Справа № 750/8426/23
Провадження № 2/750/1235/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі судді Рахманкулової І.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», в якому просить зобов`язати відповідача відновити залишок коштів на кредитному рахунку та списати нараховані у зв`язку із цим відсотки, пеню, штрафні санкції та суму комісії.

Обґрунтовано позов тим, що між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 укладені договірні відносини, на підставі чого остання отримала платіжну кредитну карту «Універсальна», на якій банком встановлений кредитний ліміт в розмірі 50000 грн. 18 липня 2022 року невідомими особами було знято з банківського рахунку позивача грошові кошти в сумі 25775 грн. 78 коп., у зв`язку із чим ОСОБА_1 відразу зателефонувала на гарячу лінію банку за номером 3700 для блокування банківської карти та повідомлення співробітникам банку про шахрайські дії стосовно її банківського рахунку. Також, 18 липня 2022 року позивач звернулася до органів поліції на підставі чого було відкрито кримінальне провадження № 0003516. Враховуючи, що ОСОБА_1 умови договору про обслуговування карткового рахунку не порушувала, карту «Універсальна» та її реквізити третім особам не передавала та не повідомляла свій ПІН-код, також не давала розпорядження щодо списання грошових коштів з її карткового рахунку, не передавала свою SIM-карту третім особам, одразу при виявленні правопорушення неодноразово зверталася до АТ КБ «Приват Банк» як в письмовій так і в усній формі, але отримала незадовільну відповідь, а тому остання звернулася до суду із даним позовом для захисту своїх порушених прав.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 червня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, у відзиві зазначено, що відповідно до п. 14.16 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Згідно п.п. 5, 8, 11 Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання» користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Таким чином, саме позивач повинен нести відповідальність за здійснення платіжних операцій, адже всі платіжні операції по рахунках позивача були вчинені з ідентифікацією електронного платіжного засобу та користувача ініціатора переказу Зубок Н.І., а повідомлення до банку про втрату доступу до електронного платіжного засобу від позивача взагалі не надходило.

Також у відзиві зазначено, що всі фінансові операції по рахунках позивача проведені коректно, з використанням всіх необхідних реквізитів платіжних карток з правильним введенням номерів карток, ПІН-кодів і підтверджуючих паролів, які відомі тільки позивачу, а тому такі транзакції по карткових рахунках позивача не є помилковими. Крім того, вчинення фінансових операцій на карткових рахунках позивача третіми особами без розголошення користувачем інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, таких як доступ до карток, строк дії карти та інші ідентифікуючі дані електронного платіжного засобу. А бездіяльність позивача щодо негайного повідомлення банку про втрату доступу до електронного платіжного засобу могло призвести до втрати, незаконного використання інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції, тому АТ КБ «Приват Банк» не повинен нести відповідальність за такі дії/бездіяльність позивача.

Крім того, АТ КБ «Приват Банк» вважає безпідставними посилання позивача на наявність кримінального провадження № 0003516, оскільки даний факт, за відсутності особи, яка визнана винною у вчиненні даного злочину, не має правового значення для вирішення у спору у даній справі. А тому, в силу презумпції невинуватості, наявність вказаного кримінального провадження не може свідчити про вчинення злочину стосовно позивача до ухвалення вироку, яким такі обставини будуть встановлені. ОСОБА_1 у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб, якщо такі будуть встановлені в ході кримінального провадження.

Також, представник відповідача разом з відзивом на позовну заяву надіслав до суду клопотання про залишення позовної заяви без руху, адже вона пред`явлена з порушенням ч. 4 ст. 177 ЦПК України, а саме не надано документа про сплату судового збору або документа, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Таке клопотання обґрунтовано тим, що на дані правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів» і позивач у своєму позові не посилається на цей Закон.

Проте, суд вважає клопотання представника відповідача безпідставним та не вбачає підстав для його задоволення, оскільки з 01 серпня 2022 року втратив чинність Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про платіжні послуги», згідно ч. 2 статті 2 якого передбачено, що під час надання споживачам послуг на платіжному ринку надавачі платіжних послуг зобов`язані дотримуватися вимог законів України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»,»Про захист прав споживачів» та інших нормативно-правових актів у сфері захисту прав споживачів.

Позивач відповідь на відзив у встановлений судом строк не подала.

Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 звернулася до АТ Комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву клієнта фізичної особи про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 08 листопада 2021 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, які розміщені на офіційному банківському сайті https://privatbank.ua/terms. складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг відповідно до ст. 634 ЦК України, що підтверджується її підписом у заяві.

Як зазначено в позовній заяві, 18 липня 2022 року невідомими особами було знято з банківського рахунку позивача грошові кошти в сумі 25775 грн. 78 коп.

Позивач вказує, що вона зверталася до АТ КБ «Приват Банк» як в письмовій, так і в усній формі, але отримала незадовільну відповідь, а також щодо вказаної події ОСОБА_1 зверталася до органів поліції, у зв`язку із чим було відкрите кримінальне провадження № 0003516.

Згідно інформації Слідчого відділу Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, за клопотанням ОСОБА_1 , її визнано потерпілою у кримінальному провадженні № 0003516 у відповідності до ст. 55 КПК України (а.с. 5).

Крім того, позивач зверталася до Чернігівської окружної прокуратури з метою активізації досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003516, що підтверджується копією відповіді № 4355ВИХ-22 від 29.08.2022 (а.с. 6).

Також, до позову додано примірник звернення до Національного банку України про зобов`язання АТ КБ «Приват Банк» відновити залишок коштів на рахунку позивача (а.с. 7), проте доказів надсилання вказаного звернення адресату суду не надано.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 1.6, 1.7 Постанови НБУ № 22 від 21.01.2004 банк здійснює розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд.

Кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Згідно п. 1.15. постанови НБУ № 22 від 21.01.2004 доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України.

Відповідно до п. 1.19. постанови НБУ № 22 від 21.01.2004 банк не несе відповідальності за достовірність змісту платіжного доручення. Усі спори, які можуть виникнути з цих питань між учасниками розрахунків, вирішуються ними відповідно до законодавства України.

Спірні питання між банками та їх клієнтами розглядаються ними відповідно до законодавства України.

Відповідно до п. 2.35 постанови НБУ № 22 від 21.01.2004 кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк, повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Банк, що обслуговує неналежного отримувача, не несе відповідальності за своєчасність подання ним розрахункового документа на повернення помилково зарахованих на його рахунок коштів.

Аналогічне обґрунтування закріплено в ст. 1212 ЦК України а саме: особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Тобто, постановою НБУ № 22 від 21.01.2004 та ст. 1212 ЦК України, чітко визначено, що відповідальність за незаконне отримання грошових коштів несе отримувач, а не особа яка їх обслуговує.

Відповідно до ст. 5.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, суб`єктами правових відносин, що виникають при здійсненні переказу коштів, є учасники, користувачі (платники, отримувачі) платіжних систем.

Згідно правової позиції Верховного Суду України від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15, відповідно до пунктів 6.7, 6.8 положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

П.п. 7 та 8 постанови НБУ від 05.11.2014 № 705 визначено, що Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції.

З відзиву на позовну заяву вбачається, що всі фінансові операції по рахунках позивача проведені коректно, з використанням всіх необхідних реквізитів платіжних карток з правильним введенням номерів карток, ПІН-кодів і підтверджуючих паролів, які відомі тільки позивачу, а тому такі транзакції по карткових рахунках позивача не є помилковими. Крім того, вчинення фінансових операцій на карткових рахунках позивача третіми особами без розголошення користувачем інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, таких як доступ до карток, строк дії карти та інші ідентифікуючі дані електронного платіжного засобу. А бездіяльність позивача щодо негайного повідомлення банку про втрату доступу до електронного платіжного засобу могло призвести до втрати, незаконного використання інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції, тому АТ КБ «Приват Банк» не повинен нести відповідальність за такі дії/бездіяльність позивача.

Верховний Суд у своїй постанові від 26.10.2022 у справі №334/2492/21 зазначив, що сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Зазначені правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 210/1242/18

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження викладених у позовній заяві фактів, не вказано при яких обставинах відбулося зняття коштів з рахунку позивача (з правильним введенням номерів карток, ПІН-кодів і підтверджуючих паролів, які відомі тільки позивачу), фінансові операції були вчинені до моменту повідомлення позивачем банку про неналежність переказів, тому банк не повинен нести відповідальність за фінансові операції, адже матеріали справи не містять даних про те, що такі операції проведені внаслідок розголошення всіх необхідних реквізитів саме представниками банківської установи.

За таких обставин, підстав для задоволення позову суд не знаходить.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 279, 289, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження юридичної особи: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ; ідентифікаційний код юридичної особи - 14360570) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя