Провадження №2/523/1555/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

з участю секретаря - Славинського А.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ Транс» про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ Транс» (далі за текстом ТОВ «ПТ») про стягнення з останнього інфляційні витрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в загальному розмірі 38 875,95грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.01.1993 року з вини працівника АТП 15130 водія ОСОБА_2 , який керуючи автобусом «Ікарус 280», д/н НОМЕР_1 , який належав АТП-15130, правонаступником якого є ТОВ «ПТ», скоїв дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої позивач стала інвалідом ІІ групи довічно. Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 14.07.1993 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ст. 215 ч. 2 КК України та засуджено до чотирьох років позбавлення волі умовно з позбавленням права керування транспортним засобом строком на два роки. 22.05.2008р. ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси (справа № 2-2/2008) було затверджено мирову угоду, укладену 22.05.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «ПТ». Відповідно до п.3 затвердженої мирової угоди відповідач зобов`язався довічно перерахувати на рахунок ОСОБА_1 , щомісячно заробіток в розмір середньомісячної заробітної плати у галузі «Промисловість» на підставі довідки Державної Служби Статистики (Держкомстат).

Позивач зазначає, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14.09.2021р. у справі №523/17457/18 з ТОВ «Північ Транс» на користь ОСОБА_1 була стягнута заборгованість по виплаті грошового відшкодування за мировою угодою, яка за період з 01.01.2018р. по 31.01.2020р. склала 64 142,00грн., інфляційні витрати в розмірі 5 352,94грн. за період з 01.06.2018р. по 31.12.2019р., та 3% річних в розмірі 2 482,17грн. за той же період. Рішення суду набрало законної сили на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 25.10.2022р. Рішення суду було виконано ТОВ «Північ Транс» 28.10.2022р. На думку ОСОБА_1 оскільки сума боргу в розмірі 64 142,00грн. не була своєчасно сплачена на її користь то вона має право на стягнення з ТОВ «Північ Транс», в порядку ч.2 ст.625 ЦК України індекс інфляції за період з 01.02.2020р. по 27.10.2022р. в розмірі 33 604,00грн., та 3 % річних за той же період в розмірі 5 271,95грн. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді від 09.12.2022р. було відкрито провадження у справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачу належним чином поштою спрямовувались ухвала про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками до неї додатками.

Від відповідача 05.01.2023р. до суду надійшов відзив на позовні вимоги в яких представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_1 був пропущений строк позовної давності, так як ч.2 ст.625 ЦК України передбачені штрафні санкції, до яких застосовується строк давності в один рік. Крім того, ОСОБА_1 було невірно розраховані штрафні санкції, які полягають у зазначені неправильного індексу інфляції, а також невірно застосовані значення кількості днів при нарахуванні 3% річних.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що 22.05.2008 року між ВАТ «Північ Транс» (правонаступником якого є ТОВ «ПТ») та ОСОБА_1 , які були сторонами у справі № 2-2/08 за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Північ Транс» про відшкодування шкоди, укладено та ухвалою суду від 22.05.2008р. затверджено мирову угоду, за умовами якої:

ВАТ «Північ Транс» зобов`язується переховувати на рахунок ОСОБА_1 довічно, щомісячно втрачений заробіток у розмірі 1271,07 грн. (враховуючи березень та квітень місяці 2008 року) та корегувати розмір втраченого заробітку відповідно до довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість»(п.3 мирової угоди);

ОСОБА_1 залишає за собою право довічно корегувати суму втраченого заробітку на кожний наступний рік до 30 січня на підставі довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість», не звертаючись з позовом до суду, а надаючи керівництву ВАТ «Північтранс» необхідні довідки (п.5 мирової угоди).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14.09.2021р., залишеного без змін постановою Одеського апеляційного суду від 25.10.2022р. (справа №523/17457/18) з ТОВ «Північ Транс» була стягнута заборгованість по виплаті грошового відшкодування, в зв`язку з порушення зобов`язань, передбачених п.п.3,5 мирової угоди, затвердженої Суворовським районним судом м. Одеси 22.05.2008р., внаслідок безпідставної відмови у виплаті коригування суми втраченого заробітку за період з 01.01.2018р. по 31.01.2020р. в розмірі 64 142,00грн., інфляційні витрати за період з 01.06.2018р. по 31.12.2019р. в розмірі 5352,94грн., 3 % річних за період з 01.06.2018р. по 31.12.2019р. в розмірі 2482,17грн.

Рішення суду від 14.09.2021р. було виконано ТОВ «Північ Транс» 28.10.2022р., що не заперечується сторонами по справі.

Згідно приписів п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов`язання виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі встановлені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Як вже було встановлено судом, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14.09.2021р. було встановлено факт неналежного виконання ТОВ «Північ Транс» грошового зобов`язання перед ОСОБА_1 на підставі п.п.3,5 мирової угоди, затвердженої Суворовським районним судом м. Одеси 22.05.2008р. за період з 01.01.2018р. по 31.01.2020р. на загальну суму 64 142,00грн.

В добровільному порядку згадана вище сума грошового зобов`язання погашена ТОВ «Північ Транс» 28.10.2022р.

Відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, тобто за наявності прямої вказівки про це в законі.

Відтак, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Відтак, посилання представника відповідача про застосування наслідків пропуску ОСОБА_1 строку позовної давності в один рік, як до вимог про штрафні санкції, не заслуговують на увагу та судом відхиляються.

Таким чином, судом встановлено та доведено позивачем факт прострочення грошового зобов`язання, що дає підстави для висновку про наявність підстав для застосування до ТОВ «Північ Транс» правових наслідків прострочення грошового зобов`язання, встановлених законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України), у цьому випадку 3 % річних та інфляційних втрат за період визначений позивачем, а саме з 01.02.2020р. до 28.10.2022р. (день сплати грошового зобов`язання).

Щодо розрахунків по нарахуванню індексу інфляції та 3% річних на прострочену суму грошового зобов`язання.

Так, судом враховується те, що заборгованість у вигляді грошового зобов`язання в розмірі 64142,00грн. існувала станом на 01.02.2020р. та була сплачена ТОВ «Північ Транс» 28.10.2022р.

Перевіривши правильність наведеного позивачем розрахунку заявлених до стягнення сум інфляційних втрат в розмірі 33 604,00грн. за загальний період з 01.02.2020р. до 27.10.2022р., а також 3% річних за той же період, суд зауважує про правильність визначення позивачем періоду нарахування, з огляду на встановлені рішенням суду у справі №523/17457/18 фактичні обставини справи, та факту погашення грошового зобов`язання.

Однак, суд зауважує про те, що розрахунок позивача містить арифметичні помилки, що призвело до збільшення загального коефіцієнту у індексу інфляції за вказаний вище період.

Так, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні витрати, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої наказом Держкомстату від 23.12.2011 № 386, інфляція це зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Як зазначено у Методологічних положеннях щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунків індексів споживчих цін, затверджених Наказом Держстату України 01.07.2013 № 190 (зі змінами, затвердженими наказами Держстату від 28.11.2014 № 371 та від 05.11.2015 № 315) (далі Методологічні положення), індекс споживчих цін є показником, який характеризує рівень інфляції.

Згідно з абз.2 частини 1 статті 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

З наведеного можна зробити висновок, що індекс споживчих цін та індекс інфляції це тотожні поняття.

Відповідно до розділу 7 Методологічних положень, розрахунки індексу споживчих цін проводяться з місячною періодичністю.

Згідно зі статтею 3 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

З вищезазначеного вбачається, що законодавчо так само визначено звітним періодом встановлення індексу інфляції місяць.

Отже, правовий аналіз вищезазначеного надає можливість дійти висновку, про те, що найменший період визначенні індексу інфляції місяць, і обрахування знецінення боргу можливе лише тоді, коли таке знецінення відбувалось протягом місяця, а не іншої меншої кількості календарних днів.

За таких обставин, суд вважає за необхідне навести правильний розрахунок інфляційних втрат, розрахунок здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,......, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Для відповідного розрахунку приймаються наступні індекси інфляції: лютий 2020- 99,70; березень 2020 -100,80; квітень 2020-100,80; травень 2020-100,30; червень 2020-100,20; липень 2020- 99,40; серпень 2020-99,80; вересень 2020-100,50; жовтень 2020-101,00; листопад 2020-101,30; грудень 2020-100,90; січень 2021-101,30;лютий 2021-101,00;березень 2021-101,70; квітень 2021-100,70;травень 2021-101,30;червень 2021-100,20;липень 2021-100,10;серпень 2021-99,80;вересень 2021-101,20;жовтень 2021-100,90;листопад 2021-100,80;грудень 2021-100,60;січень 2022-101,30;лютий 2022-101,60;березень 2022-104,50;квітень 2022-103,10;травень 2022-102,70;червень 2022-103,10;липень 2022-100,70;серпень 2022-101,10;вересень 2022-101,90;жовтень 2022-102,50.

IIc (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) = 1.43922589%, що є загальним коефіцієнтом інфляції за період прострочення нарахування, а не 152,39%, як зазначено позивачем у наданому розрахунку.

Отже, інфляційне збільшення складає 64 142,00 x 1.43922589 - 64 142,00 = 28 172,83 грн.

Таким чином стягненню підлягає індекс інфляції за період з 01.02.2020р. по 27.10.2022р. від суми грошового зобов`язання 64 142,00грн. в розмірі 28 172,83грн.

Проведення нарахування 3% річних здійснюється за формулою:

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

За період з 01.02.2020р. до 31.12.2020р. від суми боргу 64 142,00 x 3 % x 335 (кількість днів прострочення) : 366 : 100 = 1 761,28 грн.

За період з 01.01.2021р. до 27.10.2022р. від суми боргу 64 142,00 x 3 % x 665 (кількість днів прострочення) : 365 : 100 = 3 505,84грн.

Отже загальний розмір 3% річних складає 1 761,28 грн. + 3 505,84грн. = 5267,12грн.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 33 439,95грн., з яких: 3 % річних у сумі 5 267,12грн., втрати від інфляції в сумі 28 172,83грн. В іншій частині позову слід відмовити.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 992,40грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 141, 228, 229, 263, 265, 354, 355 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Північ Транс про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання задовольнити частково.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ Транс» на користь ОСОБА_1 витрати від інфляції в розмірі 28 172,83грн., 3% річних в розмірі 5 267,12грн., за період 0 01.02.2020р. до 27.10.2022р.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Північтранс» на користь держави судовий збір в розмірі 992,40грн.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , іпн: НОМЕР_2 , проживає та зареєстрована: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Північ Транс», , місцезнаходження: 65025, м. Одеса, 21 км. Старокиївської дороги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 19 січня 2023р.

Суддя