ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/2061/21 Номер провадження 22-ц/814/1380/23Головуючий у 1-й інстанції Жорняк О.М. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Лобова О.А..

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Дергачівського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення відсотків та інфляційних витрат,-

В С Т А Н О В И В :

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 23 липня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 три відсотки річних за період з 28.08 2018 по 25.01.2021 та інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 141 810 гривень 49 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 418 гривень 11 копійок.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23.07.2021.

Ухвалою судді Дергачівського районного суду Харківської області від 22.09.2021 заява ОСОБА_1 залишена без руху з підстав несплати судового збору.

Заявнику надано строк для усунення недоліків заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою судді Дергачівського районного суду Харківської області від 25.10.2021 заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала судді місцевого суду мотивована тим, що заявником не усунуто недоліки заяви, а саме на виконання ухвали відповідачем надана заява про звільнення його від сплати судового збору, проте заявником не надано жодного доказу про обгрунтованість вимоги щодо звільнення від сплати судового збору.

З ухвалою не погодилась відповідач, та звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу, зобов`язати Дергачівський районний суд звільнити відповідача від сплати судового збору за перегляд заочного рішення.

Судове засідання проводилося в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення сторін згідно положень передбачених ч.13 ст.7 ЦПК України, та ч.2 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п.п. 3.4. ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що заявник у встановлений судом строк не усунув недоліки, які були зазначені в ухвалі судді від 22.09.2021 року, а тому є всі підстави для застосування положень ч.3 ст. 185 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм цивільно-процесуального законодавства, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 без руху суддею місцевого суду зазначено, що всупереч вимогам ст. 175-177 ЦПК України заявником не надано докази сплати судового збору в сумі 454 грн.

11.10.2021 року заявником надано клопотання про звільнення від сплати судового збору, з підстав скрутного майнового стану. На підтвердження доводів клопотання заявником надано довідку Дергачівської ДПІ ГУ ДПС у Харківській області, що задекларований обсяг доходу за 8 місяців 2021 року становить 00,00 грн.

Проте, ухвалою судді від 25.10.2021 року заяву повернуто відповідачу. Підставою повернення позовної заяви стало те, що на думку суду позивачем не усунуто недоліки заяви, а саме не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Статтями 55 і 124 Конституції України гарантоване право особи на звернення до суду за захистом своїх прав. Вказане положення закріплено також у ст.4 ЦПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з практикою ЄСПЛ у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна, як учасниця зазначеної Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідно до рішень ЄСПЛ у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії» від 26 липня 2011 року, «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

Районний суд вважав, що наявні підстави для визнання неподаною та повернення заяви відповідача, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів відсутності доходів.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду, оскільки вичерпного переліку документів про майновий стан особи закон не містить, тому суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням. Підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути достатньо аргументовані.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року, «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року).

Отже, скрутне матеріальне становище, на підтвердження якого заявник надав відповідні документи, може бути підставою для задоволення судом клопотання про звільнення від сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, відмовивши у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та не надав належної фактичної та правової оцінки наданим відповідачем доказам щодо його майнового стану.

Обмежившись загальним формулюванням, що відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували відсутність у нього коштів на оплату судового збору, суд першої інстанції порушив право відповідача на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції. При цьому колегія суддів бере до уваги, що при розгляді спору по суті, судом першої інстанції ухвалено заочне рішення.

Враховуючи, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та беручи до уваги, що при вирішенні питання щодо сплати судового збору майновий стан сторони має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент, висновок суду про те, що ОСОБА_1 не довів, що його майновий стан перешкоджає сплаті судового збору, не може бути визнаний достатньо аргументованим, а оскаржувана ухвала не є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, а саме розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374 п.6 ч.1, 379, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу судді Дергачівського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: Л.І. Пилипчук

О.А. Лобов