з 01 липня 2020 року не мають жодних правових підстав, як підприємства яке не визначене виконавцем послуг. Починаючи з 01 липня 2020 року це підприємство позбавлено права надавати послуги з управління багатоквартирними будинками. Відповідач вважає,що вимоги позивача щодо стягнення в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком в розмірі 7082грн.40коп.та сплачений судовий збір в розмірі567грн.50коп.з кожного,є необґрунтованими та безпідставними,в рахунок яких позивачем не було надано належних та допустимих доказів,

Відповідач просив суд позов Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги, повернути, провадження закрити.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 квітня 2021 року позовну заяву Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на користь Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком за період з лютого 2020 року по лютий 2021 року в розмірі 6138,08гривень (шість тисяч сто тридцять вісім гривень 08 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 491,85гривень з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 .. Скарга мотивована тим, що районним судом при розгляді справи не враховано обставин справи, та здійснено висновок про наявність підстав для стягнення заборгованості без надання позивачем жодних доказів на підтвердження її існування. ОСОБА_2 вказує, що послуг не отримував, позивачем не надано доказів , що підтверджували б користування відповідачами послугами КП «Благоустрій міста Ізюма» .

Апелянт вказує, що дія Договору №44 від 01.07.2019 року закінчилась 01.07.2020 року , а отже КП «Благоустрій міста Ізюма» позбавлене права надавати послуги з управління багатоквартирними будинками.

ОСОБА_2 просить задовольнити його апеляційну скаргу та скасувати рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 квітня 2021 року.

Рішення також оскаржила ОСОБА_1 , доводи апеляційної скарги останньої фактично дублюють висловлені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 аргументи та посилання на невідповідність оскаржуваного рішення обставинам справи.

Відзив на апеляційні скарги до суду не надходив.

Дослідивши матеріали справи , колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з слідуючих підстав.

Відповідно до ст.ст. 67,68 ЖК України користувачі комунальних послуг, до яких відносяться й послуги з управління багатоквартирним будинком, зобов`язані своєчасно здійснювати їх оплату по тарифам, затвердженим в установленому порядку.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачами.

Судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0573 від 26.06.2019 «Про призначення управителя багатоквартирного будинку», КП «Благоустрій міста Ізюма» визначено управителем багатоквартирних будинків в місті Ізюмі згідно додатку 1, відповідно до якого в переліку є адреса боржника: АДРЕСА_2 .(а.с.21-23)

В квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_2 ( з 01 квітня 2016 року) , ОСОБА_1 ( з 01 квітня 2016 року), ОСОБА_3 ( з 01 квітня 2016 року).

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 серпня 2020 року, яке змінено постановою Харківського апеляційного суду та набрало законної сили 16.11.2020 року встановлено, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідачці ОСОБА_4 на праві власності належить квартира АДРЕСА_3 , на підставі свідоцтва про право власності від 13 квітня 1993 року № 1-1174 та свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 13 квітня 1993 року №1-117.(а.с. 44-46)

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак , твердження апелянта про порушення судом першої інстанції при прийнятті до уваги факту належності на праві власності ОСОБА_4 квартири, норм законодавства про доказування є безпідставним та необґрунтованим.

01 липня 2019 року між Комунальним підприємством «Благоустрій міста Ізюма» в особі директора Бриль Юрія Олександровича та міським головою Марченко В.В., укладено договір № 44 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. (а.с.5-8)

Пунктом 1 договору визначено, що управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору.

Відповідно до п. 3 договору послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території.

В свою чергу, Комунальне підприємство «Благоустрій міста Ізюма» свої зобов`язання виконує, тоді як ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , свої зобов`язання щодо сплати коштів належним чином не виконують, в зв`язку з чим у них утворилась заборгованість за оплату послуг з управління багатоквартирним будинком за період з грудня 2019 по лютий 2021 року в сумі 7082,40 грн.(а.с. 9)

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Статтями 319 ЦК України, закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. У випадках, визначених законом, договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком укладається від імені співвласників багатоквартирного будинку уповноваженою особою органу місцевого самоврядування.

Згідно ст. 4 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, затвердження та виконання місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, участь у розробленні та виконанні відповідних державних і регіональних програм.

Відповідно до ч.1 ст.9 ЗУ ««Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

У пункті 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Апелянтами не надано доказів, що вони звертались до відповідних органів із претензіями про не надання послуг чи надання послуг невідповідної якості.

Згідно зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію, інші послуги) стягується, крім квартирної плати, по затвердженим у встановленому порядку тарифам.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування належить встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.

Тарифи по оплаті за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюються рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області.

Апелянт посилається на те, що термін дії Договору №44 від 01.07.2019 року з надання послуг по багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 закінчився 01.07.2020року.

Але суд не може погодитись із вказаним , з огляду на те, що п.31 вказаного Договору передбачено , що якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від цього договору , він вважається продовженим на один рік.

В матеріалах справи відсутні відомості , що свідчили б про відмову якоїсь із сторін від цього Договору, а отже його не можна вважати припиненим.

З урахуванням наведеного є необґрунтованими доводи апеляційних скарг про те, що за умови закінчення терміну дії Договору №44 відсутні підстави для стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, правильно виходив із того, що споживачі в квартирі АДРЕСА_3 зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, оскільки вони фактично користувалися ними. Саме по собі твердження апелянтів , щодо неналежності та недопустимості оборотної відомості за період 01.12.2019 28.02.2021 не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги підтверджена позивачем належними та допустимими доказами.

З урахуванням положень статті 319 ЦК України в силу належності квартири на праві власності ОСОБА_4 , остання має нести відповідальність, як і особи зареєстровані у квартирі АДРЕСА_3 .

Встановивши, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_3 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з кожного з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги. Розрахунок боргу, обґрунтований належним чином, відповідачами не спростовано.

Аргументи апеляційних скарг щодо порушення прав відповідачів відмовою районного суду у розгляді справи що переглядається з повідомленням учасників та відмови у задоволенні заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження є безпідставними. Апелянти не були позбавлені права знайомитися з матеріалами справи , надавати свої докази , заяви та заперечення.

Районним судом вірно визначено , що позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням того, що рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 серпня 2020 року, яке змінено постановою Харківського апеляційного суду та набрало законної сили 16.11.2020 року стягнуто з власника квартири ОСОБА_4 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 заборгованість за період з 01 липня 2019 року по 31 січня 2020 року у розмірі 3193,96 гривень.

Так, правильним є твердження суду першої інстанції, що вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01.12.2019 року по 31.01.2020 року в розмірі 944,32 гривень не підлягають задоволенню. Відтак , стягненню підлягає сума заборгованості в розмірі 6138,08 грн.

Наведені у апеляційних скаргах доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки районним судом, які суд обґрунтовано спростував.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, підстав для задоволення апеляційних скарг суд не знаходить, відтак , апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення , а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов