КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/638/2023
Справа № 759/2292/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 січня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 лютого 2022 року, ухвалене у складі судді Петренко Н.О. в м. Київ у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В лютому 2020 року позивач ТОВ «Порше Мобіліті» звернувся до суду із даним позовом, просив в рахунок часткового погашення боргу ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором № 50009611 від 09 липня 2013 року, розмір якої станом на 15 січня 2020 року становить 502883,53 грн., звернути стягнення на предмет застави - автомобіль Volkswagen Polo, що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів, встановивши його початкову вартість на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, покласти на відповідача судові витрати.

Позов мотивований тим, що 09 липня 2013 року ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50009611, за умовами якого позивач надав відповідачу суму кредиту в розмірі 132067,21 грн., еквівалентні 16179,75 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 9,90 % на рік, з кінцевим терміном повернення кредиту 15 липня 2018 року, для купівлі автомобіля марки VW Polo. Крім того, відповідно до п. 1.6 загальних умов зобов`язання відповідача перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором забезпечено договором застави 50009611 від 12 липня 2013 року, згідно з умовами якого відповідач надав в заставу автомобіль VW Polo, 2013 року виробництва, кузов НОМЕР_1 , що належав йому на праві власності. Невиконання відповідачем своїх обов`язків з оплати чергових платежів призвело до виникнення заборгованості. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору та порушення термінів повернення кредиту, 03 липня 2015 року позивачем було надіслано на адресу проживання відповідача вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитом в розмірі 270960,36 грн. Однак вимога щодо дострокового повернення кредиту проігнорована відповідачем, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість з дострокового повернення кредиту перед позивачем в розмірі 384294,98 грн., з яких 235186,14 грн. сума заборгованості за кредитом, 31295,87 грн - 3 % річних, 117812,97 грн. - інфляційні втрати.

Враховуючи факт порушення відповідачем умов кредитного договору, для забезпечення відновлення порушеного права ТОВ «Порше Мобіліті» були понесені витрати за договором, укладеним з ТОВ «Тріпл Сі», відповідно до якого ТОВ «Тріпл Сі» надало ТОВ «Порше Мобіліті» послуги щодо забезпечення звернення стягнення на предмет застави та здійснення інших заходів, спрямованих на стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, а позивач, в свою чергу, сплатив на користь ТОВ «Тріпл Сі» грошові кошти в загальній сумі 52013,36 грн. Таким чином, збитки на загальну суму 52013,36 грн. заподіяні позивачу в зв`язку з порушенням умов кредитного договору, підлягають стягненню з відповідача.

Загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 15 січня 2020 року складається з простроченої заборгованості з оплати періодичних платежів за кредитом в сумі 54575,19 грн., заборгованості з дострокового повернення кредиту в сумі 384294,98 грн., штрафу на підставі п. 8.3 кредитного договору, який складає 2588,57 грн., збитків на підставі п. 8.5 кредитного договору в сумі 52013,36 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 лютого 2022 року в задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» відмовлено.

Позивач ТОВ «Порше Мобіліті», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 лютого 2022 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що судом першої інстанції не застосовано ст. 590, 591 ЦК України, ст. 19, 20 Закону України «Про заставу», зокрема суд першої інстанції, незважаючи на підтвердження факту наявності заборгованості у відповідача, не звернув стягнення на предмет застави.

Неправильно застосовано ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», оскільки суд відмовив в позові з тих підстав, що відповідне повідомлення не направлено саме відповідачу.

Судом застосовано ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яка не підлягала застосуванню, вказана норма регулює правовідносини у випадку звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку.

Вказував, що суд не застосував принцип правової визначеності, оскільки позивач по цій справі звернувся вдруге з позовом після усунення певних обставин, які унеможливлювали задоволення позову. Однак по цій справі суд відмовив вже зовсім з інших причин, про які не йшлося в межах справи № 759/4658/17, а саме тому, що позивач не направив відповідачу повідомлення про початок процедури звернення стягнення перед поданням позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач спростовував викладені в ній доводи щодо твердження апелянта про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, а також щодо суми судових витрат позивача, понесених в зв`язку з розглядом справи, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, 09 липня 2013 року ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір, згідно умов якого сума кредиту 132067,21 грн., що еквівалентно 16179,75 доларів США, строк кредиту 60 місяців, процентна ставка 9,90 % змінна ставка, цільове призначення кредиту: на придбання автомобіля VW Polo кузов № НОМЕР_2 (а. с. 17 т. 1).

Згідно п. 3.2 кредитного договору сторони погоджуються, що компанія має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, та/або вимагати дострокового розірвання кредитного договору, у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту відповідно до графіка повернення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше 1 календарний місяць.

Згідно ст. 3.3 Загальних умов кредитування, підписаних позичальником, які є частиною кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню, протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником. Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення (а. с. 19 т. 1 зворот).

12 липня 2013 року ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 уклали договір застави транспортного засобу № 50009611, згідно якого заставодавець з метою забезпечення виконання викладених нижче зобов`язань заставляє майно, а саме автомобіль VW Polo кузов № НОМЕР_2 , заставна вартість якого за домовленістю сторін складає 155373,19 грн. (а. с. 25 - 30 т. 1). У випадку невиконання заставодавцем положень кредитного договору заставодержатель має право отримувати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами в повному обсязі.

На а. с. 31 - 37 т. 1 наявна копія договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, укладеного 11 липня 2013 року ОСОБА_1 з ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», згідно якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль VW Polo, вигодонабувач - ТОВ «Порше Мобіліті».

На а. с. 38 - 41 т. 1 знаходяться копії рахунків-фактур ТОВ «Порше Мобіліті» від 02 лютого 2015 року, 06 березня 2015 року, 06 квітня 2015 року, 06 травня 2015 року про сплату погашення суми кредиту та процентів за користування кредитом, на ім`я ОСОБА_1 .

На а. с. 49 - 56 т. 1 знаходяться копії рахунків-фактур ТОВ «Порше Мобіліті» від 17 лютого 2015 року, 04 березня 2015 року, 18 березня 2015 року, 03 квітня 2015 року, 26 червня 2015 року, 07 вересня 2015 року, 28 вересня 2015 року про погашення штрафу та пені, а також інших витрат (послуг) згідно п. 8.5 кредитного договору.

На а. с. 57 - 65 т. 1 знаходиться копія договору про надання юридично-консультаційних послуг від 21 червня 2012 року, укладеного ТОВ «Порше Мобіліті» з ТОВ «Юридична компанія Тріпл Сі», за умовами якого замовник доручає, а агентство приймає на себе зобов`язання надати замовнику юридично-консультаційні послуги відповідно до умов договору, а замовник - прийняти та оплатити їх, а також копія акту наданих послуг № 228 за 22 червня 2015 року, згідно якого загальна вартість юридично-консультаційних послуг по клієнту ОСОБА_1 складає 3500 грн. без ПДВ, по всім клієнтам в цілому - 28000 грн. На а. с. 66 т. 1 знаходиться копія платіжного доручення № 50008273 від 30 червня 2015 року про сплату ТОВ «Порше Мобіліті» на користь ТОВ «Юридична компанія Тріпл Сі» 28000 грн. згідно рахунку від 22 червня 2015 року.

На а. с. 67 т. 1 знаходиться копія акту наданих послуг № 394 за договором про надання юридично-консультаційних послуг від 21 червня 2012 року, згідно якого агентством ТОВ «Юридична компанія Тріпл Сі» надано юридично-консультаційні послуги відповідно до п. 3.5.2 договору щодо вилучення об`єкта застави у ОСОБА_1 , який вилучено 03 вересня 2015 року; загальна вартість юридично-консультаційних послуг згідно з п. 6.1.2.3 договору складає 37426,47 грн. На а. с. 68 т. 1 знаходиться копія платіжного доручення № 50008912 від 07 вересня 2015 року про сплату ТОВ «Порше Мобіліті» на користь ТОВ «Юридична компанія Тріпл Сі» 37426,47 грн. згідно рахунку № 394 від 04 вересня 2015 року.

На а. с. 69 т. 1 знаходиться копія акту наданих послуг № 395 за договором про надання юридично-консультаційних послуг від 21 червня 2012 року, згідно якого агентством ТОВ «Юридична компанія Тріпл Сі» надано юридично-консультаційні послуги відповідно до п. 3.5.6 договору по клієнту ОСОБА_1 , загальна вартість яких складає 1218 грн. На а. с. 70 т. 1 знаходиться копія платіжного доручення № 50008913 від 07 вересня 2015 року про сплату ТОВ «Порше Мобіліті» на користь ТОВ «Юридична компанія Тріпл Сі» 1218 грн. згідно рахунку № 395 від 04 вересня 2015 року.

На а. с. 71 т. 1 знаходиться копія акту наданих послуг № 438 за договором про надання юридично-консультаційних послуг від 21 червня 2012 року, згідно якого агентством ТОВ «Юридична компанія Тріпл Сі» надано юридично-консультаційні послуги відповідно до п. 6.1.7 договору, загальна вартість яких по клієнту ОСОБА_1 складає 1200 грн., по всім клієнтам - 7200 грн. На а. с. 72 т. 1 знаходиться копія платіжного доручення № 50009169 від 29 вересня 2015 року про сплату ТОВ «Порше Мобіліті» на користь ТОВ «Юридична компанія Тріпл Сі» 7200 грн. згідно рахунку № 438 від 25 вересня 2015 року.

На а. с. 73 т. 1 знаходиться копія виконавчого напису від 12 червня 2015 року, яким приватний нотаріус Хижняк А.М. зобов`язує звернути стягнення на транспортний засіб VW Polo кузов № НОМЕР_2 д.н.з. НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості в розмірі 297557,89 грн.

На а. с. 74 - 79 т. 1 знаходиться копія ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року в справі № 755/18072/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті», треті особи приватний нотаріус Хижняк М.І., ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, яким касаційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» відхилено, рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позову залишено без змін.

На а. с. 42 - 43 т. 1 знаходиться копія вимоги (повідомлення) від 03 червня 2015 року щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором в розмірі 270960,36 грн., направленої ТОВ «Порше Мобіліті» на адресу ОСОБА_1 .

На а. с. 14 т. 1 наявний витяг з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна від 16 січня 2020 року, згідно якого 16 січня 2020 року зареєстровано обтяження на підставі договору застави, серія та номер 1337, виданий 12 липня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О.С.

На а. с. 15 - 16 т. 1 наявний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 50009611 від 09 липня 2013 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, з даних Єдиного державного реєстру судових рішень по справі № 759/4658/17 вбачається, що рішенням Святошинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2018 року позов задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» відповідно до кредитного договору №50009611 від 09 липня 2013 року на загальну суму 399738,45 грн. звернуто стягнення на предмет застави транспортний засіб марки VW, модель Polo, кузов № НОМЕР_4 , об`єм двигуна 1390 куб/см, 2013 року випуску , червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , шляхом його реалізації на публічних торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», встановивши його початкову вартість у розмірі 155 373,19 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» судовий збір по справі у розмірі 5996,07 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року скасовано, ухвалено у справі нове судове рішення, яким в задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 06 грудня 2019 року касаційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» залишено без задоволення. Постанова мотивована тим, що оскільки позивач не виконав вимоги, передбачені статтею 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», до початку процедури звернення стягнення не зареєстрував в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження, та не надав витягу з державного реєстру обтяжень на підтвердження наявності чи відсутності інших обтяжувачів для перевірки виконання вимог, передбачених статтею 25 зазначеного Закону, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні вимог до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відмовляючи ТОВ «Порше Мобіліті» в позові про звернення стягнення на предмет застави, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні відомості надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, що унеможливлює вирішення питання про звернення стягнення на предмет застави, оскільки для звернення стягнення на предмет застави необхідно повідомити боржника, вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача. Нездійснення стягувачем до подання позову реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави є достатньою правовою підставою для відмови в позові, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 24 квітня 2018 року в справі № 202/29241/13-ц.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частин першої та другої статті 590 ЦК України звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено законом або договором. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави.

Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, визначає Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Судом встановлено, що 16 січня 2020 року позивачем зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет обтяження, що підтверджується витягом № 62457161 від 16 січня 2020 року, яким підтверджується відсутність інших обтяжувачів предмета застави.

