Єдиний унікальний номер 341/501/23
Номер провадження 2/341/221/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

02 травня 2023 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Мергеля М. Р. розглянув заочно без участі сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

встановив:

Представник ОСОБА_3 в інтересах позивачки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу є дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачкою. У 2022 році шлюб між сторонами розірвано. Позивачка не працює, оскільки доглядає за дочкою ОСОБА_5 , яка хворіє дитячим церебральним паралічем, спастичною диплегією зі стійким тяжким руховим розладом. Вказане захворювання має тяжкі наслідки для здоров`я дитини та потребує систематичного лікування, на яке позивачка витрачає чималі кошти. Позивачка не має можливості одна належно лікувати та утримувати дитину. Відповідач не бере жодної участі у вихованні та лікуванні дочки, не сплачує аліменти на її утримання, хоча має можливість це робити, так як є людиною молодого віку, працездатний, інших утриманців у нього немає. Тривалий час відповідач працює у Республіці Польща та отримує за свою працю чималу заробітну плату. Протягом 2021-2022 років та січня-лютого 2023 року позивачка витратила на лікування дитини та проїзд до лікувального закладу кошти на загальну суму 129050,0 грн.

З огляду на викладене, просить суд:

-стягнути з відповідача на користь позивачки 50 відсотків з понесених витрат на лікування малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразово в розмірі 64525,0 грн;

-стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання та лікування дочки додаткові втрати у розмірі 4500,0 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 16 березня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Копію ухвали надіслано сторонам. У наданий в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Судове засідання призначено на 04 квітня 2023 року, яке відкладене у зв`язку з неявкою відповідача на 18 квітня 2023 року та 27 квітня 2023 року.

У чергове судове засідання 27 квітня 2023 року сторони не з`явились.

Представник позивачки 27 квітня 2023 року через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати без участі позивачки, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу останнього місця проживання відповідача надсилалась поштова кореспонденція із суду, яку відповідач отримав 22 квітня 2023 року, що підтверджується трекінгом відправлень Укрпошти.

Відповідно до пункту 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки, є день вручення судової повістки під розписку.

Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим, а документи йому врученими.

Проте, своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, жодних заяв чи клопотань до суду не надсилав.

Крім того, відповідач повідомлений про день, час та місце розгляду справи шляхом оголошення про виклик особи на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України.

Положеннями ч. 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки такі повідомлені належним чином про судове засідання, причини неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавали.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 27 квітня 2023 року постановлено здійснити розгляд справи у заочному порядку.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини у справі.

Відповідно до змісту наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьком є ОСОБА_2 , відповідач у справі, а позивачка ОСОБА_1 матір`ю (а. с. 15).

Згідно з копією рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2021 року шлюб між сторонами розірвано (а. с. 10-11).

Відповідно до копії заочного рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2022 року присуджено стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 3500,0 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а. с. 12-13).

Проте, ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2022 року скасовано заочне рішення суду від 04 серпня 2022 року та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а. с. 115).

Згідно зі змістом копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 14 лютого 2022 року № 1544/22, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає дитячим церебральним паралічем, спастичною диплегією зі стійким тяжким руховим розладом (а. с. 18).

Відповідно до копії довідки, виданої Реабілітаційно-оздоровчим центром св. Юди-Тадея, підтверджується, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20 вересня 2022 року до 24 січня 2023 року тричі на тиждень проходила курс фізичної терапії в Реабілітаційно-оздоровчому центрі св. Юди-Тадея, що включав: масаж, розробку суглобів та фізіотерапевтичні вправи. Діагноз: дитячий церебральний параліч, спастична диплегія зі стійким тяжким руховим розладом (а. с. 16).

Згідно з копією платіжного доручення підтверджується, що ОСОБА_1 оплатила за курс реабілітаційних послуг ОСОБА_4 з 02 квітня 2021 року до 01 лютого 2023 року, які надав Реабілітаційно-оздоровчий центр св. Юди-Тадея, у розмірі 94950,0 грн (а. с. 17).

Протягом 2021-2022 років та січня-лютого 2023 року позивачка витратила на лікування дитини та проїзд до лікувального закладу кошти на загальну суму 132084,14 грн, що підтверджується квитанціями (а. с. 19-92).

У матеріалах справи відсутні докази про сплату на цей час відповідачем аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки. Долучена до матеріалів справи копія заочного рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2022 року є неналежним доказом, оскільки ухвалою суду від 13 вересня 2022 року вищевказане заочне рішення скасовано.

Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

У п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз наведених норм закону вказує на те, що базові постійні потреби дитини покриваються за рахунок аліментів. Проте, в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Це положення стосується особливих обставин, перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи страждає на тяжку або хронічну хворобу, тощо.

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути, зокрема, документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) та 09 вересня 2019 року в справі № 344/5315/18 (провадження № 61-6722св19).

Так, позивачка надала докази понесених витрат на лікування дитини, які належить віднести до додаткових витрат відповідно до вимог ст. 185 СК України на загальну суму 132084,14 грн. При цьому у позовних вимогах ОСОБА_1 просить стягувати разово половину понесених витрат від суми 129050,0 грн, тобто у розмірі 64525,0 грн.

На переконання суду саме наявність хвороби спільної доньки сторін у справі обумовило понесення позивачкою зазначених нею витрат.

Крім того, суд звертає увагу на те, що виховання дітей передбачає спільне забезпечення батьками їх інтересів та розвитку, одночасно батьки між собою повинні обумовлювати та узгоджувати не обов`язкові та відворотні витрати, а також обговорювати та погоджувати додаткові витрати, які не викликані особливими обставинами і можуть в майбутньому призвести до виникнення спору. Відповідач, як батько спільної з позивачкою доньки, зобов`язаний брати рівну з позивачкою матеріальну участь у додаткових витратах на доньку, що обумовлені її хворобою.

Таким чином, підсумовуючи викладене, з огляду на принципи диспозитивності та змагальності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на лікування дитини у розмірі половини витрачених коштів, а саме 64525,0 грн одноразово та стягувати по 4500,0 грн додаткових витрат щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Своєю чергою, відповідач відзиву, будь-яких пояснень чи доказів, які б спростовували доводи позивачки, суду не надав.

За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Позивачка звільнена від сплати судового збору згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VІ.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує судовий збір з відповідача.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259, ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання. На виконання вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 223, 247, 258, 263, 265, 259, 268, 274, 279, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на малолітню дитину дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 64525 (шістдесят чотири тисячі п`ятсот двадцять п`ять) гривень.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання та лікування малолітньої дитини дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1073,60 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 02.05.2023.

Учасники:

позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_2 .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