Дата документу 18.01.2023 Справа № 314/6562/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/6562/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Кіяшко В.О.
Провадження № 22-ц/807/404/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

за участі секретаря: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника - адвоката Білоуса А.В. на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору №ZPVLGK00000530 від 04.08.2005р. безгрошовим зобов`язанням, визнання додаткової угоду від 09.07.2012р. недійсною,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що відповідно до укладеного між банком та відповідачем кредитного договору № ZPVLGK00000530 від 04.08.2005р. ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 30 680,00 доларів США на термін до 01.08.2025р., який зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, визначені кредитним договором. Прийняті на себе зобов`язання відповідач не виконує, що є підставою для дострокового стягнення всієї суми кредиту та простроченої заборгованості по кредитному договору, яка складає станом на 28.08.2014р. 27 827,36 доларів США, в тому числі: 24 324,04 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 2 658,51 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 234,00 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 610,81 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань, що за курсом 13,43 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.08.2014р. складає 373 721,44 грн.

В свою чергу, ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ КБ

«ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору № ZPVLGK00000530 від 04.08.2005р. безгрошовим зобов`язанням, а додаткової угоди до нього від 09.07.2012р. недійсною.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що кредитний договір № ZPVLGK00000530 від 04.08.2005р позивач не мав наміру виконувати, як і додаткову угоду до нього від 09.07.2012р., тому договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків щодо надання позивачу кредиту у іноземній валюті, що є порушенням ч. 5 ст. 203 ЦК України. Оскільки банк не виконав вимоги п.1.1 договору, не надавши кредит ані в сумі 30 680 доларів США, ані в сумі 26 000 доларів США; не виконав п. 2.1.2 кредитного договору в частині сформування та ведення кредитного досьє по кредитному договору; не виконав вимоги щодо відкриття рахунків згідно з пп. 1.2, 1.4 договору, то є підстави для визнання вказаного кредитного договору відповідно до приписів ч. 1 статті 1051 ЦК України безгрошовим. На користь вказаному, на думку ОСОБА_1 , свідчить і зміст додаткової угоди від 09.07.2012р., у пункті 3 якої міститься зобов`зання банку надати позичальнику кошти готівкою через касу банку на строк до 04.08.2025р. включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 33 761,26 доларів США на наступні цілі: на придбання житлової нерухомості у розмірі 26 000 доларів США, 7 761,26 доларів США на сплату страхових платежів. Тобто кредитні кошти фактично надані не були.

Заочним рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 липня 2020 року первісний позов банку задоволено, у зустрічному позові ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 грудня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення: заочне рішення від 30.07.2020р. скасовано, справу призначено до розгляду.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2022 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 рішення суду в будь-якій частині, зокрема, в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, не оскаржено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство Комер-

ційний банк «ПриватБанк» у особі представника - адвоката Білоуса А.В. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову банку та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги банку є наступні: суд безпідставно відмовив у позові банку, оскільки відносини сторін врегульовані кредитним договором та додатковою угодою, які є чинними, не визнані недійсними; відповідно до розпорядження від 04.08.2005р. ОСОБА_1 отримав готівкою 26 000 доларів США, а тому мав повертати кредитні кошти та сплачувати відсотки; за кредитні кошти відповідачем був придбаний житловий будинок, який передано в іпотеку; додаткову угоду було укладено з метою виведення відповідача із прострочення за кредитом шляхом реструктуризації заборгованості. Крім того, підтвердженням наявності кредитних відносин, зокрема, отримання кредитних коштів, є факт виконання відповідачем тривалий час умов договору зі сплати щомісячних платежів згідно з Графіком погашення заборгованості. Що стосується невірного зазначення номеру кредитного договору та його дати у розпоряджен-

ні на видачу готівки, то це є лише технічною помилкою, бо інших кредитних договорів між Приватбанком та ОСОБА_1 не існує.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем ОСОБА_1 не подано, хоча скаргу разом з ухвалою про відкриття апеляційного провадження та судовою повісткою ним отримано 17.12.2022р.

Проте відсутність відзиву на апеляційну скаргу не є перешкодою відповідно до приписів ч. 3 статті 360 ЦПК України для апеляційного розгляду справи.

До судового засідання 18 січня 2023 року сторони, будучи належним чином повідомлені, про що містяться зворотні поштові повідомлення та розписки про отримання судової повістки, не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи не подали, про причини неявки не повідомили, тому апеляційний розгляд справи відбувся відповідно до вимог ч. 2 статті 372 ЦПК України у їх відсутності.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року № 186/1743/15-ц, зокрема, зазначено, що у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором. В іншій частині (частині вирішення зустрічних вимог ОСОБА_1 ) рішення суду першої інстанції не оскаржено, тому апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних обставин.

Встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № ZPVLGK00000530 від 04.08.2005р., відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 26 000,00 доларів США на термін до 01.08.2025р. та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.

Отримання ОСОБА_1 грошових коштів в кредит від Приватбанку в сумі 26 000 доларів США підтверджується розпорядженням.

Сторони 09.07.2012р. уклали додаткову угоду до кредитного договору про часткову реструктуризацію заборгованості, що утворилась у ОСОБА_1 за пенею у сумі 1006,57 доларів США, визначивши новий Графік погашення кредиту.

Однак прийняті на себе зобов`язання за договором відповідач не виконував належним чином, внаслідок чого по кредитному договору утворилась заборгованість, яка складає станом на 28.08.2014р. 27 827,36 доларів США, в тому числі: 24 324,04 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 2 658,51 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 234,00 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 610,81 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань, що за курсом 13,43 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.08.2014р. складає 373 721,44 грн., яку банк просить стягнути з відповідача.

Відповідач у зустрічному позові наголошує на безгрошовості кредитного договору та недійсності додаткової угоди.

У справі за клопотанням ОСОБА_1 судом першої інстанції призначалась судово-економічна експертиза, за результатами проведення якої зроблено висновок, який долучено до матеріалів справи та досліджено в ході розгляду справи.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову в частині визнання кредитного договору № ZPVLGK00000530 від 04.08.2005р. безгрошовим зобов`язанням, суд першої інстанції виходив із того, що статтею 1054 ЦК України визначено правову природу кредитного договору, тому вимоги щодо визначення характеру правовідносин, що вже врегульовані на законодавчому рівні в нормативно-правовому акті, встановленню в судовому порядку не підлягають. У задоволенні позовної вимоги про визнання недійсною додаткової угоди від 09.07.2012р. до кредитного договору суд відмовив з тих підстав, що її умови спрямовані на реальне настання правових наслідків, обумовлених у ній, щодо врегулювання вже існуючих кредитних правовідносин шляхом реструктуризації частини заборгованості.

Сторонами рішення суду в цій частині не оскаржено, а тому не переглядається апеляційним судом.

Одночасно відмовляючи у задоволенні первісного позову банку, суд першої інстанції вказував, що ОСОБА_1 отримав кошти за розпорядженням у розмірі 26 000 доларів США за кредитним договором № ZPVLGK00000528 від 01.08.2005р., в той час як у цій справі банк просить стягнути заборгованість за кредитним договором № ZPVLGK00000530 від 04.08.2005р., тобто за іншим кредитним договором, що підтверджується також висновком експерта від 30.06.2022 № СЕ-19/108-22/2735-ЕК. Також суд вказував, що згідно цього висновку експерта у розрахунку заборгованості банком застосовано процентну ставку за відсотками в розмірі 27,14 %, яка відповідно до умов договору повинна складати 22,08 %, а тому наданий банком розрахунок заборгованості не відповідає умовам договору.

Банк в скарзі заперечує саме проти вирішення його позову судом, тому лише в цій частині апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції.

Дослідивши доводи скарги щодо технічної помилки у розпорядженні про видачу готівки та наявності лише одного кредитного договору між сторонами у справі, колегія погоджується з ними з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що в них наявний кредитний договір ZPVLGK00000530 від 04.08.2005р., підписаний між сторонами у справі, та додаткова угода до нього від 09.07.2012р.

В пункті 1.1 кредитного договору ZPVLGK00000530 від 04.08.2005р. узгоджено, що банк надає кредитні кошти позичальнику шляхом: видачі готівкою через касу банку на строк по 01 серпня 2025 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 30 683 доларів США на наступні цілі: 26 000 доларів США на купівлю житлового будинку та 4 680 доларів США на оплату страхових платежів.

Пунктом 1.9 передбачено, що забезпеченням виконання позичальником зобов`язань

за даним договором виступає договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок загальною площею 142,9 кв. м, житловою площею 77,2 кв. м.

У п. 1.5 кредитного договору визначено номер кредитного рахунку: НОМЕР_1 , на який мають бути зараховані надані банком кредитні кошти.

З розпорядження про видачу довгострокового кредиту від 04.08.2005р. вбачається, що позичальнику ОСОБА_1 надається споживчий кредит для купівлі житлового будинку у розмірі 26 000 доларів США на номер особового рахунку НОМЕР_1 ( т. 1 а.с. 17). Підставою зазначено кредитний договір № ZPVLGK00000528 від 01.08.2005р.

Згідно із заявою на видачу готівки 04.08.2005р. банком здійснено операцію з перерахування коштів в сумі 26 000 доларів США на рахунок НОМЕР_1 , призначення платежу: надання споживчого кредиту згідно з кредитним договором № ZPVLGK00000528 від 01.08.2005р. позичальнику ОСОБА_1 ( т. 1 а.с. 17-зворот).

Саме на розбіжностях у номері та даті кредитного договору, який є предметом цього судового спору, та того, який зазначено у розпорядженні та заяві на видачу готівки, побудував свої висновки суд першої інстанції, вважаючи, що це різні кредитні відносини між сторонами у справі.

Проте суд не взяв до уваги того, що інших кредитних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не існує, принаймні відповідач не спростував заперечень банку в цій частині, не надавши кредитного договору, який має реквізити: номер - № ZPVLGK00000528, дату - 01.08.2005р.

Колегія наголошує, що з урахуванням відсутності іншого договору між сторонами, а також того, що збігається сума кредиту, його умови, рахунок, на який надається сума кредиту, цільове спрямування кредиту купівля житлового будинку, всі інші рахунки для зарахування коштів на погашення складових кредиту, укладення договору купівлі-продажу будинку 04.08.2005р. про придбання житлового будинку відповідачем, передання його в іпотеку банку 04.08.2005р., то річ іде лише про технічну помилку у вказаних документах, та виникнення правовідносин між сторонами саме на підставі єдиного існуючого договору ZPVLGK00000530 від 04.08.2005р.

Вказані обставини були встановлені рішенням суду у іншій цивільній справі, яке набрало законної сили, у спорі між тими ж сторонами, а тому є преюдиційними та доказуванню відповідно до приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України вже не підлягають.

Так, у справі № 314/2367/15 рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.03.2017р. про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватбанку про визнання недійсним кредитного та іпотечного договорів встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір № ZPVLGK00000530 від 04.08.2005р., який просив визнати недійсним ОСОБА_1 . Тому колегія наголошує, що вказане свідчить про те, що саме цей договір укладено між Приватбанком та ОСОБА_1 . Цим рішенням, серед іншого, встановлено факт отримання ОСОБА_1 за цим договором кредитних коштів, використання їх за призначенням, виконання сторонами, зокрема, частково відповідачем ОСОБА_1 умов договору ( т. 1 а.с. 72-73).

Отже, колегія вважає, що виконання саме цього договору сторонами слід перевіряти в ході розгляду справи, та вище вже з`ясувала, що фактично кошти у розмірі 26 000 доларів США на його виконання були надані банком ОСОБА_1 , який їх отримав та за них здійснив купівлю житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Аналізуючи умови кредитного договору щодо визначених банком складових заборго-

ваності, колегія встановила наступні обставини.

Пунктом 1.1 кредитного договору визначено, що за користування кредитом позичальник має сплачувати відсотки у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку і комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,18 % на місяць від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту згідно з п. 1.5 договору.

У кредитному договорі зазначено, що для виконання цього договору банк відкриває позичальнику: п. 1.4 - рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості № НОМЕР_2 , п. 1.6 - рахунок по відсоткам № 5759, п. 1.7 рахунок для обліку комісії № 4037.

Відповідно до пункту 1.12 кредитного договору при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, останній сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі подвійної процентної ставки, вказаної у п. 1.1, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості по кредиту. Розраховані згідно з цим пунктом проценти сплачуються позичальником щомісячно у період сплати понад вказаної у п. 1.1 суми щомісячного платежу по кредитному договору.

У відповідності з п. 2.1.5 договору, банк зобов`язаний направляти на погашення заборгованості позичальника кошти, що надходять на рахунок для їх обліку, відповідно до вимог пп. 1.1, 3.3 даного договору.

Згідно з п. 2.3.7 банк має право стягнути кредит до настання дати, визначеної у п. 1.1 договору, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3, серед іншого, у випадку порушення зобов`язань позичальником, узгоджених у цьому договорі.

Пунктом 4.1 кредитного договору визначено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого п.п. 2.2.2, 2.2.3 цього договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні (або сума в валюті кредиту, еквівалентній 1 гривні по курсу НБУ на день сплати) за кожен день прострочення.

Порядок зарахування коштів на погашення виниклої заборгованості встановлено в п. 3.2 кредитного договору, згідно з яким кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості за кредитним договором насамперед спрямовуються для відшкодування затрат/збитків банку згідно пп. 2.2.9, 4.3 договору, потім пені згідно розділу 4 договору, далі простроченої комісії по кредиту, далі комісії за кредитом, далі прострочених процентів за кредитом, далі процентів по кредиту, далі простроченої заборгованості за кредитом, далі поточного нарахованого тіла кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 використав кредит в сумі 26 00 доларів США на придбання житлового будинку, а також напочатку дії договору сумлінно виконував умови з погашення кредиту, але в подальшому платежі став вносити нерегулярно та не в повному обсязі, тому йому в періоди прострочення нараховувались відсотки за підвищеною процентною ставкою та пеня. Погашення кредиту відображається у наданій банком до матеріалів справи виписці про рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 , призначення якого для зарахування коштів для погашення заборгованості (Т. 1 а.с. 175-182)

Додатковою угодою від 09.07.2012р. до кредитного договору узгоджено часткову реструктуризацію заборгованості, а саме, заборгованість за пенею, що утворилась у ОСОБА_1 , зменшено на 1006,57 доларів США, визначено новий Графік погашення кредиту. Розмір ставок для нарахування складових кредитного договору не змінювався.

Однак прийняті на себе зобов`язання за договором відповідач не виконував належним чином, внаслідок чого банком було прийнято рішення про дострокове погашення всього кредиту по кредитному договору та простроченої заборгованості, загальна сума за якими станом на 28.08.2014р. склала 27 827,36 доларів США, в тому числі: 24 324,04 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 2 658,51 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 234,00 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 610,81 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань.

У заявах по суті справи банком було зазначено, що розрахунок заборгованості банком проведено автоматизованою системою та в ньому відображено і враховано всі фінансові зобов`язання боржника за умовами договору, а також здійснені боржником платежі на його виконання.

Суд першої інстанції, хоча й вважав необгрунтованими вимоги зустрічного позову про визнання кредитного договору безгрошовим зобов`язанням та щодо визнання недійсною додаткової угоди, але й вимоги банку про стягнення вказаної заборгованості залишив без задоволення, посилаючись на встановлену експертним висновком невідповідність розрахунку заборгованості, наданого банком, умовам кредитного договору.

Дослідивши висновок судово-економічної експертизи, колегія з`ясувала, у якій частині розрахунки банку не відповідають умовам кредитного договору.

Так, ухвалою Вільянського районного суду Запорізької області від 30.04.2021р. задоволено клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Карпенка В.Ю. та призначено у справі судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Запорізькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, на вирішення якої постановлено питання: чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості умовам кредитного договору № ZPVLGK00000530 від 04.08.2005р. та додаткової угоди від 09.07.2012р. та чи є обгрунтованою (чи підтвердженою) сума заборгованості, визначена вказаним розрахунком; в якій сумі підтверджується заборгованість ( т. 2 а.с. 105-106).

Згідно з висновком судово-економічної експертизи № СЕ-19/108-22/2735-ЕК від 30.06.2022, розрахунок заборгованості по кредитному договору № ZPVLGK00000530 від 04.08.2005р. не відповідає його умовам, але підтвердити документально суму заборгованості експерту не надається можливим ( т. 2 а.с. 163-168).

Вказаний висновок експерта базувався на тому, що ним було встановлено, що в розрахунку заборгованості, наданому банком, при простроченні кредитного платежу банк застосував процентну ставку в розмірі 27,14 %, в той час як у пункті 1.12 кредитного договору визначено, що у разі порушення позичальником зобов`язань стосовно погашення кредиту банком застосовується подвійна процентна ставка від процентної ставки, визначеної у пункті 1.1 кредитного договору, яка в такому разі складає 22,08 %.

Колегія перевірила вказаний висновок за матеріалами справи та з`ясувала, що дійсно банком в розрахунку заборгованості до простроченої заборгованості за кредитом застосовано підвищену процентну ставку у розмірі 27,14 %, яка не була узгоджена ані умовами кредитного договору, ані умовами додаткової угоди. Будь-яких інших додаткових угод щодо зміни процентної ставки до простроченої заборгованості сторони

не зазначають, а матеріали справи не містять.

Тому колегія здійснила перерахунок процентів, нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом, за ставкою 22,08 % річних, яка узгоджена між сторонами у п. 1.12 кредитного договору, а сума відображена у колонці 9 табличного розрахунку, виходячи із простроченої суми кредиту у колонці 4 (сальдо простроченої заборгованості) та днів прострочки, визначених у колонці 2.

За здійсненим в такий спосіб підрахунком колегією визначена сума заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість у розмірі 363,52 долари США, в той час як банком ця заборгованість визначена в сумі 454,17 грн. В такому разі загальна сума заборгованості по процентам має бути зменшена на різницю між вказаними сумами процентів на прострочений кредит: 2658,51 (454,17 363,52) = 2567,86 доларів США.

Експертом на підставі дослідження виписки про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 (облік по простроченим відсоткам) зазначено, що: 25.06.2010 списано грошові кошти в сумі 745,64 долари США на рахунок № НОМЕР_4 ; 29.10.2010 списано грошові кошти в сумі 896,57 доларів США на рахунок № НОМЕР_4 , які в розрахунку заборгованості за кредитним договором відсутні. Тому ці суми також належить відрахувати із суми відсотків: 2567,86 ( 745,64 + 896,57) = 925,65 доларів США, яка саме й є доведеною та підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

Також у висновку експертизи було встановлено, що 29.10.2009р. було зараховано грошові кошти від «ЕКА ВЕРУСС ООО УКР-КОЕ ФИН-В» з рахунку № НОМЕР_5 в сумі 3 272,24 доларів США з призначенням платежу «Погашення зобов`язань по кредитному договору № ZPVLGK00000530 від 04.08.2005р. згідно з п. 6 договору поруки».

Дійсно, на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № ZPVLGK00000530 від 04.08.2005р. з поручителем ОСОБА_3 04.08.2005р. був укладений договір поруки ( т. 1 а.с. 21), та останнім у вказаний вище спосіб було виконано зобов`язання з погашення частини виниклої заборгованості у 2009р.

В експертизі зазначено, що суму цього платежу у загальному розмірі 3 272,24 доларів США банком було подрібнено на наступні суми: 178,21 доларів США, 363,96 доларів США, 486,19 доларів США, 2 243,88 доларів США.

Перевіривши вказані погашення за наданим розрахунком заборгованості, колегія встановила, що у ньому відображено погашення за рахунок вказаної суми від поручителя: 178,21 доларів США сальдо простроченого кредиту, 2244,01 доларів США загальна сума накопичених відсотків, 549,16 доларів США заборгованість по пені. Тобто всього спрямовано на погашення заборгованості за кредитним договором: 178,21 + 549,16 + 2244,01 = 2971,38 доларів США.

Отже, в розрахунку із здійсненого поручителем погашення не відображена сума у розмірі: 3 272,24 2971,38 = 300,86 доларів США.

Колегія зазначає, що цю суму слід спрямувати на погашення заборгованості відповідно до п. 3.2 договору по пені, яка в такому разі складатиме наступну суму до стягнення: 610,81 300,86 = 309,95 доларів США.

Таким чином, за здійсненого аналізу розрахунку заборгованості, складеного банком, з урахуванням виписки про рух коштів по картрахунку відповідача та висновку судової економічної експертизи, колегія визначила обгрунтовані та доведені суми заборгованості до стягнення з відповідача на користь банку за усіма складовими кредиту: тіло кредиту у розмірі 24 324, 04 доларів США, відсотки у розмірі 925,65 доларів США, пеня у розмірі

309,95 доларів США, а всього 25 559,64 доларів США.

Що стосується визначеної банком заборгованості по комісії у розмірі 234 долари США, то її розрахунок взагалі відсутній, як і відсутнє посилання, за які послуги банку та за яким пунктом договору та ставкою вона нарахована, а тому обгрунтованість її нарахування та наявність заборгованості, зокрема, у вказаній сумі, не доведені банком, у зв`язку із чим ця сума не підлягає стягненню з відповідача.

Підсумовуючи вище викладене, колегія вважає апеляційну скаргу банку частково обгрунтованою, оскільки суд першої інстанції замість використання висновку експертного дослідження для самостійного визначення розміру заборгованості, яка була за відсотками розрахована за ставкою, що не передбачена умовами договору, відмовив повністю у позові, зокрема, й щодо тіла кредиту, розмір якого не визнавався експертом неправильно обрахованим у розрахунку банку. Тому відповідно до вимог пп. 1, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України рішення в оскаржуваній частині підлягає скасуванню із прийняттям постанови про часткове задоволення позову в частині стягнення заборгованості у розмірі 25 559,64 доларів США.

Згідно із частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат

Оскільки кредит укладено у іноземній валюті, валютою кредитних зобов`язань є долари США, то й стягнення заборгованості відбувається у доларах США. Але для вирахування розміру судових витрат, які припадають до компенсації сторонам, колегія бере доларовий еквівалент стягуваних сум за курсом долару до гривні відповідно до службового розпорядження НБУ станом на дату визначення заборгованості 28.08.2014р. у розмірі 13,43 грн. за 1 долар США, оскільки саме відповідно до такого еквіваленту банком вираховувався та сплачувався судовий збір при поданні позову та в подальшому за подання апеляційної скарги.

Встановлено, що за подання позову майнового характеру з ціною 27 827,36 доларів США, що становило 373 721,44 грн., банком сплачено судовий збір в сумі 3 654 грн., за подання апеляційної скарги на рішення про відмову в позові сплачено судовий збір в сумі 5 606,82 грн. Всього сума сплаченого банком судового збору становить 9 259,82 грн. Тому пропорційно до задоволених вимог на суму 25 559,64 долари США, що еквівалентно за тим же курсом 343 265,96 грн., сума судового збору, яка належить до компенсації банку становить: 343 265 х 9259,82 : 373 721,44 = 8 505,19 грн.

Судові витрати відповідача складаються з оплати вартості судово-економічної експертизи у розмірі 8 438,40 грн. ( т. 2 а.с. 142), яка використана апеляційним судом для перевірки розрахунку заборгованості та її коригування, а тому ці судові витрати підлягають частковому відшкодуванню відповідачу пропорційно до розміру вимог, у яких відмовлено банку. Також відповідачем сплачено судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення в сумі 420,40 грн. Всього ним здійснено судових витрат на суму 8558,80 грн., а у позові банку відмовлено на суму 2 267,72 доларів США, що за тим же курсом становить еквівалент в сумі 30 455,76 грн.

У такому разі відповідачу належить до компенсації судових витрат на суму: 30455,79 х 8558,80 : 373 721,44 = 697,48 грн.

Проведенням взаємозарахування належних сторонам сум судових витрат остаточно визначено до компенсації банку за рахунок відповідача ОСОБА_1 суму судових втрат у розмірі: 8508,19 697,48 грн. = 7810,62 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника - адвоката Білоуса А.В. задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2022 року в цій справі в оскаржуваній частині скасувати.

Позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором ZPVLGK00000530 від 04.08.2005р. у розмірі 25 559 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) доларів США 64 центи, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 24 324 (двадцять чотири тисячі триста двадцять чотири) доларів США 04 центи, заборгованість за процентами в розмірі 925 (дев`ятсот двадцять п`ять) доларів США 65 центів, заборгованість за пенею в сумі 309 (триста дев`ять) доларів США 95 центів.

В іншій частині позову банку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір в сумі 7 810 (сім тисяч вісімсот десять) гривень 62 копійки.

В іншій частині рішення не оскаржувалось та не переглядалось.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , юридична адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, Україна.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23січня 2023 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.