Відмовляючи в позові з тих підстав, що ТОВ «Порше Мобіліті» не надіслано боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання і вважаючи, що позивачем не виконано імперативні вимоги ч. 3 ст. 24, 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», суд першої інстанції не звернув уваги, що наведені положення закону про надіслання боржнику такого повідомлення застосовуються у випадку наміру обтяжувача звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, а не в судовому, як в даному випадку, а відтак помилково застосував норму матеріального права, яка не підлягала застосуванню.

Враховуючи наведене, апеляційний суд не може погодитися з доводами відповідача у відзиві на позовну заяву та апеляційну скаргу щодо обов`язковості досудового врегулювання спору шляхом направлення письмового повідомлення боржнику про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання.

Посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 24 квітня 2018 року в справі № 202/29241/13-2, суд першої інстанції не врахував, що у вказаній справі, в якій предметом позову були також вимоги про звернення у судовому порядку стягнення на предмет застави, йшлося про застосування статей 24 та 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» в аспекті дотримання заставодавцем обов`язку підтвердити наявність чи відсутність інших обтяжувачів для перевірки виконання вимог статті 24 зазначеного Закону - письмового повідомлення всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже обставини у цих справах суттєво відрізняються і наведені судом правові висновки не можна вважати релевантними до спірних правовідносин.

Крім того, самим судом першої інстанції встановлено, однак не надано оцінки тому, що 03 червня 2015 року позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором (а. с. 42 - 45 т. 1), і що згідно п. 7.3 договору застави від 12 липня 2013 року, укладеного ТОВ «Порше Мобіліті» з ОСОБА_1 , будь-які повідомлення та вимоги, передбачені договором, повинні бути надіслані у письмовій формі рекомендованим поштовим відправленням на адресу сторони, вказану в цьому договорі і відправлене таким чином повідомлення вважатиметься отриманим стороною на третій робочий день з дня відправлення. В повідомленні від 03 червня 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» вимагало дострокового повернення суми кредиту в повному обсязі та заборгованості, що разом станом на поточну дату становить 270960,36 грн., та попереджувало, що у випадку неповернення суми кредиту та несплати заборгованості протягом 30 календарних днів з дня одержання цієї вимоги товариство буде змушене вдатися до примусового стягнення суми кредиту та заборгованості, в тому числі за рахунок автомобіля, що був переданий компанії у заставу для забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за договором.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, відтак рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідачем не оскаржене рішення суду першої інстанції в частині встановлених обставин порушення з 2015 року своїх зобов`язань за договором щодо оплати щомісячних платежів повернення кредиту та утворення заборгованості перед позивачем.

Також апеляційний суд враховує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем не надано доказів погашення заборгованості за рахунками, виставленими позивачем на оплату чергових (щомісячних) платежів згідно з графіком погашення.

Вирішуючи по суті позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» про звернення стягнення на предмет застави, апеляційний суд виходить із того, що оскільки відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання зі сплати заборгованості за договором кредиту, то у позивача, який на виконання ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» перед зверненням до суду з даним позовом зареєстрував відомості про звернення стягнення на предмет обтяження та підтвердив відсутність інших обтяжувачів, виникло право звернення стягнення на спірний автомобіль в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Позивачем у позові наведено обгрунтований розрахунок сум, що стягуються, та на а. с. 15 - 16 т. 1 надано в таблиці розрахунок заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором, яка станом на 15 січня 2020 року складається з простроченої заборгованості з оплати періодичних платежів за кредитом в сумі 54575,19 грн., з яких 30221,91 грн. - сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом, 4347,09 грн. - сума 3 % річних за час прострочення по сплаті чергових платежів за кредитом, 20006,18 грн. - сума інфляційних втрат за час прострочення по сплаті чергових платежів за кредитом, а також заборгованості з дострокового повернення по кредиту в сумі 384294,98 грн., з яких 235186,14 грн. - сума заборгованості за кредитом, 31295,87 грн. - сума 3 % річних, 117812,97 грн. - сума інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконала належним чином у встановлений строк грошове зобов`язання щодо сплати періодичних платежів за кредитом в сумі 54575,19 грн. і не повернула за вимогою ТОВ «Порше Мобіліті» про дострокове повернення кредиту заборгованості в розмірі 235186,14 грн., суми такої заборгованості та 3 % річних згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 4347,09 грн. та 31295,87 грн. відповідно підлягають стягненню з неї на користь позивача.

Разом із тим, апеляційний суд не знаходить підстав для стягнення інфляційних втрат за прострочення грошового зобов`язання, виходячи з наступного.

Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19), Верховного Суду в постанові від 22 вересня 2021 року в справі № 198/527/18-ц (провадження № 61-22173св19).

Таким чином, оскільки відповідно до умов кредитного договору та умов кредитування сума кожного чергового платежу визначалась позивачем у еквіваленті іноземної валюті та розраховувалась шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, апеляційний суд приходить до висновку про те, що передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача штраф на підставі п. 8.3 кредитного договору, який складає 2588,57 грн., за направлення вимог про сплату заборгованості, та збитки на підставі п. 8.5 кредитного договору в сумі 52013,36 грн., які складаються з витрат, понесених в зв`язку з одержанням послуг ТОВ «Тріпл Сі» щодо забезпечення звернення стягнення на предмет застави та здійснення інших заходів, спрямованих на стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором.

На підтвердження обставин направлення вимог про сплату заборгованості позивачем до суду додано копію листа від 03 червня 2015 року (а. с. 42 - 45 т. 1), будь-які інші листи на адресу відповідача щодо сплати заборгованості в матеріалах справи відсутні.

Наявні в матеріалах справи копії рахунків-фактур на погашення суми кредиту та процентів підставами для нарахування штрафних санкцій бути не можуть, оскільки їх щомісячне направлення позичальнику передбачене ст. 1.4.3 Загальних умов кредитування

Згідно ст. 8.3 Загальних умов кредитування за кожен випадок порушення позичальником умов ст. 5.1, 5.2, 5.3, 5.4 позичальник сплачує компанії штраф в українських гривнях у розмірі еквіваленту 15 євро чи 20 доларів США відповідно до еквіваленту суми кредиту за обмінним курсом банку, зазначеним у кредитному договорі на момент направлення компанією першого листа щодо сплати.

Згідно ст. 5.1 - 5.4 Загальних умов кредитування позичальник зобов`язується використовувати кредит та додатковий кредит відповідно до цільового призначення, визначеного кредитним договором, забезпечити повернення кредиту та додаткового кредиту та сплату плати за користування кредитом та додатковим кредитом у повному обсязі на умовах кредитного договору. На вимогу компанії та у встановлені нею терміни надати компанії документи, що стосуються користування кредитом, використання засобів забезпечення зобов`язань позичальника, майнового стану позичальника. Повідомити компанію про зміну будь-яких даних щодо позичальника, зазначених у кредитному договорі або не зазначених, але наданих позичальником компанії при укладенні кредитного договору, а також виникнення будь-яких обставин, які можуть негативним чином впливати на виконання позичальником своїх обов`язків за цим кредитним договором. Повідомлення повинно бути направлене компанії протягом трьох календарних днів з дня зміни даних/виникнення таких обставин. Без прямої письмової згоди компанії не укладати угод про отримання будь-яких кредитів та позик, про надання порук, про обтяження майна, яким забезпечено виконання позичальника за цим кредитним договором, а також будь-якого іншого позичальника.

Виходячи з аналізу наведених положень договору, доводи позивача про нарахування штрафу на підставі ст. 8.3 за направлення вимог про сплату заборгованості є неспроможними, оскільки такі підстави для сплати штрафу статтями 5.1 - 5.4 Загальних умов кредитування не передбачені, отже, позовні вимоги в зазначеній частині є необґрунтованими і недоведеними та задоволенню не підлягають.

Оцінюючи обґрунтованість вимог ТОВ «Порше Мобіліті» в частині стягнення збитків на підставі п. 8.5 кредитного договору, апеляційний суд виходить із такого.

Згідно п. 8.5 Загальних умов кредитування, які є частиною кредитного договору, укладеного ТОВ «Порше Мобіліті» з ОСОБА_1 , збитки, заподіяні у зв`язку з неналежним виконанням кредитного договору, повинні бути відшкодовані винною стороною у повному обсязі, понад передбачені штрафні санкції.

Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктами першим та другим статті 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення особою свого порушеного права.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Як вбачається з матеріалів справи, витрати позивача у сумі 52013,36 грн. були понесені позивачем в 2015 році у зв`язку із зверненням ТОВ «Порше Мобіліті» для юридично-консультаційних послуг щодо стягнення заборгованості та повернення предмета застави, а саме вчиненням виконавчого напису нотаріуса про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, вчинений 12 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.М. виконавчий напис, зареєстрований за № 840, про стягнення із заставодавця ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» предмета застави - спірного автомобіля, з метою задоволення вимог позивача про стягнення з боржника заборгованості в сумі 297557,89 грн., рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року, визнаний таким, що не підлягає виконанню (а. с. 74 - 92 т. 1).

Виходячи з вищезазначеного, такі витрати не відповідають ознакам збитків, що визначені частиною другою статті 22 ЦК України, оскільки позивачем не доведено, що вказані витрати були необхідними для відновлення свого порушеного права та перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням умов кредитного договору, та не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, за результатами апеляційного перегляду апеляційний суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» періодичні платежі за кредитом в сумі 54575,19 грн., заборгованість з дострокового повернення кредиту в розмірі 235186,14 грн. та 3 % річних згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 4347,09 грн. та 31295,87 грн., всього 325404,29 грн.

В іншій частині позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає із наведених вище підстав.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

В позовній заяві ТОВ «Порше Мобіліті» наводило розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн., на підтвердження яких ним надано копію договору про надання юридичних послуг від 10 квітня 2018 року, укладеного з Адвокатським об?єднанням «КПД Консалтинг», за умовами якого сторони укладають наступний договір про надання юридичних послуг виконавцем стосовно питань, пов`язаних з поточною господарською діяльністю замовника; види, зміст, обсяг, строки та умови надання конкретних послуг погоджуються сторонами в кожному випадку письмово шляхом підписання додаткових угод (заявок), які становлять невід?ємну частину цього договору; за надання послуг замовник сплачує виконавцю винагороду шляхом перерахування відповідної суми у гривнях на поточний банківський рахунок виконавця на підставі рахунка, оформленого та наданого виконавцем; замовник здійснює оплату рахунків, виставлених виконавцем, у строки, визначені у відповідній додатковій угоді (заявці); у строки, визначені у відповідній додатковій угоді (заявці), сторони підписують акт наданих послуг, яким підтверджують належне та повне виконання договірних зобов`язань та відсутність претензій одна до одної (а. с. 99 - 102 т. 1).

Також до позову додана копія заявки на надання юридичних послуг № 66 від 08 січня 2020 року до договору про надання юридичних послуг від 10 квітня 2018 року, якою сторони погодили, що виконавець зобов?язується надати замовнику наступні послуги: забезпечити належне представництво інтересів замовника у відповідних судах, в тому числі апеляційної та касаційної інстанцій по справі за позовом ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави; комплексний супровід виконавчого провадження щодо звернення стягнення на предмет застави; замовник зобов`язаний оплатити послуги виконавця відповідно до зазначених нижче тарифів: за представництво інтересів замовника в суді першої інстанції - 15000 грн. у вигляді передоплати протягом 5 банківських днів з дня отримання від виконавця відповідного рахунку (а. с. 103 - 105 т. 1).

На а. с. 106 т. 1 знаходиться копія акту № 1 про надані послуги до заяви на надання юридичних послуг № 66 від 08 січня 2020 року, укладеного 10 січня 2020 року, яким сторони погодили, що виконавець надав замовнику такі юридичні послуги за п. 1а Заявки на надання юридичних послуг № 66 від 08 січня 2020 року: представництво інтересів замовника у суді першої інстанції по справі за позовом ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави за кредитним договором, вартість зазначених послуг разом становить 15000 грн., замовник зобов`язується сплатити вартість послуг згідно п. 4.3 заявки на надання юридичних послуг № 66 від 08 січня 2020 року.

