Справа № 504/1917/22
Провадження № 2-з/504/4/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2022 р. смт. Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Добров П.В., розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Тіора Юрія Порфирійовича про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Тіора Юрій Порфирійович звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Заявник вказував, що 24.01.2005 року між Мисливсько риболовецьким підприємством «Сокіл» Південної регіональної організації Товариства військових мисливців та риболовів ВС України в особі директора Михайлова Я.К. діючого на підставі Статуту та ОСОБА_2 , який є чоловіком заявниці, укладено угоду про надання послуг членам товариства. Вказаний договір укладений на один рік, та вважається продовженим на той же строк, якщо ні одна із сторін письмово не заявила про його розторгнення.

18.06.2019 року заявниця зареєструвала право приватної власності на дачний будинок, об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Починаючи з 2019 року, як вказує представник заявниці, на території «Будинку рибака» стало керувати Оперативне командування «Південь» Міністерства оборони України, які виставили охорону, перекрили прохід та проїзд до всіх дачних будинків та після пред`явлення власниками витягів про державну реєстрацію права власності на вказані дачні будинки, представники ОК «Південь» виписали перепустки для проїзду на територію до 31.08.2021 року, а в 2022 році взагалі заборонили проїзд на територію «Будинку рибака».

27.05.2022 року Оперативне командування «Південь» Міністерства оборони України винесло попередження про звільнення земельних ділянок в термін до 15.06.2022 року на яких знаходяться дачні будинки. Та станом на дату подачі заяви Оперативне командування «Південь» Міністерства оборони України» в особі відповідального підполковника ОСОБА_3 почало проводити демонтаж огорожі навколо дачного будинку та повідомило заявницю про подальший демонтаж будинку.

Посилаючись на те, що станом на дату подачі заяви Оперативне командування «Південь» Міністерства оборони України» в особі відповідального підполковника ОСОБА_3 почало проводити демонтаж огорожі навколо дачного будинку та повідомило заявницю про подальший демонтаж будинку та те, що без забезпечення відповідних заходів судом, протиправні дії приведуть до руйнування приватного майна та порушення конституційного права позивача на приватну власність, заявник просив про накладення арешту на дачний будинок, загальною площею 41,07 кв.м., житлова площа 14,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстрований за ОСОБА_1 та заборонити його демонтаж Міністерству оборони України Оперативного командування «Південь» та залишити за ОСОБА_1 право доступу до вказаного дачного будинку та право використання за призначенням.

Розглянувши зазначену заяву та надані докази, вважаю, що заяву про забезпечення позову слід повернути для усунення недоліків з наступних підстав.

Згідно ч. 1ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Таким чином, заява про забезпечення позову розглядається без участі сторін по справі.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

У відповідності до ч. 2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 151 ЦПК України якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Реєстраційний номер облікової картки платника податків або паспортні дані інших сторін - фізичних осіб, які не є підприємцями, вказуються у випадку, якщо вони відомі заявнику.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 11) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У частині десятій статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

До заяви про забезпечення позову на підтвердження знаходження спірного майна за адресою: АДРЕСА_1 додана інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.07.2022 року та Договір про надання послуг з встановлення та експлуатації кунга від 24.01.2009 року, укладеного між Мисливсько риболовецьким підприємством «Сокіл» Південної регіональної організації Товариства військових мисливців та риболовів ВС України та гр. ОСОБА_2 , однак відсутні відомості щодо продовження терміну дії договору, місця розташування кунгу також відсутні.

Суд вважає, що заява про забезпечення позову до подачі позовної заяви не підлягає до задоволення, оскільки, як зазначає представник заявниці договір про надання послуг був укладений між Мисливсько риболовецьким підприємством «Сокіл» Південної регіональної організації Товариства військових мисливців та риболовів ВС України та гр. ОСОБА_2 , які не залучені до участі у даній справі та суду не надано доказів тих обставин, що цими особами або будь-якими іншими особами вчиняються будь-які дії щодо спірного дачного будинку.

При цьому, якщо заявник має труднощі в отриманні зазначеної інформації, він не позбавлений права звернутися до суду з мотивованим клопотанням про витребування доказів.

Одночасно слід зазначити, що заявником не зазначено жодного доказу на підтвердження наявності обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, у зв`язку з чим необхідно накласти арешт на майно, зазначене у заяві про забезпечення позову.

Суд звертає увагу, що Указом Президента України 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який продовжено до 23.08.2022 року, у зв`язку з чим, тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, обмежено конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також введено тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною 1 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно ч.10ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Приймаючи до уваги, що заява представника позивача адвоката Тіора Ю.П. про забезпечення позову не містить відомостей, зазначених у п.п.3,7 ч. 1,ст. 151 ЦПК України, що є імперативною нормою ЦПК України, вважаю за необхідне заяву про забезпечення позову повернути заявнику.

Разом з тим, суд роз`яснює заявнику, що повернення заяви не позбавляє права повторно подати заяву про забезпечення позову, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151-154 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача адвоката Тіора Юрія Парфірійовича про забезпечення позову до подачі позовної заяви повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення через суд першої інстанції.

Суддя П.В. Добров