Справа № 539/1699/23
Провадження № 2-з/539/8/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2023 м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в особі судді Овчаренко О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ: Адвокат Замула І.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в сумі 34800 доларів США. Одночасно адвокат Замула І.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення вищезазначеного позову шляхом накладення арешту на наступні об`єкти нерухомості, власником яких є ОСОБА_2 : - квартиру з реєстраційним номером 228, загальною площею 60 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; - нежитлову будівлю (магазин), загальною площею 278,5 кв.м. з реєстраційним номером 1447442, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , експертна вартість об`єкта - 118063 грн.; - будинок з реєстраційним номером 23590362, загальною площею 49,9 кв.м. житлова площа - 23,4 кв. м., який розташований по АДРЕСА_3 , загальна вартість нерухомого майна - 13602 грн.; - об`єкт незавершеного будівництва адміністративно-торгівельного центру з реєстраційним номером 07, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; - нежитлову будівлю шпиталь зі складом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , номер РПВН 907208. Заява обґрунтована тим, що у січні 2022 ОСОБА_2 взяв у позивача (заявника) ОСОБА_1 у борг 30000 доларів США, які зобов`язався повернути до 25.05.2022. Сторони домовились, що при поверненні боргу ОСОБА_2 також сплатить ОСОБА_1 відсотки за користування позики у сумі 4800 доларів США. На підтвердження укладення договору позики відповідач написав розписку, однак до теперішнього часу суму боргу у розмірі 34800 доларів США не повернув. Відповідач уникає будь-яких контактів з відповідачем, не повернув хоча би частину боргу, що дає підстави вважати, що взагалі не має наміру повертати гроші. Враховуючи поведінку відповідача, наявність незнятих обтяжень усього нерухомого майна, належного відповідачу, а також розмір боргу, є підстави для забезпечення позову шляхом накладення майна на все нерухоме майно відповідача, що забезпечить виконання ймовірного судового рішення на користь позивача. Накладення арешту на майно унеможливить його продаж або відчуження у інший спосіб, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або повністю унеможливити виконання рішення суду або здійснити ефективний захист прав позивача як кредитора. На підставі ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд розглянув заяву про забезпечення позову в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання. Розглянувши заяву, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Частиною 1 ст. 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом. В силу п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Відповідно до ч.ч. 1, 4, 6, 8 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову. Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову». Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дій до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 932/14900/19. Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики в сумі 34800 доларів США. Зазначені у заяві про забезпечення позову обставини, а також додані до заяви письмові докази у вигляді копії розписки ОСОБА_2 про взяття від ОСОБА_1 у борг грошей на суму 30000 доларів США та зобов`язання повернути гроші у сумі 34 800 доларів США до 25.05.2022, на думку суду, свідчать про те, що між сторонами дійсно виник спір. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.04.2023 право власності на нерухоме майно, на яке позивач (заявник) просить накласти арешт, зареєстроване за відповідачем. При цьому нерухоме майно, на яке позивач (заявник) просить накласти арешт, не є предметом позову по даній справі, оскільки позов заявлено про стягнення грошових коштів за договором позики. У заяві про забезпечення позову в якості її обґрунтування наведено лише норми права та довільні міркування щодо ймовірного порушення прав позивача (заявника), якщо позов не буде забезпечений, а рішення суду буде ухвалене на його користь. Позивач (заявник), з огляду на предмет спору, не визначив у заяві ані меж, в яких належить накласти арешт на майно відповідача, ані обґрунтування необхідності застосування арешту щодо п`яти об`єктів нерухомого майна відповідача. Окрім того, позивачем (заявником) не надано відповідних доказів дійсної ринкової вартості належного відповідачу нерухомого майна, на яке він просить накласти арешт, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити співмірність такого виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами. Не містить таких відомостей і надана позивачем (заявником) до заяви про забезпечення позову інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.04.2023. У цій довідці наявні тільки відомості щодо вартості (станом не пізніше аніж на 2003 та 2008 роки відповідно) двох із п`яти об`єктів нерухомого майна, а саме: - нежитлової будівлі (магазину), загальною площею 278,5 кв.м. з реєстраційним номером 1447442, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; - будинку з реєстраційним номером 23590362, загальною площею 49,9 кв.м. житлова площа - 23,4 кв. м., який розташований по АДРЕСА_3 . Також з інформаційної довідки вбачається, що на все належне відповідачу нерухоме майно накладено арешти, а нежитлова будівля- шпиталь зі складом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , також є іпотечним майном та перебуває під забороною відчуження. Разом з тим, заявником (позивачем) не надано будь-яких доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду, а також те, що відповідач має намір відчужити майно, на яке позивач (заявник) просить накласти арешт, або чинити перешкоди у виконанні можливого рішення суду про задоволення позову. Доводи про можливість відчуження нерухомого майна без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для її задоволення. Посилання заявника (позивача) на поведінку відповідача (уникнення контактів з позивачем, непогашення хоча би частини суми боргу), наявність обтяжень усього належного відповідачу нерухомого майна, не свідчать про існування обставин, які утруднять чи унеможливлять виконання рішення суду внаслідок недобросовісної поведінки відповідача. Отже, позивачем (заявником) не доведено, а судом не встановлено обставин, які би вказували на необхідність забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість невиконання чи утруднення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження не тягне задоволення заяви. За таких обставин суд не вбачає підстав для вжиття заходів забезпечення позову та вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви. Керуючись ст.ст. 149-153, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ: У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя О.Л. Овчаренко