Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2023 Справа №607/16294/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О. М.

за участю секретаря судового засідання Медвідь О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів в розмірі 27 513,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що вона є власником 2/3 часток квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана квартира перебуває у спільній приватній власності та по 1/6 вказаної квартири належить відповідачам.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_2 є дітьми померлого брата позивача, що проживають у Росії, протягом багатьох років не підтримують з нею ніяких стосунків, не відповідають на листи, не приймають участі у витратах на сплату обов`язкових платежів та утриманні спільного майна.

Проживаючи одна в трьохкімнатній квартирі, позивач в повній мірі сплачує всі комунальні платежі та самотужки утримує квартиру. Як пенсіонерка, вона отримую пенсію у мінімальному розмірі, тому відчуває значні матеріальні труднощі по утриманню житла, яке на даний час потребує капітального ремонту, але при цьому, фактично будучи власником лише частини квартири, не має права належним, прийнятним для себе чином розпорядитись своїм майном. Вона несе матеріальні і моральні збитки, оскільки будинок, у якому знаходиться вищевказане нерухоме майно, збудований у 60-х роках 20-го століття, тому квартира, у якій остання проживає, потребує постійного вкладення коштів для підтримання її в належному стані.

Позивачем вже проведено заміну вікон та вхідних дверей в квартирі, замінено газову колонку та виконано інші необхідні ремонтні роботи на що витрачено чималі кошти. Зараз в аварійному стані перебуває система опалення, терміново потрібно міняти батареї та труби.

26 травня 2016 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду стягнуто із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача по 2 966,88 грн витрат на утримання квартири, а також 243,60 грн судового збору з кожного.

07 травня 2019 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду стягнуто із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача по 1 004,22 грн компенсації витрат по сплаті комунальних послуг та 352,40 грн судового збору з кожного.

У зв`язку із невиконанням рішення, позивач звернулася з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання на території Російської Федерації рішення Тернопільського міськрайонного суду про стягнення витрат на утримання квартири.

19.06.2018 Новгородським обласним судом Російської Федерації було видано виконавчий лист № 03р-2/2018 про примусове стягнення з відповідачів суми боргу.

Однак, рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26 травня 2016 року та від 07 травня 2019 року не виконуються відповідачами до теперішнього часу.

Відповідно позивачем заявлено до стягнення 3 % річних за період із 26.05.2016 по 26.08.2021 та інфляційних втрат за невиконання рішення суду від 26.05.2016 та 3 % річних за період із 07.05.2019 по 26.08.2021 та інфляційних втрат за невиконання рішення суду від 07.05.2019, які мають компенсаційний характер.

У зв`язку із неповерненням коштів та недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідачів в свою користь грошові кошти в розмірі 10 143,65 грн, які складаються з: 5 933,76 грн основна сума боргу, 3 267,80 грн інфляційні втрати, 942,00 грн 3 % річних, за прострочення виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2016 року, а також, стягнути з відповідачів в свою користь грошові кошти в розмірі 2 400,22 грн, які складаються з: 2 008,44 грн основна сума боргу, 249,78 грн інфляційні втрати, 142,00 грн 3 % річних, за прострочення виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2019 року, судові витрати просить покласти на відповідачів.

У судове засідання позивач не з`явилася, однак попередньо подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного вирішення справи.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Правом на подання відзиву відповідачі не скористалися та не подали заяву про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

З урахування викладеного вище, суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, через неявку всіх учасників справи.

При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду надано судове доручення компетентному суду про надання правової допомоги та зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду поновлено провадження у справі.

Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов до наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Суд встановив, що позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 2/3 частки квартири за АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 01 серпня 2007 року, виданим державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Береш О.М., зареєстрованим в реєстрі за №2-1445 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №15553336 від 11 серпня 2007 року.

Як вбачається з витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №24383882 від 17 липня 2014 року та за №24381350 від 17 липня 2017 року, відповідачамОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить по 1/6 частки квартири за АДРЕСА_2 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2016 року частково задоволено позов та стягнуто з відповідачів на користь позивача по 2 966,88 грн витрат на утримання квартири, а також 243,60 грн судового збору з кожного.

19.06.2018 Новгородським обласним судом Російської Федерації було видано виконавчий лист № 03р-2/2018 про примусове стягнення з відповідачів суми боргу.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2019 року позов задоволено частково та стягнуто з відповідачів на користь позивача по 1 004,22 грн компенсації витрат по сплаті комунальних послуг та 352,40 грн судового збору з кожного.

Вказані рішення суду набрали законної сили.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідачів на його користь грошові кошти в розмірі 27 513,88 грн, у зв`язку із порушенням зобов`язання за рішеннями суду.

Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

За змістом положень статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Крім цього, у своїй постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають грошове зобов`язання перед позивачем, про що свідчать рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.05.2016 та рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області07.05.2019, які на даний час не виконані.

З огляду на те, що відповідачі порушили вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 має заборгованість перед ОСОБА_1 за невиконання рішень суду на загальну суму 3 971,1 грн. за період з 26.05.2016 по 09.09.2021.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 26.05.2016 по 09.09.2021 втрати від інфляції становлять загальну суму за всі роки 3267.8 грн.; три проценти річних становлять 942 грн. За розрахунком загальна сума боргу становить 10 143,65 грн., що включає суму боргу 5 933,76 грн, інфляційні втрати 3 267,8 грн. та 3% річних 942 грн.

Однак з таким розрахунком суд не погоджується, оскільки сума заборгованості становить 3 871,10 грн, відповідно за період з 26.05.2016 по 09.09.2021 втрати від інфляції становлять 2 174,62 грн, а три проценти річних становлять 630,39 грн.

Також, ОСОБА_3 має заборгованість перед ОСОБА_1 за невиконання рішень суду на загальну суму 3 971,1 грн. за період з 26.05.2016 по 09.09.2021.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 26.05.2016 по 09.09.2021 втрати від інфляції становлять загальну суму за всі роки 3267.8 грн.; три проценти річних становлять 942 грн. За розрахунком загальна сума боргу становить 10 143,65 грн., що включає суму боргу 5 933,76 грн, інфляційні втрати 3 267,8 грн. та 3% річних 942 грн.

Однак з таким розрахунком суд не погоджується, оскільки сума заборгованості становить 3 871,10 грн, відповідно за період з 26.05.2016 по 09.09.2021 втрати від інфляції становлять 2 174,62 грн, а три проценти річних становлять 630,39 грн.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачами не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача в частині застосування наслідків такого порушення грошового зобов`язання, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 14 цього Кодексу цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Позивач не подав належних та допустимих доказів, які б підтверджували виникнення у відповідачів перед позивачем боргу в розмірі 5 933,76 грн, а тому в цій частині, суд вважає слід відмовити за відсутністю підстав для стягнення вказаних коштів.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що в даному випадку мають місце порушення з вини відповідачів прав позивача щодо грошового зобов`язання, відповідачі відзиву не подали та не спростували доводи позивача, а тому вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів по 2805,01 грн.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до позовних вимог, ціна первісного позову у даній справі становила 27 513,88 грн. Позовні вимоги задоволено частково на загальну суму 5 610,02 грн, в іншій частині відмовлено. Отже, розмір задоволених позовних вимог у пропорційному відношенні становить 20,38 % (5610,02 *100/27513,88).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Отже, підлягає розподілу судові витрати в сумі 908,00 грн, які слід розподілити пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема 908,00 * 20,38/100= 185,05 грн.

За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача 185,05 грн, сплаченого судового збору в рівних частках.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 133, 137, 141, 258-268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 524, 525, 526, 530, 549, 551, 610, 611, 612, 614, 625, 629, 1046, 1048-1050 Цивільного кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2 805,01 грн (дві тисячі вісімсот п`ять гривень 01 копійок), 92,52 грн (дев`яносто дві гривні п`ятдесят дві копійки) сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2 805,01 грн (дві тисячі вісімсот п`ять гривень 01 копійок), 92,52 грн (дев`яносто дві гривні п`ятдесят дві копійки) сплаченого судового збору.

Відмовити у задоволенні інших позовних вимог.

Відповідачам направити копію заочного рішення суду, в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення суду або апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги заочного рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення суду може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без задоволення, відповідачем може бути оскаржене заочне рішення суду в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, відповідачем з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без задоволення, іншими учасниками справи з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину заочного рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного заочного рішення суду.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ;

відповідачі ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ,

ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_4 .

Заочне рішення суду складено та підписано 25 квітня 2023 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко