_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-з/947/672/22
УХВАЛА

11.08.2022 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

при секретарі - Грабовій Т.П.,

розглянувши у судовому засіданні заяву представника позивача - адвоката Непомнющого О.М. про забезпечення позову, подану по цивільній справіза позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (01042, м. Київ, Печерський район, вул. Іоанна Павла ІІ, буд. 4/6, корпус «В», поверх 4, каб. 402), Товариства з обмеженою відповідальністю «Міраклус» (03113, м. Київ, Шевченківський район, вулиця Саксаганського, будинок 133-А, офіс 8), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна ( АДРЕСА_2 ), про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Товариства з обмеженою відповідальністю «Міраклус», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д.В., про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Одночасно, представник позивача - адвокат Непомнющий О.М.надав до суду заяву про забезпечення позовних вимог та просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 81,4 кв.м, заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаної квартири до прийняття рішення по суті позовних вимог, заборонити виселення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з квартири АДРЕСА_3 , до прийняття рішення по суті позовних вимог та заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Міраклус» () та іншим третім особам користуватися та розпоряджатися майном у вигляді квартири АДРЕСА_3 , до набрання рішенням суду законної сили.

При цьому представник позивача посилається на те, що 19 жовтня 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту. В забезпечення виконання зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту було укладено Договір іпотеки та передано в іпотеку нерухоме майно, яке належить позивачу, а саме: квартиру, загальною площею 81, 4 кв.м., житловою площею 39,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .Як ОСОБА_1 в подальшому стало відомо, 11 червня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, за якими ПАТ «УкрСиббанк» відступив свої вимоги за Іпотечним договором від 19 жовтня 2006 року ТОВ «Кей-Колект» та, відповідно до умов якого, до останнього перейшли права вимоги за зобов`язаннями позичальника за вищевказаним кредитним договором.Представник позивача зазначив, що 31 жовтня 2020 року, між ТОВ «Кей-Колект», з одного боку та ОСОБА_1 з іншого боку було укладено Договір № 733398/ДО про припинення зобов`язань переданням відступного. Проте, 25 листопада 2021р. в спірну квартиру увірвались невстановлені особи та, всупереч установленому законом порядку, вчинили самоправство, пов`язане з його виселенням, заміною замків та крадіжкою особистих речей та документів, про що було повідомлено правоохоронні органи та відкрите кримінальне провадження №0000621 від 26 листопада 2021 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Також позивач зазначив, що саме після незаконних та самоправних спроб виселення ОСОБА_1 та крадіжки документів, йому і стало відомо, що 05 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», за умовами якого ТОВ «Кей-Колект» продав, а ТОВ «Міраклус», придбало спірну квартиру.Слід зауважити, що будь-якого повідомлення власника іпотечного майна - ОСОБА_1 про позасудове стягнення іпотечного майна, у зв`язку із наявною заборгованістю, а також про подальший продаж належного позивачу майна, не відбувалось. Якщо такі відомості і надавались нотаріусу при відчужені майна ОСОБА_1 , то вони є такими, що не відповідають дійсності, а тому права позивача, як іпотекодавця грубо порушені. 01 серпня 2022р., в поштовому ящику ОСОБА_1 з`явилась записка (рукописна) невідомих осіб, зі змісту якої вбачається, що квартира була начебто продана ТОВ «Міраклус» на користь іншого власника. Та вже «новий власник» вимагав звільнити належну ОСОБА_1 квартиру.У зв`язку із військовим станом, перевірити інформацію в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно не вдалось, відтак достеменні відомості про цей факт відсутні. На думку позивача, відповідачем ТОВ «Кей-Колект» на сьогоднішній день вже здійснено відчуження належної позивачу квартири без жодного його повідомлення, узгодження ціни та інших покладених законом на нього обов`язків. Враховуючи, що спір стосується квартири АДРЕСА_3 , а позивач фактично проживає в цій квартирі, вони вимушені звернутись до суду з даною заявою, що відповідає принципу співмірності заявлених щодо забезпечення позову вимог.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

З урахуванням вказаного вище роз`яснення Пленуму Верховного суду України, суд вважає, що накладення арешту на об`єкт нерухомого майната заборона вчиняти певні дії не зашкодить істотним чином правам та охоронюваним законом інтересів відповідачів.

Відповідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

При таких обставинах, суд вважає вимоги представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову співмірними із заявленими позовними вимогами, а тому приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.149-153, 157 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача - адвоката Непомнющого О.М. про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 81,4 кв.м, та заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаної квартири, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Заборонити виселення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з квартири АДРЕСА_3 , до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Міраклус» () та іншим третім особам користуватися та розпоряджатися майном у вигляді квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Копію ухвали направити до Управління державної реєстрації юридичного департаменту ОМР та сторонам для відома та виконання.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Огренич І. В.