Ухвала

04 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 158/531/20

провадження № 61-6907 ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд зобов`язати відповідача по справі ОСОБА_1 влаштувати систему водовідведення із стандартних елементів заводського виготовлення на покрівлі належного відповідачу приміщення гаража - майстерні з врахуванням обсягів води, площі та форми даху; стягнути з відповідача по справі ОСОБА_1 на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 7278,00 грн, моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн, та стягнути на його користь судові витрати по справі.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 грудня 2021 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Мартинюк О. І. про ухвалення додаткового рішення у цій справі задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 11 767,68 грн понесених судових витрат пов`язаних з проведення судової будівельно-технічної експертизи, а всього на загальну суму 26 767,68 грн.

Постановою Волинського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року апеляційні скарги позивача ОСОБА_2 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 грудня 2021 року, додаткове рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 грудня 2021 року задоволені частково.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 грудня 2021 року в оскаржуваній частині, додаткове рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 грудня 2021 року в цій справі скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7 278,00 грн матеріальної шкоди.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 840,80 грн судового збору за подачу позову та 1 271,20 грн судового збору за подачу апеляційної скарги, а всього 2 112,00 грн.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 743,84 грн витрат за проведення судової експертизи.

У липні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині перерозподілу судових витрат, понесених сторонами спору під час розгляду справи в суді першої інстанції, та винести нову постанову, якою здійснити перерозподіл понесених сторонами витрат, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 004, 32 грн судових витрат за проведення судової експертизи, 6 000,00 грн судових витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд погоджується з наведеним вище висновком апеляційного суду та приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому суд врахував предмет позову та характер правовідносин, у яких виник спір.

Предметом позову у справі є зобов`язання відповідача влаштувати систему водовідведення із стандартних елементів заводського виготовлення на покрівлі належного відповідачу приміщення гаража - майстерні з врахуванням обсягів води, площі та форми даху; стягнення матеріальної шкоди в розмірі 7 278,00 грн, моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна вимог майнового характеру у цій справі складає 17 278,00 грн, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 250 = 620 250,00 грн).

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Верховний Суд урахував ціну позову, предмет позову, складність та прийшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Касаційна скарга не містить посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не встановлені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко