Постанова

Іменем України

27 липня 2022 року

м. Київ

справа № 754/1500/18

провадження № 61-10788св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - ОСОБА_3 ,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Еко-Круг»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф.,

Желепи О. В., Кравець В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Еко-Круг» (далі - ТОВ «Еко-Круг»), про стягнення коштів.

Позовну заяву мотивовано тим, що вона уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу меблевих матеріалів для належній їй на праві власності квартири АДРЕСА_1 ,

АДРЕСА_1 . На виконання умов договору вона передала ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 50 000,00 доларів США та 28 850,00 євро, що підтверджується розписками від 26 вересня 2016 року та від 28 грудня

2016 року.

Вважала, що вона виконала свій обов`язок покупця, сплативши за товар (меблеві матеріали), що підтверджується розписками. Проте, ОСОБА_2 в порушення умов договору не передав меблеві матеріали, не повернув сплачені йому кошти та в односторонньому порядку відмовився від своїх зобов`язань, а її письмові вимоги залишив без реагування, не надавши а ні відповіді, а ні пояснень.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в розмірі

50 000,00 доларів США, що за курсом Національного банку України

(далі - НБУ) станом на 01 лютого 2018 року становить 1 392 000,00 грн, сплачені згідно розписки від 26 вересня 2016 року, та грошові кошти в розмірі 28 850,00 євро, що за курсом НБУ станом на 01 лютого 2018 року становить 1 000 518,00 грн, сплачені згідно розписки від 28 грудня

2016 року.

27 серпня 2018 року ОСОБА_1 подала уточнену позовну заяву, в якій збільшила позовні вимоги. У цій заяві вона вказувала на те, що окрім вищевказаних коштів 24 червня 2016 року вона передала ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 49 700,00 доларів США за матеріали, які не були закуплені; 04 листопада 2016 року грошові кошти в розмірі

70 000,00 доларів США за надання послуг, які ОСОБА_2 не було виконано, а також 2 600,00 доларів США за розробку проектної документації, яка зроблена не була. Згідно розписки від 23 березня

2017 року ОСОБА_2 отримав від неї 10 000,00 доларів США для ремонту її квартири, який зроблено не було та не було повернуто кошти. 09 вересня 2017 року ОСОБА_2 отримав від неї у борг суму в розмірі 6 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 26 вересня 2017 року, проте кошти не повернув.

З урахування наведеного, ОСОБА_1 , окрім вимог заявлених у позовній заяві про стягнення 50 000,00 доларів США та 28 850,00 євро, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь наступні суми:

грошові кошти в розмірі 49 700,00 доларів США, що за курсом НБУ станом 22 серпня 2018 року становить 1 376 690,00 грн, які сплачено згідно розписки від 24 червня 2016 року за матеріали;

грошові кошти в розмірі 70 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22 серпня 2018 року становить 1 939 000,00 грн, які сплачено згідно розписки від 04 листопада 2016 року за послуги;

грошові кошти в розмірі 2 600,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22 серпня 2018 року становить 72 020,00 грн;

грошові кошти в розмірі 10 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22 серпня 2018 року становить 277 000,00 грн, які сплачено згідно розписки від 23 березня 2017 року за ремонт;

грошові кошти в розмірі 6 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22 серпня 2018 року становить 166 200,00 грн, які надано у борг згідно розписки від 26 вересня 2017 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 січня 2021 року у складі судді Клочко І. В. позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти згідно розписки від 26 вересня 2016 року в розмірі 50 000,00 доларів США, що станом на 01 лютого 2018 року за курсом НБУ становить еквівалент

1 392 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти згідно розписки від 28 грудня 2016 року в розмірі 28 850,00 євро, що станом на 01 лютого 2018 року за курсом НБУ становить еквівалент

1 000 518,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти згідно розписки від 24 червня 2016 року в розмірі 49 700,00 доларів США, що станом на 22 серпня 2018 року за курсом НБУ становить еквівалент

