Справа № 368/737/21
Рішення

Іменем України

"27" червня 2023 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарях Дерев`янко Я.С. та Вареник О.Л.

представника позивача за первісним позовом та представника відповідача за зустрічним позовом адвоката Дзюбенко О.В.

відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1

представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвоката Матюшенкова Д.В.

третьої особи в особі Державного реєстратора Кагарлицької міської ради Нацевич Л.В.

представника третьої особи в особі Кагарлицька міська рада Київської області Лисової С.М.

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м. Кагарлик Київської цивільну справу в загальному позовному провадженні за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Кагарлицька міська рада Обухівського району Київської області, Державний реєстратор Кагарлицької міської ради про визнання недійсними державні акти та скасування державних реєстрацій та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди та усунення перешкод, -

встановив:

представник позивача за первісним позовом збільшила позовні вимоги та просить суд визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 067434 від 11.01.2006, що виданий на підставі рішення виконкому Буртівської сільської ради народних депутатів на ім`я ОСОБА_1 , скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку загальною площею 0.25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:377:0001, по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 22, номер запису про право власності 7253324, скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку загальною площею 0,34 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:376:0001 по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 22, номер запису про право власності 7253852, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 054532 від 30.01.2004 року виданий Буртівською сільською радою на ім`я ОСОБА_2 та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку загальною площею 0,22116 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд /присадибна ділянка/ кадастровий номер :01:077:0001 по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 222, номер запису про право власності 43468514,

обгрунтовуючи позов наступним.

З 12.03.2016, між нею та її сусідом ОСОБА_1 виник земельний спір, у зв`язку з чим, ним був пред`явлений до неї позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

17.01.2018 Кагарлицьким районним судом Київської області було ухвалене судове рішення у цивільній справі № 368/450/16-ц, згідно з яким, позовні вимоги ОСОБА_1 , суд задовольнив та зобов`язав її здійснити демонтаж споруди (сінник), що знаходиться на території домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням суду було встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,4195 га на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 067434 від 11.01.2006.

На підставі зазначеного державного акту, були неправильно встановлені межові знаки, які близько зміщені до стіни її будинку, а саме, на відстань менше ніж 1,0 м.

Такі межові знаки накладаються на її земельну ділянку та не відповідають діючим ДБН Б.2.2-12:2019 - Планування та забудова територій, в яких визначено, що відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м.

Фактично, встановлена межа врізається (вклинюється) у стіну її житлового будинку.

З огляду на зазначене, вважає, що судовим рішенням, яке ухвалене за наслідками розгляду негаторного позову ОСОБА_1 , порушується її право власності на земельну ділянку, яка належить їй на підставі державного акту Серії КВ № 054532, виданого Буртівською сільською радою від 03.10.2003.

Так, державний акт на право приватної власності на землю Серії Ш - КВ № 067434 від 11.01.2006, що виданий на ім`я ОСОБА_1 , має ознаки незаконного правовстановлюючого документу, оскільки виданий неналежним органом, а саме, виконкомом Буртівської сільської ради народних депутатів.

Станом на 11.01.2006. тобто на день видачі даного державного акту на право приватної власності на землю, Закон України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» втратив чинність 12.06.1997 на підставі Закону України № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні».

Таким чином, виконавчих комітетів сільських рад народних депутатів на час видачі оспорюваного державного акту вже не було, тому даний орган місцевої влади не передавав ОСОБА_1 земельну ділянку, оскільки його діяльність була припинена 12 червня 1997 року.

Більше того, слово "державний акт на право приватної власності на землю", було вилучено на підставі наказу Державного комітету по земельних ресурсах від 04.05.99 № 43 «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» в діючий на той час редакції.

Натомість, нова форма державного акту на право власності на земельну ділянку була затверджена Постановою КМУ від 02.04.2002 № 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою».

З огляду на зазначене, можна дійти висновку про те, що оспорюваний державний акт на право приватної власності на землю серії III - КВ № 067434 від 11.01.2006, що виданий на ім`я ОСОБА_1 має ознаки протизаконного правовстановлюючого документу.

До того ж, виконавчі комітети рад, не наділені за законом повноваженнями щодо розпорядження землями в юрисдикційних межах територіальних громад, що відповідно узгоджується із ст. 52 Закону України «Про місцеве самоврядування» в редакції від 01.01.2006.

Згідно з ч. 2 ст. 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції від 01.01.2006, визначено, що виконавчий комітет ради:

1)попередньо розглядає проекти місцевих програм соціально-економічного і культурного розвитку, цільових програм з інших питань, місцевого бюджету, проекти рішень з інших питань, що вносяться на розгляд відповідної ради;

2)координує діяльність відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідної територіальної громади, заслуховує звіти про роботу їх керівників;

3)має право змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб.

Отже, як вбачається, повноважень щодо розпорядження землями у виконавчих комітетів рад не має.

Відтак, для неї є незрозумілим походження державного акту від 11.01.2006, а також те, де саме його міг отримати ОСОБА_1 , оскільки виконком сільради народних депутатів, як орган місцевої влади, що значиться в оспорюваному державному акті, як видавник, припинив свою діяльність на підставі Закону № 280/97-ВР з 12 червня 1997 року.

З огляду на вищевказане, вбачається, що державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 067434 від 11.01.2006 був отриманий у протизаконний спосіб, а тому є незаконним та підлягає скасуванню в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України, визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, що не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів) якому (яким) він адресований.

Необхідно зауважити, що у чинному законодавстві відсутнє визначення поняття «правовий акт індивідуальної дії».

Водночас, правовим актом є офіційний письмовий документ, що породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан і спрямований на регулювання суспільних відносин.

Слід зазначити, що загалом правові акти поділяються на нормативні акти, які встановлюють норми права, що регулюють певну сферу суспільних відносин, та ненормативні (індивідуальні) акти, що породжують конкретні права та обов`язки для конкретних суб`єктів права.

Як нормативний, так і ненормативний правовий акт завжди виражають волю (волевиявлення) уповноваженого суб`єкта права, його владні приписи; мають офіційний характер, обов`язковий до виконання; спрямовані на регулювання суспільних відносин; встановлюють правову норму чи конкретне правовідношення; оформляються у визначеній формі: є юридичними фактами, що спричиняють певні правові наслідки.

В силу ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Статті 116, 118 Земельного кодексу України передбачають, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній до 05.03.2009) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частинами 1 та 2 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України, визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади.

Відповідно до частин 2 та 5 статті 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься заниє про скасування державної реєстрації прав.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що. розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність.

Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Разом з цим. за правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15 державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Позивачка отримала даний будинок у спадок у 1990 році з уже установленими спільними межами, які існували по 2021 рік .

А тому не зрозуміло та невідомо, з яких причин відповідач звернувся до суду в 2016 році з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Спільна межа, яка існує між нею та відповідачем була встановлена і узгоджена з відповідачем ще в 2003 році, дані обставини підтверджуються актом про встановлення меж на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки від 28 травня 2003 року, межі були погоджені в присутності комісії в т.ч. і підписом відповідача ОСОБА_1 , що стверджується копією акту про встановлення на місцевості погодження зовнішньої межі від 28.05.2003 р.

Такі межі існували постійно до 2021 року, що підтверджується світлинами наданими суду, де чітко вбачається межа між сторонами, яка розділяла межу між сторонами старою ржавою сіткою вздовж межі та старими ржавими стовпчиками по межі , світлини надані суду та знаходяться в матеріалах справи.

Але рішенням Кагарлицького районного суду від 17.01.2018 року і цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою /справа № 368/450/16 ц даний позов задоволений.

На виконання рішення Кагарлицького районного суду від 17.01.2018 року, відповідачем, в березні 2021 року була повністю знищена межа, яка розділяла межу між сторонами старою ржавою сіткою вздовж межі та старими ржавими стовпчиками по межі.

Межа відповідача на сьогоднішній день пролягає по краю домоволодіння за АДРЕСА_2 та належить позивачці ОСОБА_2 , що також підтверджується світлинами наданими суду!!!

Суд проігнорував п. 3.25 абз. 3 норм ДБН 360-92 містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень, де чітко сказано, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту, відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни необхідно приймати не менше 1,0 м.

По справі за № 368/450/16 ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою була проведена земельно-технічна експертиза, що було встановлено відносно спільної межі сторін по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , що спільна межа фактичного землекористування частково не відповідає конфігурації нанесеної на Державні акти власників суміжних земельних ділянок.

Крім цього експертизою було встановлено знаходження спірних земельних ділянок на однаковій відстані 2 км. 400 метрів від центра с. Бурти, Кагарлицького району. Це ще раз підтверджує наявність помилки та накладання земельних ділянок.

Але суд не дав цій важливі обставині відповідної оцінки і не звернув на неї уваги при винесенні рішення 17.01.2018 року.

Оскільки позивачка ОСОБА_2 ніколи не порушувала спільної межі, то вона вирішила з`ясувати самостійно, чому так трапилося. І нею був укладений договір від 11.03.2021 року на виконання топографо-геодезичних та картографічних робіт у складі виносу меж земельних ділянок в натурі /на місцевості/.

За результатами виконаних топографо-геодезичних та картографічних робіт Державним підприємством «Центр державного кадастру» від імені якого діяла Київська обласна філія Державного підприємства «Центр державного кадастру» встановлено: невідповідність меж земельних ділянок по АДРЕСА_3 /які взяті були для дослідження/.

Отже, межі парканів по межі земельних ділянок, згідно ситуаційної карти, визначені згідно фактичних меж на місцевості, які були встановлені ще в 80 роках минулого століття, вказують на невідповідність меж на місцевості та конфігурацій земельних ділянок, нанесених на державні акти то біж підтверджено зміщення та накладання земельних ділянок сторонами по всі вулиці Білика житлових будинків, в т.ч. і сторін, стверджується ситуаційним планом земельних ділянок АДРЕСА_3 . Дану обставину підтвердить в суді і геодезист, що виконував дану роботу.

Дані істотні для справи обставини не були встановлені судом та не були відомі суду на час розгляду справи та винесенні рішення від 17.01.2018 року по справі за № 368/450/16 ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою /суддя Закаблук О.В./

Крім того, конфігурація спільної межі в її фактичному використанні мала дугоподібне викривлення, починаючи з 80 років. А на державних актах сторін вона нанесена прямою лінією, що є неправильним та незаконним.

З урахуванням вищевикладеного та позовних вимог, викладених у позовній заяві ОСОБА_2 до ОСОБА_1 від липня 2021 року вважає, що виданий державний акт ОСОБА_1 про право приватної власності на землю серії ІІІ - КВ № 067434 виданий 11.01.2006 року виконкомом Буртівською сільською радою народних депутатів є незаконним та підлягає скасуванню.

Крім цього в державному акті на землю ОСОБА_1 мають грубі юридичні помилки відносно місця проживання та нумерації знаходження його земельної ділянки.

Натомість, Буртівською сільською радою Кагарлицького району, грубо порушуючи вимоги ст. 155 ЗК України, виноситься рішення від 09.09.2004 року «про внесення змін в правовстановлюючі документи в зв`язку з помилкою в адресі земельних ділянок», рішення додається.

Це є недопустимим та грубим свавіллям ще й по тій обставині, що станом на 09.09.2014 рік уже були внесені зміни з 01.01.2013 р. і відмінено виготовлення державних актів !!!!

Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Актом про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки від 28.05.2003 року було прийнято рішення по фактичному землекористуванню. Дане землекористування не відповідає конфігурації, нанесеній на державні акти, що є неправильним та незаконним.

Оскільки з урахуванням того, що нанесена конфігурація на державний акт ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме їхня спільна межа не відповідає фактичному користуванню, дані акти підлягають

скасуванню.

Із зустрічним позовом звернувся відповідач ОСОБА_1 , яким в подальшому було збільшено позовні вимоги, та просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , 60 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди та шляхом усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,25 га кадастровий номер земельної ділянки :01:377-0001, по АДРЕСА_1 та земельною ділянкою площею 0,1695 га кадастровий номер земельної ділянки :01:377:0002, по АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 , державний акт на право приватної власності на землю серії III- КВ № 067434 від 11.01.2006, зобов`язати ОСОБА_2 перенести фактичну межу земельної ділянки з кадастровим номером :01:077:0001, загальною площею 0,2116 га, яка належить ОСОБА_2 , та розташована по АДРЕСА_1 , яка згідно додатку № 1 Висновку експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 368/737/21 від 27.09.2022 року № 37886/21-41, визначена лінією синього кольору від точки 3 до точки 4, що зміщені на відстані від 0,72 м до 0,97 м у зовнішній бік земельної ділянки, перемістити до юридичних меж даної земельної ділянки, що зображено пунктирною лінією чорного кольору, обґрунтовуючи позов наступним.

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею о, 4195 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований цегляний житловий будинок, який належить останньому на підставі договору дарування від 05.08.1997 року з господарськими спорудами.

Відповідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 07.10.2014 року, відповідач є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:377:00015, площею 0,25 газ цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), дата державної реєстрації земельної ділянки: 20.02.2014 року.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 07.10.2014 року, відповідач є також власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:377:0002, площею 0,1695 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, дата державної реєстрації земельної ділянки: 20.02.2014 року.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 07.10.2014 року, відповідач є також власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:376:0001, площею 0,34 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, дата державної реєстрації земельної ділянки: 20.02.2014 року.

Підставою виникнення права власності на вказані земельні ділянки є державний акт на право приватної власності на землю, серія та номер: ІІІ-КВ № 067434, виданий 11.01.2006 року Буртівською сільською радою Кагарлицького району Київської області, з урахуванням змін, внесених рішенням сесії Буртівської сільської ради Київської області № 254-30-06 від 09.09.2014 року в частині зазначення адреси розташування земельних ділянок (з АДРЕСА_4 ).

Оскільки межі сусідніх ділянок були знищені, позивач звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою до позивача, внаслідок чого Кагарлицьким районним судом Київської області у справі № 368/450/16- ц було відкрито провадження у справі.

В ході розгляду даної справи та на виконання вимог ухвали суду, у справі № 368/450/16-ц була проведена земельно-технічна експертиза та на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшов висновок експерта №1-17 від 07 лютого 2017 року за результатами проведення первинної судової земельно-технічної експертизи, згідно резолютивної частини якого:

1. Фактичні межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:377:0001, площею - 0,2500 га (2500 кв.м), що належить гр. ОСОБА_1 відповідають межам, визначеним державним актом про право приватної власності на землю від 11.01.2006 р. серії ІІІ-КВ № 067434 частково:

1.1. відповідає (в частині) зовнішнім межам земельної ділянки, що зображені в Державному акті на право приватної власності на землю ІІІ-КВ № 067434 від 11.01.2006 р., загальною площею - 0,4195 га, і даним внесеним до Державного земельного кадастру (а.с.199) у вершинах поворотних (проміжних) точок на відрізку (Додаток № 1): від Б до В - який зображений чорною лінією точки 1,4; від В до Г - який зображений чорною лінією точки 4, 5, 6, 7; від А до Б - який зображений чорною лінією точки 12,15,16,17;

1.2. не відповідає (в частині) зовнішнім межам земельної ділянки, яка зображена у Державному акті на право приватної власності на землю ІІІ-КВ N 067434 від 11.01.2006 р., загальною площею 0,4195 га і даним Державного земельного кадастру (а.с.199) у вершинах поворотних (проміжних) точок на відрізку (Додаток №1): від А до Б - який зображений чорною лінією точки 13- 14, 18, 19, 20, 21,22, 23;

1.3 фактичні межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:377:0002, площею - 0,1695 га (1695 кв.м), що належить гр. ОСОБА_1 , відповідають межам, визначеним державним актом про право приватної власності на землю від 11.01.2006 р. серії ІІІ-КВ N067434 повністю.

Досліджено і описано експертом у висновку, розділ по першому питанню графічно зображено у висновку та в додатках до висновку експерта (див. Додаток №1, №2).

2. На межі між домоволодінням по АДРЕСА_1 та домоволодінням по АДРЕСА_2 , будівлі та господарські споруди (окрім паркану) домогосподарства по АДРЕСА_2 не знаходяться і не перетинаються з нею (межею).

2.1. Відстань (лінійні проміри) від фактичної межі земельної ділянки, між домоволодіннями по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 до будівель та господарських споруд домогосподарства АДРЕСА_1 (див. Додаток .№3) : «А» - житловий будинок -1.17 м.; - 0,77 м.; «Г» - сарай - 0,30 м; - 0,09 м.; "Д" - туалет " 0,38 м, - 0,43м;

"Ж" - сарай - 0,38 м; - 0,18 м.; "1 н" - сінник -1,16 м; - 0,74 м.

Досліджено і описано експертом у висновку, розділ по другому питанню. Графічно зображено у висновку та в Додатку 3.

3. Земельна ділянка, кадастровий номер :01:077:0001, яка перебуває у фактичному користуванні в натурі гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд відповідає, межам зазначеним у Державному акті на право приватної власності на землю (а.с.242), серія та номер КВ № 054532 від 30.01.2007 р., зареєстровано за № 90, кадастровий номер :01:077:0001 частково:

3.1 відповідає (в частині) зовнішнім межам земельної ділянки, яка зображена у Державному акті на право приватної власності на землю (а.с. 242), серія та номер КВ № 054532 від 30.01.2007 р., зареєстрованого за № 90, кадастровий номер :01:077:0001, загальною площею 0,2116 га і даним Державного земельного кадастру (а.с.208) у вершинах поворотних (проміжних) точок (див. Додаток № 3) на відрізку від А до Б, який зображений чорною лінією (точки 10, 17, 18, 19, 21, 22 , 23, 24) - які в межах середньоквадратичної похибки місця розташування межового знака відносно пунктів ДГМ ( у селах до - 0,30 м); на відрізку від В до Г - який зображений чорною лінією (точки 26, 31, 32,33);

3.2 не відповідає (в частині) зовнішнім межам земельної ділянки, яка зображена у Державному акті на право приватної власності на землю (а.с.242), серія та номер КВ № 054532 від 30.01.2007 р.. зареєстровано за № 90, кадастровий номер :01:077:0001, загальною площею 0,2116 га і даним Державного земельного кадастру (а.с.208) у вершинах поворотних точок (див. Додаток № 3) на відрізку від А до Б - який зображений чорною лінією точки 9, 11, 12, 13, 14, 15, 20; Б до В - який зображений чорною лінією точка 25; В до Г - який зображений чорною лінією точки 27, 28,29,30; Г до А - який зображений чорною лінією точки 1,2,3,4,5,6,7,8.

Отже, з огляду на висновок експерта вбачається, що позивачем було здійснено, заступ сіткою - огорожею разом із стовпами-кріпленнями у вершинах поворотних точок № 13, 14, 18, 19, 20, 21, 22, 23, на відрізку від А-Б, що зазначені у Додатку №1, висновку експерта про результати проведення первинної судової земельно-технічної експерти від 07.02.2017 р. №1-17, вздовж спільної межі, що визначена в державному акті на право приватної власності на землю від 11.01.2006 р. серії ІІІ-КВ № 067434, загальною площею 0,4195 га від точки "Б" (стосовно земельної ділянки № 1 ).

Як вбачається за змісту ст. 24 Висновку експерта, де зазначено лінійні проміри (№ поворотної точки на зведеному плані): від 1 до 4 - 11.72 м + 5-25 м + 12.55 м (по паркану металевий паркан на металевих стовпах, висотою до 1.5 м); від 4 до 7 -12.50 м + 29,48 м (по паркану (плетена металева сітка на дерев`яних стовпах та хвилястий азбестовий шифер, висотою до 1.5 м) + 34,63м; між 7 до 12 - 33,89 м (по умовній лінії); від 12 до 23 - 39,58 м (по умовній лінії) + 6.21 м + 4,54 м (плетена металева сітка на дерев`яних та металевих стовпах, висотою до 1.5 м) +5,11 м (по умовній лінії до бетонного стовпця) +3,32 м +3,69м (по умовній лінії (між господарськими будівлями) +2,59 м + 4,69 м +4,03 м +3,73 м +1,20 м +2.05 м (плетена металева сітка на дерев`яних).

З цього, відповідачем здійснено, заступ сіткою - огорожею разом із стовпами кріпленнями у вершинах поворотних точок між точками: № 13 - 14 - відстань 6,21 м; № 18 - 19 - відстань 2,59 м; № 19 - 20 - відстань 4,69 м; № 20 - 21 ~ відстань 4,03 м; № 21 - 22 - відстань 3,73 м; № 22 - 23 - відстань 1,09 м.

Отже, загальна відстань заступ сіткою - огорожею разом із стовпами-кріпленнями у вершинах поворотних точок між точками 13, 14, 18, 19, 20, 21,22, 23, складає - 22,34 м.

Таким чином експертизою було встановлено заступ сіткою огорожею заступ сіткою - огорожею разом із стовпами-кріпленнями у вершинах поворотних точок внаслідок чого Кагарлицьким районним судом було прийнято рішення яким суд :

зобов`язав ОСОБА_2 з урахуванням вимог п. 3.25* ДБН 60-92 "Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень", протягом місяця з дня набрання даним рішенням законної сили демонтувати споруду (сінник), яка знаходиться на території домоволодіння ОСОБА_2 між земельною ділянкою ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 та земельною ділянкою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , вздовж спільної межі, що визначена в державному акті на право приватної власності на землю від 11.01.2006 р. серії ІІІ-КВ №067434, загальною площею 0,4195га від точки "Б", на відстань не менше 1,0 м від спільної межі земельних ділянок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ;

зобов`язав ОСОБА_2 протягом місяця з дня набранням даним рішенням законної сили демонтувати з належної ОСОБА_1 земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , сітку - огорожу разом із стовпами - кріпленнями у вершинах поворотних точок № 13, 14, 18, 19, 20, 21, 22, 23, на відрізку від А - Б, що зазначені в додатку № 1 висновку експерта про результати проведення первинної судової земельно-технічної експертизи від 07.02.2017 р. № 1-17. вздовж спільної межі, що визначена в державному акті на право приватної власності на землю від 11.01.2006 р. серії III - КВ № 067434, загальною площею 0,4195 га від точки «Б».

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду 01.12.2020р.

Для відновлення свого права на вільне розпорядження своєю земельною ділянкою ОСОБА_1 витратив значний час, зокрема з моменту відкриття 14.03.2016 року провадження у справі 368/450/16-ц по день набрання рішенням законної сили -01.12.2020р., а також свій час на звернення до різноманітних органів, для відновлення свого права.

До того ж, пред`являючи даний позов до ОСОБА_1 , останній продовжує відчувати незручності з метою витрачання свого часу на відвідування судових засідань, В той час, коли згідно рішення Кагарлицького районного суду Київської області у справі № 368/1399/16-ц від 16.02.2017 року є опікуном недієздатного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за яким потрібна постійна стороння допомога.

У частині 1 ст. 16 ЦК України зазначено - "Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу".

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України - "Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: ... відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди …".

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховним судом України в п. 9 Постанови Пленуму "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначав залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Моральні та психологічні страждання спричинили погіршення емоційного та психологічного стану, оскільки тривала боротьба за свої права на вільне розпорядження своєю земельною ділянки, яка наразі продовжується, виснажує позивача, завдає душевних страждань, що викликає у нього знервованість, дискомфорт, почуття безперспективності; витрачених зусиль і часу.

Тому позивач, у зв`язку із незаконними діями відповідача, змушений звертатись з даних позовом про відшкодування моральної шкоди.

Отже, діями відповідача, позивачу була заподіяна моральна шкода, яку оцінити неможливо, але виходячи з обсягу та характеру моральних, психологічних страждань, позивач оцінює завдану моральну шкоду в розмірі 60 000,00 грн.

Окрім того, за наслідком проведеної експертизи, експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз було складено висновок експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 368/737/21.

Як вбачається із висновку експерта №368/737/21 у 4 абз. на 20 стор. у висновку проведеної експертизи, частина фактичних меж користування земельної ділянки з кадастровим номером :01:077:0001, що були зафіксовані геодезичним обладнанням під час проведення обстеження, не відповідають межам, згідно даних Державного земельного кадастру, а саме:

- фактичні межі з північно-західної сторони земельної ділянки від точки 1 до точки 2 зміщені на відстані від 1,70 м до 1,97 м у зовнішній бік земельної ділянки, тобто площа користування збільшується; частина межі з північно-східної сторони від точки 3 до точки 4 зміщені на відстані від 0,72 м до 0,97 м у зовнішній бік земельної ділянки, тобто площа користування збільшується; межі південно-східної сторони від точки 4 до точки 5 зміщені на відстані від 0,46 м до 2,46 м у зовнішній бік земельної ділянки, тобто площа користування збільшується, відповідні проміри у Додатку № 1 до висновку зображено цифрами та стрілками синього кольору; межі південно-західної сторони від точки 5 до точки 1 зміщені на відстані від 0,53 м до 1,35 м у внутрішній бік земельної ділянки, тобто площа користування зменшується, відповідні проміри у Додатку № 1 до висновку зображено цифрами та стрілками чорного кольору Б Додатку № 1 до висновку юридичні межі даної земельної ділянки зображено пунктирною лінією чорного кольору, фактичні межі - лінією синього кольору.

Тобто як вбачається із висновку експерта № 368/737/21, фактичні межі, що зображені лінією синього кольору від точки 3 до точки 4, зміщені на відстані від 0,72 м до 0,97 м, у зовнішній бік земельних ділянок ОСОБА_1 з кадастровими номерами :01:377:0001 та :01:377:0002 та:

-виходять за юридичні межі земельної ділянки :01:077:0001, належної ОСОБА_2 , що зображені пунктирною лінією чорного кольору;

-виходять за юридичні межі земельної ділянки :01:377:0001, належної ОСОБА_1 , що зображені пунктирною лінією червоного кольору;

-виходять за фактичні межі земельних ділянок :01:077:0001 та :01:377:0002, належних ОСОБА_1 , що зображені лінією зеленого кольору.

Слід зазначити, що юридичне обстеження земельної ділянки к/н :01:377:0002, не проводився, за відсутності клопотання позивача, а лише проводилося фактичне користування, що відображене у Додатку № 1, висновку експерта № 368/737/21 - лінією зеленого кольору.

Разом із цим, в матеріалах справи наявний висновок земельно-технічної експертизи № 1 -17 (далі - Висновок експерта №1-17), що було проведено у справі № 368/450/16-ц , згідно резолютивної частини якого:

1-3 Фактичні межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:377:0002, площею - 0,1695 га (1695 кв.м), що належить гр. ОСОБА_1 , відповідають межам, визначеним державним актом про право приватної власності на землю від 11.01.2006 р. серії ІІІ-КВ N067434 повністю.

Відповідно до статті 1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Право власності є непорушним.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 2 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких перешкод його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язанні з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Стаття 103 цього Кодексу визначено, що власники та землекористувачі "земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій впрошування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Згідно п. г, е, ч.1, ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвокат Дзюбенко О.В. збільшенні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає та заперечує проти їх задоволення, оскільки ОСОБА_2 ніколи не вчинялись протиправні дії відносно ОСОБА_1 , а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_4 не підлягають до задоволення. Саме стороною позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 спотворюються дійсні обставини справи, вчиняються дії, які недопустимі з людської точки зору.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник адвокат Матюшенков Д.В. збільшені позовні вимоги ОСОБА_2 не визнають та заперечують проти їх задоволення та просять у їх задоволенні відмовити, оскільки зі змісту позову вбачається незгода позивача із рішення Кагарлицького районного суду Київської області було залишено без змін Постановою Київського апеляційного суду 01.12.2020 р. та в свою чергу межі земельних ділянок сторін на місцевості встановлені шляхом визначення точних координат на місцевості згідно документації, наявної в органах Державного земельного кадастру, за участю землевпорядних організацій та органу місцевого самоврядування».

Представник третьої особи в особі Кагарлицької міської ради Обухівського району Київської області Лисова С.М. стосовно вирішення спору покладається на погляд суду.

Представник третьої особи в особі Державного реєстратора Кагарлицької міської ради Нацевич Л.В. стосовно вирішення спору покладається на погляд суду.

Суд, вислухавши сторони, свідків та вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Частинами першою та другою статті 78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

Земля є унікальним обмеженим природним та базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства. Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності, які є одними із фундаментальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Стаття 15 ЦК України об`єктом захисту називає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази

не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Відповідно до ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Згідно з ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

У частині третій статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з частиною першою статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а)визнання прав;

б)відновлення стану земельної ділянки,який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в)визнання угоди недійсною;

г)визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ)відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів (ч. 3 ст. 152 ЗК України).

Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 31.01.2019 року у справі № 303/813/14).

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,2116 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої будівництво та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер земельної ділянки :01:077:0001, що підтверджується копією державного акту на право на земельну ділянку серії КВ № 054532.

Згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого 05 жовтня 1990 року в м. Кагарлик Київської області, на підставі заповіту, посвідченого виконкомом Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 20 липня 1983 року і зареєстрованого в реєстрі за № 38, спадкоємцями зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_6 , що проживає в АДРЕСА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Спадкове майно, на яке видане дане свідоцтво, складається з житлового будинку, що знаходиться в село Бурти Кагарлицького району Київської області, що належав померлій згідно свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Буртівської сільської ради 25 липня 1988 року, та зареєстрованого в Фастівському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 235, кн.1.

В подальшому, в результаті реєстрації шлюбів ОСОБА_6 отримала прізвище ОСОБА_7 .

Скориставшись своїм Конституційним правом, ОСОБА_2 отримала у власність земельну ділянку, на якій розташований вищевказаний житловий будинок з земельною ділянкою, призначеною для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 054532, виданого 30 січня 2004 року, вищевказаний Державний акт видано ОСОБА_2 , яка проживає АДРЕСА_6 на підставі рішення Буртівської ради від 03/10/2003 р. (-/10/24), про те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,2116 га в межах згідно з планом.

Земельна ділянка розташована АДРЕСА_2 .

Цільове призначення земельної ділянки, - будівництво та обслуговування житлового будинку.

Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 90.

Кадастровий номер земельної ділянки :01:077:0001.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,4195 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої будівництво та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер земельної ділянки :01:377:0002, що підтверджується копією державного акту на право на земельну ділянку серії ІІІ-КВ № 067434.

05.08.1997 року був укладений договір дарування, згідно з яким ОСОБА_8 подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар жилий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Вищевказаний житловий будинок належить дарителю на підставі свідоцтва про право власності, видане виконкомом Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 25 червня 1988 року, та зареєстрованого в Кагарлицькому бюро технічної інвентаризації 10 червня 1997 року.

В подальшому, скориставшись своїм Конституційним правом, ОСОБА_1 отримав у власність земельну ділянку, на якій розташований вищевказаний житловий будинок з земельною ділянкою, призначеною для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку.

Даний факт підтверджується Державним Актом про право приватної власності на землю серії ІІІ - КВ № 067434, який видано 11 січня 2006 року Буртівською сільською радою Кагарлицького району Київської області, та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 181.

Згідно вищевказаного Державного Акту ОСОБА_1 , який мешкає АДРЕСА_7 , на підставі рішення виконкому Буртівської сільської ради від 26.09.2000 року № 35, йому передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,6520 га в межах згідно з планом.

Земельна ділянка розташована на території АДРЕСА_8 .

Землю передано для ведення особистого підсобного господарства, - 0,5095 га, та будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, - 0,2500 га.

Проте, в державному акті було допущено помилки, зокрема, в зазначенні точної адреси вищевказаних земельних ділянок, зазначено, що вони розташовані по АДРЕСА_8 , хоча вони розташовані по АДРЕСА_1 .

На усунення вищевказаної помилки, рішенням сесії Буртівської сільської ради Київської області № 254 - 30 - 06 від 09.09.2014, прийнято рішення щодо внесення змін в правоустановлюючі документи в зв`язку з помилкою в адресі земельних ділянок, згідно з яким:

- розглянувши заяву громадянина України ОСОБА_1 , та керуючись ст.12,81,116, 118, 121, 125, 126 Земельного Кодексу України, Буртівська сільська рада вирішила:

- внести зміни в правовстановлюючі документи на земельні ділянки громадянина України ОСОБА_1 в зв`язку з тим , що помилково в державному акті на земельні ділянки записана адреса: АДРЕСА_8 , а земельні ділянки розташовані і внесені в земельний кадастр за адресою: АДРЕСА_1 ( кадастрові номери земельних ділянок :01:376:0001, :01:377:0001, :01:377:0002).

Окрім того, факт того, що земельні ділянки, які належать на праві приватної власності позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 , підтверджуються витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності:

- згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, (індексний номер витягу 27792211), виданого 07.10.2014 року, власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:377:0001, дата державної реєстрації земельної ділянки: 20.02.2014 є ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Підстава виникнення права власності, - державний акт на право приватної власності на землю, серія та номер: ІІІ - КВ № 067434, виданий 11.01.2006, видавник: Буртівська сільська рада Кагарлицького району Київської області.

Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 16315758 від 07.10.2014.

Форма власності - приватна;

- згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, (індексний номер витягу 27789098), виданого 07.10.2014 року, власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:377:0002, дата державної реєстрації земельної ділянки: 20.02.2014 є ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ;

Підстава виникнення права власності, - державний акт на право приватної власності на землю, серія та номер: ІІІ - КВ № 067434, виданий 11.01.2006, видавник: Буртівська сільська рада Кагарлицького району Київської області.

Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 16314424 від 07.10.2014.

Форма власності - приватна.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 17.01.2018 року по справі № 368/450/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Буртівська сільська рада Кагарлицького району Київської області про усунення про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою; зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою було вирішено шляхом усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою:

?зобов`язано ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженку с. Бурти Кагарлицького району Київської області, громадянку України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 , виданий 01.08.1998 року Центральним СВМ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , з урахуванням вимог п. 3.25* ДБН 60-92 "Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень", протягом місяця з дня набрання даним рішенням законної сили демонтувати споруду (сінник), яка знаходиться на території домоволодіння ОСОБА_2 між земельною ділянкою ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 та земельною ділянкою ОСОБА_2 за адресою; АДРЕСА_2 вздовж спільної межі, що визначена в державному акті на право приватної власності на землю від 11.01.2006 р. серії ІІІ-КВ № 2067434, загальною ношею 0,4195 га від точки "Б", на відстань не менше 1,0 м від спільної межі земельних ділянок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ;

?зобов`язано ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженку с. Бурти Кагарлицького району Київської області, громадянку України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 , виданий 01.08.1998 року Центральним СВМ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , протягом місяця з дня набранням даним рішенням законної сили демонтувати з належної ОСОБА_1 земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , сітку - огорожу разом із стовпами - кріпленнями у вершинах поворотних точок № 13, 14, 18, 19, 20, 21, 22, 23, на відрізку від А - Б, що зазначені в додатку № 1 висновку експерта про результати проведення первинної судової земельно-технічної експертизи від 07.02.2017 р. № 1 - 17, вздовж спільної межі, що визначена в державному акті на право приватної власності на землю від 11.01.2006 р. серії ІІІ - КВ № 067434, загальною площею 0,4195 га від точки «Б».

Під час розгляду вище вказаної справи було проведено експертизу, за результатами проведення первинної судової земельно-технічної експертизи від 07.02.2017 року № 1-17 було встановлено наступне.

1.Фактичні межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:377:0001, площею - 0,2500 га (2500 кв.м), що належить гр. ОСОБА_1 , відповідають межам, визначеним державним актом про право приватної власності на землю від 11.01.2006 р. серії ІІІ-КВ № 067434 частково:

1.1 відповідає (в частині) зовнішнім межам земельної ділянки, що зображені в Державному акті на право приватної власності на землю ІІІ-КВ № 067434 від 11.01.2006 р., загальною площею - 0,4195 га, і даним внесеним до Державного земельного кадастру (а.с. 199) у вершинах поворотних (проміжних) точок на відрізку (Додаток №1):

від Б до в - який зображений чорною лінією точки 1, 4.

від В до Г - який зображений чорною лінією точки 4, 5, 6, 7.

від А до Б - який зображений чорною лінією точки 12, 15, 16, 17.

1.2. не відповідає (в частині) зовнішнім межам земельної ділянки, яка зображена у Державному акті на право приватної власності на землю ІІІ-КВ № 067434 від 11.01.2006 р., загальною площею 0,4195 га і даним Державного земельного кадастру (а.с.199) у вершинах поворотних (проміжних) точок на відрізку (Додаток №1):

від А до Б - який зображений чорною лінією точки 13, 14, 18, 19, 20, 21, 22, 23.

1.3 Фактичні межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 5222283 201:01:377:0002, площею - 0,1695 га (1695 кв.м), що належить гр. ОСОБА_1 , відповідають межам, визначеним державним актом про право приватної власності на землю від 11.01.2006 р. серії ІІІ-КВ №067434 повністю.

Досліджено і описано експертом у висновку, розділ по першому питанню. Графічно зображено у висновку та в Додатках до висновку експерта.

2.На межі між домоволодінням по АДРЕСА_1 та домоволодінням по АДРЕСА_2 , будівлі та господарські споруди (окрім паркану) домогосподарства АДРЕСА_2 не знаходяться і не перетинаються з нею (межою).

2.1 Відстань (лінійні проміри) від фактичної межі земельної ділянки, між домоволодіннями по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 до будівель та господарських споруд домогосподарства АДРЕСА_2 (див. Додаток № 3): «А» - житловий будинок -1,17м.;- 0,77 м. «Г» - сарай - 0,30 м; - 0,09 м. «Д» - туалет - 0,38 м, - 0,43 м. «Ж» - сарай - 0,38 м; - 0,18 м. «1н» - сінник- 1,16 м; - 0,74 м.

Досліджено і описано експертом у висновку, розділ по другому питанню. Графічно зображено у висновку та в Додатку 3.

3.Земельна ділянка, кадастровий номер :01:077:0001, яка перебуває у фактичному користуванні в натурі гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд відповідає, межам зазначеним у Державному акті на право приватної власності на землю (а.с. 242), серія та номер КВ № 054532 від 30.01.2007 р., зареєстровано за №90, кадастровий номер :01:077:0001 частково:

3.1 відповідає (в частині) зовнішнім межам земельної ділянки, яка зображена у Державному акті на право приватної власності на землю (а.с. 242), серія та номер КВ № 054532 від 30.01.2007 р., зареєстровано за № 90, кадастровий номер :01:077:0001 загальною площею 0,2116 га і даним Державного земельного кадастру (а.с.208) у вершинах поворотних (проміжних) точок (див. Додаток №3) на відрізку від А до Б - який зображений чорною лінією (точки 10, 17, 18, 19, 21, 22, 23, 24) - які в межах сереньоквадратичної похибки місця розташування межового знака відносно пунктів ДГМ (у селах до - 0.30 м); на відрізку від В до Г - який зображений чорною лінією (точкм 26,31,32,33).

3.2 не відповідає (в частині) зовнішнім межам земельної ділянки, яка зображена у Державному акті на право приватної власності на землю (а.с.242), серія та номер КВ №054532 від 30.01.2007 р., зареєстровано за №90, кадастровий номер :01:077:0001 загальною площею 0,2116 га і даним Державного земельного кадастру (а.с. 208) у вершинах поворотних точок (див. Додаток №3) на відрізку від А до Б - який зображений чорною лінією точки 9, 11, 12, 13, 14, 15, 20; Б до В - який зображений чорною лінією точка 25; В до Г - який зображений чорною лінією точки 27, 28,29,30; Г до А - який зображений чорною лінією точки 1,23,4,5,6,7,8.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_9 пояснив, що ним була проведена первинна судова земельно-технічна експертиза № 1-17 від 07.02.2017 року, яку він підтримує. У своєму висновку він все детально описав. Ті підстави, про які зазначає представник позивача можливо виправити за допомогою спеціалістів, або домовленістю між сторонами, і це не є підставою для скасування державних актів.

Під час розгляду даної цивільної справи була також проведена судова земельно-технічна експертиза № 37886/21-41 від 27.09.2022 р., згідно висновків якої встановлено наступне.

1.Фактичні межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:377:0001, загальною площею 0,2500 га, яка належить ОСОБА_1 та розташована по АДРЕСА_1 частково відповідають конфігурації, зображеній на зворотній стороні державного акту на право власності на землю серії КВ-ІІІ №067434 (Див. Рис. 8, 9, Додаток №1 до висновку).

Частина фактичних меж користування земельної ділянки з кадастровим номером :01:377:0001, що були зафіксовані геодезичним обладнанням під час проведення обстеження, не відповідають межам, згідно даних Державного земельного кадастру, а саме:

- фактичні межі з північно-західної сторони земельної ділянки від точки 7 до точки 1 зміщені на відстані від 0,31 м до 0,43 м у зовнішній бік земельної ділянки, тобто площа користування збільшується; межі з північно-східної сторони від точки 1 до точки 4 зміщені на відстані від 0,14 м до 1,78 м у зовнішній бік земельної ділянки, тобто площа користування збільшується, відповідні проміри у Додатку №1 до висновку зображено цифрами та стрілками зеленого кольору. Частина південно-східної сторони від точки 5 до точки 6 зміщені на відстані від 0,19 м до 0,32 м у внутрішній бік земельної ділянки, тобто площа користування зменшується відповідні проміри у Додатку №1 до висновку зображено цифрами та стрілками червоного кольору. В додатку № 1 до висновку юридичні межі даної земельної ділянки зображено пунктирною лінією червоного кольору, фактичні межі - лінією зеленого кольору.

Частина житлового будинку площею 0,0001 га (1 кв.м) по АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_2 фактично розташована в юридичних межах земельної ділянки з кадастровим номером :01:377:0001, яка належить ОСОБА_1 . Встановити часову послідовність вказаного накладення не вбачається за можливе у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи інформації точної дати проведення топографо-геодезичних робіт при виготовленні документації із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером :01:377:0001 та дати будівництва житлового будинку. В Додатку №1 до висновку контур фактичного місця розташування житлового будинку зображено лінями коричневого кольору та позначено як «КЖ», площа перетину зображено контуром, заштрихованим лініями сірого кольору та позначено «S2=0.0001 га».

У зв`язку з тим, що відстань між земельними ділянками ОСОБА_1 з кадастровими номерами :01:377:0001 та :01:376:0001 складає орієнтовно 150 м, та ділянки не є суміжними, дослідження земельної ділянки ОСОБА_1 з кадастровим номером :01:376:0001 не проводилось.

Фактичні межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:077:0001, загальною площею 0,2116 га, яка належить ОСОБА_2 , та розташована по АДРЕСА_1 частково відповідають конфігурації, зображеній на зворотній стороні державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ №054532 (Див. Рис. 10, 11, Додаток №1 до висновку).

Частина фактичних меж користування земельної ділянки з кадастровим номером :01:077:0001, що були зафіксовані геодезичним обладнанням під час проведення обстеження, не відповідають межам, згідно даних Державного земельного кадастру, а саме:

- фактичні межі з північно-західної сторони земельної ділянки від точки 1 до точки 2 зміщені на відстані від 1,70 м до 1,97 м у зовнішній бік земельної ділянки, тобто площа користування збільшується; частина межі з північно-східної сторони від точки з до точки 4 зміщені на відстані від 0,72 м до 0,97 м у зовнішній бік земельної ділянки, тобто площа користування збільшується; межі південно-східної сторони від точки 4 до точки 5 зміщені на відстані від 0,46 м до 2,46 м у зовнішній бік земельної ділянки, тобто площа користування збільшується, відповідні проміри у Додатку №1 до висновку зображено цифрами та стрілками синього кольору; межі південно-західної сторони від точки 5 до точки 1 зміщені на відстані від 0,53 м до 1,35 м у внутрішній бік земельної ділянки, тобто площа користування зменшується, відповідні проміри у Додатку №1 до висновку зображено цифрами та стрілками чорного кольору. В Додатку №1 до висновку юридичні межі даної земельної ділянки зображено пунктирною лінією чорного кольору, фактичні межі - лінією синього кольору.

Встановлено, що частина житлового будинку по АДРЕСА_2 площею 0,0002 га (2 кв.м) фактично розташована за юридичними межами земельної ділянки з кадастровим номером :01:077:0001, яка належить ОСОБА_2 , а саме: площею 0,0001 га (1 кв.м) розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:077:0001, яка належить ОСОБА_1 та площею 0,0001 га (1 кв.м) розташований між юридичними межами земельних ділянок з кадастровими номерами :01:077:0001 та :01:377:0001. В Додатках №1 та №2 до висновку контур фактичного місця розташування житлового будинку зображено лінями коричневого кольору та позначено як «КЖ», вищевказані площа зображені контурами, заштриховані крапками рожевого кольору та лініями сірого кольору та позначені «S1=0.0001 га», «S2=0.0001 га» відповідно.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_10 , який пояснив, що ним була проведена первинна судова земельно-технічна експертиза № 37886/21-41 від 27.09.2022 року, яку він підтримує. У своєму висновку він детально описав по питаннях, які ставились судом. Ті підстави, про які зазначає представник позивача можливо виправити за допомогою спеціалістів і це не є підставою для скасування державних актів.

Що стосується позовних вимог позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , то слід зазначити наступне.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини 2 статті55, статті124 Конституції України.

Відповідно до статей125,126 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Частинами першою-третьою статті 158 ЗК України передбачено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Частина 3 статті 152 ЗК України визначає способи захисту порушених прав, а саме: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав,і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів

Представник позивача як на підставу заявлених позовних вимог посилається на грубі порушення чинного земельного законодавства при виготовленні державних актів як позивача, так і відповідача. Крім того, було акцентовано, що державний акт на право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 , який виданий ОСОБА_1 , має грубі юридичні, граматичні помилки, що недопустимо при видачі правовстановлюючих документів та недопустима їх реєстрація до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Наявність грубих технічних помилок при складанні державних актів достовірно було підтверджено Відділом у Кагарлицькому районі Головного управління Держгеокадастру в Київській області, на що подавалася позовна заява ОСОБА_1 до Київського окружного адміністративного суду.

Крім того, даний оспорюваний державний акт виготовлений на бланку старого зразка: "Земельна ділянка розташована на території АДРЕСА_8 . Державний акт складено у двох примірниках, з яких перший видано гр. ОСОБА_1 , другий зберігається у Буртівській сільській Раді народних депутатів. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю № 181". Буртівською сільською радою Кагарлицького району Київської області рішень про делегування повноважень виконавчому комітеті Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області у сфері регулювання земельних відносин, а саме, що стосується передання у власність громадян земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та для особистого селянського господарства, у період з 1991 до кінця 2006 року, не приймаються (архівна довідка від 16.07.2021 року).

На пояснення третьої особи відносно допустимих варіантів реєстрації правовстановлюючого документу на земельну ділянку ОСОБА_1 представником позивача - адвокатом Дзюбенко О.В. надано пояснення, що мається в матеріалах справи, де підтверджено, що вищезазначений державний акт не мав права на внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Крім того, рішення Буртівської сільської ради про виправлення помилок в державному акті ОСОБА_1 є незаконним, оскільки повноважень на це Буртівська сільська рада не мала (ст. 155 ЗК України),

З метою забезпечення правильного, своєчасного розгляду справи по суті до справи була залучена для ознайомлена цивільна справа № 368/450/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкоду користуванні земельною ділянкою.

Домоволодіння та земельні ділянки АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 знаходяться на відстані 2 400 м. від центру м. Кагарлик до с. Бурти, що вказує па накладання земельних ділянок і що є грубим порушення вимог як цивільного, так і земельного законодавства.

Спільна межа між суміжними земельними ділянками, яка виходить на АДРЕСА_1 має дугоподібну форму. Цю обставину встановив експерт ОСОБА_9 на той момент, коли межа ще не була змінена та була законною у відповідності до акт установлення та узгодження зовнішніх меж від 2000 року.

В якості свідка давав детальні пояснення геодезист ОСОБА_11 . Даному свідку задавали питання для отримання роз`яснень головуюча суддя, сторона позивача, сторона відповідача і при тривалих професійних поясненнях давалися роз`яснення відносно кожного поставленого запитання. Акцентувалась увага суду на ту обставину, що при виготовленні державних актів допущені критичні, грубі помилки. Із-за таких підстав державні акти визнаються недійсними.

Таким чином в матеріалах даної цивільної справи містяться докази, які підтверджують законність та обгрунтованість позовних вимог, оскільки допущені критичні помилки при виготовленні державних актів на право власності на земельні ділянки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , а саме:

?при обмірах в натурі на місцевості сертифікованими експертами, Інженером-землевпорядником по оспорюваних земельних ділянках, а також в загальному по частині АДРЕСА_1 були виявлені розбіжності в фактичних межах земельних ділянок на місцевості (межі існуючих парканів) та межами занесеними до Державного земельного кадастру. Таким чином, конфігурації нанесені на державні акти не відповідають фактичним межам на місцевості, а підтягнуті до Державного земельного кадастру;

?особливо важливо, що цей факт також був підтверджений даними експертизи, яка була проведений на даних земельних ділянках як у цивільній справі № 368/450/16-ц, так і в даній цивільній справі. Розбіжності були виявлені в розмірах, параметрах та площах, про що зазначено на планах. Також було виявлено проходження межі земельної ділянки згідно Державного Земельного Кадастру по існуючій житловій будівлі ОСОБА_2 .

Були допущені грубі помилки при первинній приватизації ряду земельних ділянок по АДРЕСА_1 , що призвело до подальших спорів між землевласниками, так як вони не досягли мирних домовленостей між собою.

Згідно статті 55 Закону «Проземлеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документацій з землеустрою та оцінки земель,матеріалів топографо-геодезичних робіт. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.

В постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 344/11313/14 зазначено, що встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

У відповідності до статті 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Кадастрова зйомка включає:

а)геодезичне встановлення меж земельної ділянки;

б)погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в)відновлення меж земельної ділянки на місцевості;

г)встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі;

ґ) виготовлення кадастрового плану.

Згідно ст. 78 ЗК України:

Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Особам (їх спадкоємцям), які мали у власності земельні ділянки до 15 травня 1992 року (з дня набрання чинності Земельним кодексом України), земельні ділянки не повертаються.

Згідно ст. 79 ЗК України:

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Згідно ст. 90 ЗК України:

Власники земельних ділянок мають право:

- продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину;

- самостійно господарювати на землі;

- власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію;

- використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі;

- на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом;

- споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 103 ЗК України:

Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо)».

Виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

За змістом ст.ст. 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Право власності на землю гарантується, набувається та реалізується громадянами виключно відповідно до закону.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11 (провадження № 14-525цс18), від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс18), постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 297/1903/16-ц (провадження № 61-26296св18).

Статтею 107 ЗК України, передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

Матеріали справи свідчать про те, що предметом судового розгляду справи є аналіз спірних правовідносин з метою встановлення порушення права користування позивача на землю та застосування у зв`язку з цим правових механізмів захисту та відновлення порушеного права у контексті із вимогами за предметом позову (при наявності порушень прав).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення її прав.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27.10.1993).

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Таким чином, при подачі позову до суду позивачем та її представником не було надано належних доказів наявності порушених її прав, а відтак заявлені позовної вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_2 є безпідставними з огляду на недоведеність порушеного права позивача, тому суд відмовляє позивачу за первісним позовом у задоволенні вимог.

Що стосується позовних вимог позивача за зустрічним позовом та відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 щодо моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень вказаної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Право на компенсацію моральної шкоди передбачається ст. 23 ЦК, яка надає приблизний перелік проявів моральної шкоди.

За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 3 постанови від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 наведеної вище постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем за зустрічним позовом не доведено факту заподіяння йому моральних страждань. Таким чином, суд прийшов до висновку про недоведеність протиправних дій відповідача за зустрічним позовом у відношенні до позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , у зв`язку із чим немає і причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_2 та начебто заподіянням нею моральної шкоди позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_1 , тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 в цій частині позовних вимог суд відмовляє.

Що стосується позовних вимог позивача за зустрічним позовом та відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 щодо усунення користування земельною ділянкою, то слід зазначити наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що предметом судового розгляду справи є аналіз спірних правовідносин з метою встановлення порушення права користування позивача на землю та застосування у зв`язку з цим правових механізмів захисту та відновлення порушеного права у контексті із вимогами за предметом позову (при наявності порушень прав).

Стаття 319 ЦК України визначає загальні засади здійснення права власності. Так, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 103ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинніобирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше (стаття 104 ЗК України).

Стаття 15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» встановлює, що підприємства, установи, організації та громадяни при розробленні і використанні нових технологій, проектуванні, розміщенні, будівництві, реконструкції та технічному переобладнанні підприємств, виробничих об`єктів і споруд будь-якого призначення, плануванні та забудові населених пунктів, курортів, проектуванні і будівництві каналізаційних, очисних, гідротехнічних споруд, інших об`єктів зобов`язані дотримувати санітарного законодавства.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).

Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє земельною ділянкою з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, ураховує характер порушення та дає можливість захистити таке право.

Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (стаття 375 ЦК України).

Стаття 39 ЗК України також встановлює, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина перша, друга статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

Виходячи із характеру спірних правовідносин, у цій справі в першу чергу підлягала встановленню обставина, чи накладаються (перетинаються) земельна ділянка, що перебувала у користуванні позивача за зустрічним позовом та земельна ділянка, передана у власність відповідачу за зустрічним позовом ОСОБА_2 .

У такій категорії справ суд самостійно без застосування спеціальних знань не може зробити висновок, чи накладаються земельні ділянки сторін у справі, а отже, суд, керуючись положеннями цивільно-процесуального законодавства, для встановлення істинності у справі та з метою виконання завдань правосуддя, міг призначити судову експертизу.

Таким чином, належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував накладення земельних ділянок, може бути лише висновок земельно-технічної експертизи, після якого суд вирішує наявність чи відсутність порушених речових прав позивача на земельну ділянку.

У висновку експерта № 37886/21-41 судової земельно-технічної експертизи від 27.09.2022 року встановлено наступне.

1.Фактичні межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:377:0001, загальною площею 0,2500 га, яка належить ОСОБА_1 та розташована по АДРЕСА_1 частково відповідають конфігурації, зображеній на зворотній стороні державного акту на право власності на землю серії КВ-ІІІ №067434 (Див. Рис. 8, 9, Додаток №1 до висновку).

Частина фактичних меж користування земельної ділянки з кадастровим номером :01:377:0001, що були зафіксовані геодезичним обладнанням під час проведення обстеження, не відповідають межам, згідно даних Державного земельного кадастру, а саме:

- фактичні межі з північно-західної сторони земельної ділянки від точки 7 до точки 1 зміщені на відстані від 0,31 м до 0,43 м у зовнішній бік земельної ділянки, тобто площа користування збільшується; межі з північно-східної сторони від точки 1 до точки 4 зміщені на відстані від 0,14 м до 1,78 м у зовнішній бік земельної ділянки, тобто площа користування збільшується, відповідні проміри у Додатку №1 до висновку зображено цифрами та стрілками зеленого кольору. Частина південно-східної сторони від точки 5 до точки 6 зміщені на відстані від 0,19 м до 0,32 м у внутрішній бік земельної ділянки, тобто площа користування зменшується відповідні проміри у Додатку №1 до висновку зображено цифрами та стрілками червоного кольору. В додатку № 1 до висновку юридичні межі даної земельної ділянки зображено пунктирною лінією червоного кольору, фактичні межі - лінією зеленого кольору.

Частина житлового будинку площею 0,0001 га (1 кв.м) по АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_2 фактично розташована в юридичних межах земельної ділянки з кадастровим номером :01:377:0001, яка належить ОСОБА_1 . Встановити часову послідовність вказаного накладення не вбачається за можливе у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи інформації точної дати проведення топографо-геодезичних робіт при виготовленні документації із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером :01:377:0001 та дати будівництва житлового будинку. В Додатку №1 до висновку контур фактичного місця розташування житлового будинку зображено лінями коричневого кольору та позначено як «КЖ», площа перетину зображено контуром, заштрихованим лініями сірого кольору та позначено «S2=0.0001 га».

У зв`язку з тим, що відстань між земельними ділянками ОСОБА_1 з кадастровими номерами :01:377:0001 та :01:376:0001 складає орієнтовно 150 м, та ділянки не є суміжними, дослідження земельної ділянки ОСОБА_1 з кадастровим номером :01:376:0001 не проводилось.

Фактичні межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:077:0001, загальною площею 0,2116 га, яка належить ОСОБА_2 , та розташована по АДРЕСА_1 частково відповідають конфігурації, зображеній на зворотній стороні державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ №054532 (Див. Рис. 10, 11, Додаток №1 до висновку).

Частина фактичних меж користування земельної ділянки з кадастровим номером :01:077:0001, що були зафіксовані геодезичним обладнанням під час проведення обстеження, не відповідають межам, згідно даних Державного земельного кадастру, а саме:

- фактичні межі з північно-західної сторони земельної ділянки від точки 1 до точки 2 зміщені на відстані від 1,70 м до 1,97 м у зовнішній бік земельної ділянки, тобто площа користування збільшується; частина межі з північно-східної сторони від точки з до точки 4 зміщені на відстані від 0,72 м до 0,97 м у зовнішній бік земельної ділянки, тобто площа користування збільшується; межі південно-східної сторони від точки 4 до точки 5 зміщені на відстані від 0,46 м до 2,46 м у зовнішній бік земельної ділянки, тобто площа користування збільшується, відповідні проміри у Додатку №1 до висновку зображено цифрами та стрілками синього кольору; межі південно-західної сторони від точки 5 до точки 1 зміщені на відстані від 0,53 м до 1,35 м у внутрішній бік земельної ділянки, тобто площа користування зменшується, відповідні проміри у Додатку №1 до висновку зображено цифрами та стрілками чорного кольору. В Додатку №1 до висновку юридичні межі даної земельної ділянки зображено пунктирною лінією чорного кольору, фактичні межі - лінією синього кольору.

Встановлено, що частина житлового будинку по АДРЕСА_2 площею 0,0002 га (2 кв.м) фактично розташована за юридичними межами земельної ділянки з кадастровим номером :01:077:0001, яка належить ОСОБА_2 , а саме: площею 0,0001 га (1 кв.м) розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:077:0001, яка належить ОСОБА_1 та площею 0,0001 га (1 кв.м) розташований між юридичними межами земельних ділянок з кадастровими номерами :01:077:0001 та :01:377:0001. В Додатках №1 та №2 до висновку контур фактичного місця розташування житлового будинку зображено лінями коричневого кольору та позначено як «КЖ», вищевказані площа зображені контурами, заштриховані крапками рожевого кольору та лініями сірого кольору та позначені «S1=0.0001 га», «S2=0.0001 га» відповідно.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення його прав.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином дії відповідача позбавляють позивача можливості у повному обсязі користуватися своїм майном, тому за таких обставин, суд вважає, що позов в цій частині вимог позивача за зустрічним позовом підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ЦК України, ЗК України та ст. ст. 4, 76-89, 141, 258, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

вирішив:

У задоволенні збільшених позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Кагарлицька міська рада Обухівського району Київської області, Державний реєстратор Кагарлицької міської ради про визнання недійсними державні акти та скасування державних реєстрацій відмовити.

Збільшенні зустрічні позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди та усунення перешкод задовольнити частково.

Шляхом усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,25 га кадастровий номер земельної ділянки :01:377:0001, по АДРЕСА_1 та земельною ділянкою площею 0,1695 га кадастровий номер земельної ділянки :01:377:0002, по АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 , державний акт на право приватної власності на землю Серії III- КВ № 067434 від 11.01.2006, зобов`язати ОСОБА_2 перенести фактичну межу земельної ділянки з кадастровим номером :01:077:0001, загальною площею 0,2116 га, яка належить ОСОБА_2 , та розташована по АДРЕСА_1 , яка згідно Додатку № 1 Висновку експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 368/737/21 від 27.09.2022 року № 37886/21-41, визначена лінією синього кольору від точки 3 до точки 4, що зміщені на відстані від 0,72 м до 0,97 м у зовнішній бік земельної ділянки, перемістити до юридичних меж даної земельної ділянки, що зображено пунктирною лінією чорного кольору

У задоволенні решти збільшених зустрічних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення подавши безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24.07.2023 р.

Суддя І.І. Шевченко