На а. с. 107 - 108 т. 1 знаходиться копія рахунку на оплату № 180410_66_1 від 08 січня 2020 року на суму 15000 грн., а також платіжного доручення № 51001651 від 28 січня 2020 року, яким ТОВ «Порше Мобіліті» сплачено на користь Адвокатського об?єднання «КПД Консалтинг» 15000 грн.

В тексті позовної заяви наведено детальний опис наданої послуги та кількість витраченого часу: вивчення та аналіз документів, отриманих від ТОВ «Порше Мобіліті», які підтверджують правовідносини, що склались між товариством та ОСОБА_1 на підставі кредитного договору - 1 година; консультування щодо перспектив захисту інтересів ТОВ «Порше Мобіліті» в суді першої інстанції - 0 годин 30 хвилин; розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором - 4 години 30 хвилин, підготовка позовної заяви ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави за кредитним договором - 12 годин (а. с. 10 т. 1).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до ч. ч. 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та апеляційну скаргу заперечувала щодо стягнення судових витрат, не погоджуючись з обсягом часу, витраченим адвокатом на підготовку позовної заяви - 12 годин, оскільки позовна заява аналогічна такій же позовній заяві, яка подавалась ТОВ «Порше Мобіліті» в 2017 році, за підставою і предметом позову, і була лише відкоригована з урахуванням зареєстрованих відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження та збільшення суми заборгованості за рахунок збільшення періоду обчислення 3 % річних та інфляційних втрат, що не відповідає заявленому часу на її підготовку. Також вважала невиправдано завищеним час, витрачений на розрахунок заборгованості (4 години 30 хвилин), оскільки розрахунок інших витрат за кредитним договором на суму 52013,36 грн. відповідає розрахунку збитків за позовною заявою 2017 року; також розрахунок суми кредиту, 3 % річних та інфляційних втрат міг бути здійснений на онлайн-калькуляторі, що не займає багато часу.

Апеляційний суд не може погодитися з такими доводами, оскільки позови, подані ТОВ «Порше Мобіліті» в 2017 та 2020 роках, складені різними адвокатськими об`єднаннями, мають різний зміст та структуру, суттєво відрізняються один від одної, що дає підстави для висновку про оцінку цих позовів як результати самостійної професійної адвокатської діяльності без ознак наслідування та переробки. Крім того, аргументи відповідача щодо використання онлайн-калькуляторів для розрахунку заборгованості є нічим не обґрунтованими припущеннями та відхиляються апеляційним судом.

Відтак критерії реальності адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), а також критерії розумності їхнього розміру апеляційний суд вважає в даному випадку дотриманими стороною позивача, а відповідачем, в свою чергу, не доведено неспівмірності витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 15000 грн. із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Статтею 141 ЦПК України визначено розподіл судових витрат між сторонами та передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач ТОВ «Порше Мобіліті» просив в рахунок часткового погашення боргу ОСОБА_1 за кредитним договором в розмірі 502883,53 грн. звернути стягнення на предмет застави - автомобіль, шляхом його продажу з публічних торгів.

У даній справі за результатами апеляційного перегляду розмір заборгованості ОСОБА_1 визначено в сумі 325404,29 грн. з заявлених 502883,53 грн., тобто задоволеними є 65 % вимог.

При зверненні з позовом ТОВ «Порше Мобіліті» сплачено судовий збір в розмірі 7543,25 грн. (а. с. 13 т. 1), а при подачі апеляційної скарги - 11314,87 грн. (а. с. 216 т. 1).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді 65 % сплаченого позивачем судового збору та понесених витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 22007,78 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 лютого 2022 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_5 ) перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (м. Київ пр-т. П.Тичини 1-в ) відповідно до кредитного договору №50009611 від 09 липня 2013 року на загальну суму 325404,29 грн. звернути стягнення на предмет застави транспортний засіб марки Volkswagen, модель Polo, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1390 куб. см., рік випуску 2013, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , шляхом його реалізації на публічних торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», встановивши його початкову вартість на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В іншій частині позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» судові витрати в розмірі 22007,78 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 19 січня 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.