Справа № 487/227/23
Провадження № 2-н/487/504/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2023 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Бобрової І.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожитий природний газ

встановив:

11.01.2023 представник ТОВ «Миколаївгаз збут» адвокат Ткачук Г.М. звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Миколаївгаз збут» суму боргу за спожитий природний газ по особовому рахунку НОМЕР_1 в сумі 4829,09 грн., інфляційні витрати у сумі 281,52 грн., 3 % річних у сумі 62,37 грн., так як боржник порушив вимоги ст. 526 ЦК України, оскільки не виконав належним чином зобов`язання відповідно до умов договору та 248,10 грн. - витрати по сплаті судового збору.

Із тексту заяви про видачу судового наказу вбачається, що боржник проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання вимог ч. 5 ст. 165 ЦПК України суд звернувся із запитом до реєстру територіальної громади міста Миколаєва щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи-боржника ОСОБА_1 .

Згідно із витягом з реєстру територіальної громади міста Миколаєва про реєстрацію особи від 18.01.2023 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що є територією Інгульського району м. Миколаєва.

Суд ухвалою від 19.01.2023 матеріали вказаної заяви про видачу судового наказу разом із доданими до неї документами передав за підсудністю до Ленінського районного суду м. Миколаєва.

19.04.2023 з Ленінського районного суду м. Миколаєва надійшли матеріали цивільної справи № 2-н/489/172/23 за заявою ТОВ «Миколаївгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ.

Ленінський районний суд м. Миколаєва в своїй ухвалі від 15.03.2023 вказав, що вказана вище заява підлягає розгляду у Заводському районному суді м. Миколаєва відповідно до правил виключної підсудності, тобто за місцем знаходження майна боржника.

У свою чергу суд вважає невірним твердження про можливість розгляду заяви про видачу судового наказу за місцем знаходження нерухомого майна, тобто за правилами виключної підсудності, виходячи з такого.

Так згідно із ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Правила загальної підсудності визначені у статті 27 ЦПК України, відповідно до якої позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

При цьому за змістом п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Отже в порядку наказного провадження проводиться розгляд справ щодо яких презюмується відсутність спору.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом в постанові від 27.03.2019 у цивільній справі № 646/8916/17 позови, що виникають з приводу нерухомого майна, це позови пов`язані з нерухомим майном, нерухомістю, нерухомою річчю, а тому усі позови, у спорах, які є наслідком правовідносин пов`язаних з обігом нерухомого майна повинні бути пред`явлені до суду за місцем знаходження цього майна.

Таким чином правила виключної підсудності стосуються випадків, коли відносно нерухомого майна триває спір, вирішення якого можливе виключно за наслідками розгляду справи по суті, а відтак, ці правила не можуть застосовуватись до заяв наказного провадження, де розгляд справи по суті не відбувається та презюмується відсутність спору.

Вказане пояснюється особливим порядком розгляду справ наказного провадження, де боржник не повідомляється про розгляд справи, однак йому забезпечується право перегляду цього судового рішення. Власне саме з метою спрощення реалізації цього права справи наказного провадження розглядаються лише за правилами загальної підсудності, тобто за місцем реєстрації боржника.

Згідно частини третьої статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина перша статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці «право на суд» передбачено, зокрема, що особа повинна мати доступ до незалежного, неупередженого та компетентного суду.

У своєму рішенні в справі «Голдер проти Сполученого Королівства», 1975 р. суд відзначив: «Було б неприйнятним, на думку Суду, якби ч. 1 ст. 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши, насамперед, того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме: доступу до суду. Характеристики «справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними за відсутності судового провадження». Тож право на доступ до правосуддя має дуже важливе значення і без сумніву його необхідно вважати засадою.

Отже, ураховуючи викладене вище, приймаючи до уваги те, що заява ТОВ «Миколаївгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Заводського районного суду м. Миколаєва, а підлягає розгляду у Ленінському районному суді м. Миколаєва.

Керуючись ст. ст. 27, 162, 165, 260 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожитий природний газ разом із доданими до неї документами передати за підсудністю до Ленінського районного суду м. Миколаєва для подальшого розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Головуючий суддя І. В. Боброва