Справа № 333/1746/23
Провадження № 2/333/1557/23
рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Косолап А.С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , МФО 305299, рах. № НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 ,в якому просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 37 513,84 грн. та судові витрати.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 20.12.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, згідно вимог якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який у подальшому було збільшено до 34 000 грн.

Однак, ОСОБА_1 порушує вимоги кредитного договору, а саме: не виконує в обумовлені строки зобов`язання щодо сплати кредиту, у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість у розмірі 37 513,84 грн., яка складається з: 30 653,74 грн. заборгованості по тілу кредиту, 6 860,10 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

З цих підстав, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою від 10.03.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позов підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 частково визнав позовні вимоги, а саме в сумі фактичної заборгованості по тілу кредиту. При цьому, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з нього на користь позивача заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 6 860,10 грн., враховуючи, що він упродовж користування кредитом виплатив більшу суму відсотків, чим зазначено у позові. З приводу підписаних умов про кредитування від 22.09.2020 року пояснив, що він дійсно їх підписував на планшеті працівника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у той день, коли йому видавали нову банківську картку. Але, що це були умови кредитування спірного кредитного договору від 20.12.2007 року, йому працівник банку не пояснювала. Він фактично свій підпис ставив на планшеті за отримання нової картки.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній письмові докази, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до п. 1.7. статуту АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК», на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено тип банку з закритого на публічне акціонерне товариство та змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк» на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», який, в свою чергу, є правонаступником прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційного банку «ПриватБанк».

Згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року №519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК».

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК».

20.12.2007 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву позичальника № ZPXRFA57272245 від 20.12.2007 року, яка створює зобов`язання для сторін.

Відповідно до умов договору, банк зобов`язався надати позичальнику строковий кредит у сумі 1 258 грн. на строк 10 місяців з 20.12.2007 року по 19.10.2008 року включно з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0.0 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0.0 грн. в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплату відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) строки. У подальшому, кредитний ліміт було збільшено до 34 000 грн.

Для виконання зобов`язань банк відкрив позичальнику рахунок № НОМЕР_3 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам.

Позичальник зобов`язався повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов.

Як встановлено судом, позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав ОСОБА_1 .

При цьому, на думку позивача, ОСОБА_1 належним чином не виконав зобов`язання по кредитному договору, у зв`язку з чим за останнім, за розрахунком банку станом на 18.01.2023 року утворилася заборгованість у розмірі 37 513,84 гривень, яка складається з: 30 653,74 грн. заборгованості за кредитом; 6 860,10 грн. заборгованості за простроченими відсотками. Період стягнення згідно наданого розрахунку з 20.12.2007 року по 18.01.2023 року.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 20.12.2007 року визначено розмір процентної ставки, який складає 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.

При цьому, згідно з випискою за договором від 19.01.2023 року за період з 20.12.2007 року по 01.01.2023 року, списання відсотків за використання кредитного ліміту здійснювалось за ставкою 1.7%, 2.5%, 2.9%, 3.0%, 3.4%, 3.6%.

Судом не приймається до уваги долучені позивачем до матеріалів справи додаткові умови кредитування, які підписані ОСОБА_1 , відповідно до яких процентна ставка у пільговий період складає 0,00001% річних; поза межами пільгового періоду 36%, 40,8% та 42%, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 72%, 81,60% та 84%, оскільки зазначені умови містять інформацію станом 22.09.2020 року.

Крім того, відсутні жодні докази, що підписана ОСОБА_1 інформація про кредитування від 22.09.2020 року стосується кредитного договору від 20.12.2007 року.

Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1ст.81ЦПК України), крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Будь-яких інших доказів, на підтвердження своїх позовних вимог, ніж ті, що долучені позивачем до позовної заяви, останнім не надано.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Враховуючи умови спірного кредитного договору від 20.12.2017 року вважаю, позивачем не доведено, що ОСОБА_1 мав би сплачувати відсотки у розмірі 1.7%, 2.5%, 2.9%, 3.0%, 3.4%, 3.6%. тому, на думку суду, позовна вимога АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення відсотків у сумі 6 860,10 грн. є безпідставною.

Факт користування відповідачем грошовими коштами АТ КБ «Приватбанк» доведено даними руху коштів по картковим рахункам, долученим позивачем до позову. Цей факт визнав і ОСОБА_1 під час судового розгляду.

З цих підстав, позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 30 653,74 грн.

Також, факт користування ОСОБА_1 кредитними коштами визнано відповідачем у судовому засіданні.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено, що згідно з виписки по рахунку ОСОБА_1 , останній за період з 20.12.2007 року по 26.06.2022 року використав кредитні коштів на загальну суму 31 693,74 грн. Після 26.06.2022 року банк фактично тільки нараховував відповідачу відсотки за користування кредитом і ОСОБА_1 фактично не користувався кредитом.

Також встановлено, що за період з 30.09.2008 року по 01.06.2022 року відповідач ОСОБА_1 щомісячно сплачував на користь позивача відсотки за використання кредитного ліміту за ставками від 1.7% до 3.6%, а саме: 01.06.2022 - 534,44 грн., 01.08.2022 - 517,20 грн.; 01.03.2022 - 950,44 грн., 01.02.2022 - 1057,18 грн., 01.01.2022 - 1033,71 грн., 01.12.2021 - 995,67 грн., 01.11.2021 - 1046,64 грн., 01.10.2021 - 1011,70 грн., 01.09.2021 - 1043,07 грн., 01.08.2021 - 1041,72 грн., 01.07.2021 - 1006,89 грн., 01.06.2021 - 1044,40 грн., 01.08.2021 - 1010,85 грн., 01.04.2021 - 1031,72 грн., 01.03.2021 - 916,30 грн., 01.02.2021 - 985,47 грн., 01.01.2021 - 852,08 грн., 01.12.2020 - 788,69 грн., 01.11.2020 - 778,16 грн., 01.10.2020 - 706,90 грн., 01.09.2020 - 657,43 грн., 01.08.2020 - 580,58 грн., 01.07.2020 - 568,71 грн., 01.06.2020 - 562,00 грн., 01.05.2020 - 499,84 грн., 01.04.2020 - 420,98 грн., 01.03.2020 - 206,12 грн., 01.02.2020 - 193,10 грн., 01.01.2020 - 232,96 грн., 01.12.2019 - 380,44 грн., 01.10.2019 - 138,82 грн., 01.09.2019 - 203,47 грн., 01.08.2019 - 173,76 грн., 01.07.2019 - 199,97 грн., 01.06.2019 - 194,90 грн., 01.05.2019 - 196,77 грн., 01.04.2019 - 179,12 грн., 01.03.2019 - 162,71 грн., 01.02.2019 - 385,59 грн., 01.11.2018 - 68,67 грн., 01.10.2018 - 201,01 грн., 01.09.2018 - 212,94 грн., 01.08.2018 - 210,26 грн., 01.07.2018 - 208,40 грн., 01.06.2018 - 323,34 грн., 01.02.2018 - 176,88 грн., 01.01.2018 - 203,55 грн., 01.12.2017 - 173,62 грн., 01.11.2017 - 212,50 грн., 01.10.2017 - 166,38 грн., 01.09.2017 - 150,88 грн., 01.08.2017 - 140,92 грн., 01.07.2017 - 135,91 грн., 01.06.2017 - 131,79 грн., 01.05.2017 - 184,75 грн., 01.04.2017 - 210,27 грн., 01.03.2017 - 196,20 грн., 01.02.2017 - 228,01 грн., 01.01.2017 - 220,13 грн., 01.12.2016 - 180,09 грн., 01.11.2016 - 177,90 грн., 01.10.2016 - 235,92 грн., 01.07.2016 - 6.68 грн., 01.06.2016 - 211,34 грн., 01.05.2016 - 202,17 грн., 01.04.2016 - 217,89 грн., 01.03.2016 - 202,32 грн., 01.02.2016 - 217,52 грн., 01.01.2016 - 219,56 грн., 01.12.2015 - 210,59 грн., 01.11.2015 - 210,43 грн., 01.10.2015 - 203,98 грн., 01.09.2015 - 212,35 грн., 01.08.2015 - 212,14 грн., 01.07.2015 - 195,70 грн., 01.02.2015 - 136,86 грн., 31.01.2015 - 138,04 грн., 30.11.2014 - 113,99 грн., 31.10.2014 - 116,53 грн., 30.09.2014 - 89,27 грн., 31.07.2014 - 103,20 грн., 30.06.2014 - 149,40 грн., 31.05.2014 - 142,71 грн., 30.04.2014 - 118,77 грн., 31.03.2014 - 117,61 грн., 28.02.2014 - 161,12 грн., 31.01.2013 - 39,22 грн., 31.12.2012 - 108,70 грн., 30.11.2012 - 136,24 грн., 31.10.2012 - 151,19 грн., 30.09.2012 - 143,64 грн., 31.08.2012 - 111,65 грн., 31.07.2012 - 68,07 грн., 30.06.2012 - 51,68 грн., 31.05.2012 - 0,11 грн., 30.04.2012 - 13,48 грн., 31.03.2012 - 30,31 грн., 29.02.2012 - 34,32 грн., 31.01.2012 - 28,54 грн., 31.12.2011 - 53,15 грн., 30.11.2011 - 23,67 грн., 30.09.2011 - 9,50 грн., 31.08.2011 - 22,79 грн., 31.07.2011 - 41,64 грн., 30.06.2011 - 72,27 грн., 31.05.2011 - 76,57 грн., 30.04.2011 - 94,91 грн., 31.03.2011 - 85,35 грн., 28.02.2011 - 90,19 грн., 31.01.2011 - 87,27 грн., 31.12.2010 - 13,26 грн., 31.07.2010 - 2,17 грн., 30.06.2010 - 24,87 грн., 31.05.2010 - 18,43 грн., 30.04.2010 - 36,26 грн., 28.02.2010 - 4,41 грн., 30.11.2009 - 86,62 грн., 31.10.2009 - 89,80 грн., 30.09.2009 - 93,57 грн., 31.08.2009 - 49,51 грн., 31.07.2009 - 6,55 грн., 30.06.2009 - 0,81 грн., 01.05.2009 - 5,96 гpн., 31.03.2009 - 2,79 грн., 28.11.2008 - 1,35 гpн., 31.10.2008 - 0,02 грн., 30.09.2008 - 3,87 грн.

Розмір сплачених таких відсотків ОСОБА_1 на свою кредитну карту складає 34 765,70 грн. Вказана сума фактично ввійшла до суми тіла кредиту, яку просить стягнути позивач.

З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_1 фактично сплатив грошові кошти в сумі 34 765,70 грн., що перевищує заявлені позивачем вимоги, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 30 653,74 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судовий збір судом покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 610, 611, 612, 617, 625, 651, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 5, 12, 13, 78, 81, 141, 223, 259, 263-265, ч. 4 ст. 268, 280-282, 284 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , МФО 305299, рах. № НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 10.04.2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя Р.С.Холод