1 376 690,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти згідно розписки від 04 листопада 2016 року в розмірі 70 000,00 доларів США, що станом на 22 серпня 2018 року за курсом НБУ становить еквівалент 1 939 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти згідно розписки від 19 листопада 2016 року в розмірі 2 600,00 доларів США, що станом на 22 серпня 2018 року за курсом НБУ становить еквівалент 72 020,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти згідно розписки від 23 березня 2017 року в розмірі 10 000,00 доларів США, що станом на 22 серпня 2018 року за курсом НБУ становить еквівалент 277 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти згідно розписки від 26 вересня 2017 року у розмірі 6 000,00 доларів США, що станом на 22 серпня 2018 року за курсом НБУ становить еквівалент 166 200,00 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення грошових коштів за розписками від 26 вересня 2016 року, 28 грудня 2016 року, 24 червня

2016 року, 04 листопада 2016 року, 19 листопада 2016 року та від 23 березня 2017 року, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено факт отримання відповідачем грошових коштів на меблі, матеріали та проведення ремонту, однак останнім повністю не виконано умов договорів, укладених між сторонами щодо виконання робіт, та не доведено факт використання коштів для визначених цілей.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів згідно розписки від 26 вересня 2017 року у розмірі 6 000,00 доларів США, що станом на 22 серпня 2018 року за курсом НБУ становить еквівалент 166 200,00 грн. Так, під час розгляду справи представником відповідача не заперечувалось факту отримання грошових коштів від позивача у борг, проте заперечуввся факт укладення угоди з підстав відсутності ідентифікуючих ознак сторін у розписці, тобто щодо форми цього документу. Суд не прийняв до уваги ці заперечення, оскільки зазначена розписка містить усі істотні дані щодо умов договору позики (сторін, суму, дату повернення). Відтак, наявні усі підстави для стягнення з відповідача вказаних коштів.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 січня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення коштів за розписками від 26 вересня 2016 року, 28 грудня 2016 року, 24 червня 2016 року,

04 листопада 2016 року, 19 листопада 2016 року та від 23 березня

2017 року - скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 січня 2021 року в частині стягнення коштів за розпискою від 26 вересня 2017 року у розмірі 6 000,00 доларів США залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_2 належним чином виконав зобов`язання по поверненню ОСОБА_1 отриманих у борг коштів за розпискою від 26 вересня 2017 року. Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважав, що суд першої інстанції, встановивши, що відповідач не виконав умов укладеного із ОСОБА_1 договору позики та застосувавши норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог у цій частині та відповідно їх задоволення.

Фактичні обставини вказують на те, що позивачка уповноважила відповідача оплачувати меблі, матеріали та послуги, що в свою чергу підтверджується кількістю розписок (6 штук), які відповідають кількості актів здачі-прийому виконаних робіт (6 штук). До того ж, у кожній із розписок зазначено, що кошти отримані ОСОБА_2 за виконання робіт, купівлі меблів та матеріалів у квартирі, яка належить ОСОБА_1 , та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , а також виконання робіт за адресою: АДРЕСА_5 (виконання робіт за цією адресою ОСОБА_1 зазначила у договорі

№ 15 від 31 жовтня 2016 року).

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договорами, укладеними між сторонами, а також доказів того, що на суми, які вказані у розписках від 24 червня 2016 року, 26 вересня 2016 року, 04 листопада 2016 року, 19 листопада 2016 року, 28 грудня

2016 року та від 23 березня 2017 року, не здійснив необхідних робіт та послуг позивачці.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У червні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року, в якій заявник просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставами касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, вказує, що суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 638/5761/13-ц, від 05 серпня 2020 року у справі № 761/28179/15-ц,

від 26 листопада 2020 року у справі № 910/13529/19, вказує, що суд не дослідив зібрані у справі докази та встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункти 1 та 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункти 1 та 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційну скаргу мотивовано тим, що належними і допустимими доказами проведення розрахунку відповідача з ТОВ «Еко-Круг» за надані останнім послуги, обладнання, меблі тощо мають бути розрахункові документи (касовий чек, розрахункова квитанція, товарний чек, тощо), а не акти приймання-здачі, підписані між відповідачем і третьою особою.

Твердження апеляційного суду про те, що передання позивачем відповідачеві грошових коштів, за якими складені розписки, підтверджує факт прийняття позивачем виконаних робіт не узгоджується з умовами укладених договорів, оскільки грошові кошти за цими договорами передаються до початку виконання робіт, а не після їх виконання.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

У жовтні 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2022 року справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ТОВ «Еко-Круг», про стягнення коштів призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_2 , поданий представником - ОСОБА_3 , на касаційну скаргу

ОСОБА_1 , у якому він просив залишити вказану касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_2 24 червня 2016 року складено розписку про отримання ним суми в розмірі 49 700,00 доларів США за матеріали по системі «Розумний будинок» (а. с. 213, т. 1).

26 вересня 2016 року ОСОБА_2 складено розписку, відповідно до якої він отримав суму в розмірі 50 000,00 доларів США за меблі, матеріали для квартир АДРЕСА_1 , (а. с. 5, т. 1).

28 грудня 2016 року ОСОБА_2 складено розписку про отримання грошових коштів у розмірі 28 850,00 євро за меблі для «Печерскай» (а. с. 10, т. 1).

Відповідно до розписки від 04 листопада 2016 року ОСОБА_2 отримав суму в розмірі 70 000,00 доларів США, згідно з договором від 31 жовтня

2016 року № 15 (а. с. 211, т. 1).

Згідно із розпискою від 19 листопада 2016 року ОСОБА_2 отримав грошові кошти в розмірі 2 600,00 доларів США за розробку проектної документації по АДРЕСА_5 (а. с. 49, т. 1).

23 березня 2017 року ОСОБА_2 складено розписку про отримання суми в розмірі 10 000,00 доларів США за матеріали по ремонту квартири за адресою: АДРЕСА_8 (а. с. 212, т. 1).

09 вересня 2017 року ОСОБА_2 складено розписку про те, що він взяв у борг у ОСОБА_1 6 000,00 доларів США, що еквівалентно

156 000,00 грн, які зобов`язався повернути до 26 вересня 2017 року

(а. с. 210, т. 1).

17 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_2 (підрядник), в особі директора ОСОБА_2 , укладено договір № 14, відповідно до пункту 1 якого останній, як підрядник, прийняв на себе виконання робіт по розробці проекту з «Розумного будинку/квартири», а ОСОБА_1 зобов`язалась прийняти роботи та оплатити їх вартість у строки та на умовах, що визначаються договором та додатками до нього.

Пунктом 4 цього договору передбачено, що ціна проекту з «Розумного будинку» становить 30 000,00 грн (а. с. 124-126, т. 1).

20 червня 2016 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір № 25, умовами пункту 1.1. якого передбачено, що ОСОБА_2 зобов`язався здійснити поставку обладнання для системи «Розумний будинок» в пункт монтажу за адресою: АДРЕСА_1 , та виконати і здати замовнику згідно акту прийому-передачі виконаних робіт наступну роботу, а саме програмування, пусконалагоджувальні роботи.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.3 цього договору, ціна обладнання та матеріалів для «СРБ» складає 49 679,00 доларів США, ціна робіт з програмування «СРБ» складає 6 800,00 доларів США (а. с. 147-154, т . 1).

31 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_2 (підрядник), в особі директора ОСОБА_2 , укладено договір № 15, відповідно до пункту 1.1 якого останній, як підрядник, прийняв на себе виконання робіт з «Квартири під ключ» за адресою: АДРЕСА_5 (номер квартири не зазначено), а ОСОБА_1 , як замовник зобов`язалася прийняти роботи, меблі, обладнання, що зазначені у

додатках 1 та 2, оплатити їх вартість у строки, та на умовах, що визначається цим договором та додатками до нього.

Пунктом 4.2. договору сторони погодили, що загальна вартість «Квартири під ключ» становить 134 487 умовних одиниць (а. с. 155-158, т. 1).

З матеріалів справи також вбачається, що було складено ряд актів, які підписані ОСОБА_2 , з однієї сторони, та ТОВ «Еко-Круг», з другої сторони (а. с. 181-188, т. 1).

Згідно із актом здачі-приймання матеріалів та робіт меблів під замовлення від 25 вересня 2016 року на суму 50 000,00 доларів США виконано роботи, здійснено доставку та монтаж матеріалів, обладнання здійснені на адресу: АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до акта здачі-приймання матеріалів та робіт меблів під замовлення від 27 грудня 2016 року на суму 28 850,00 євро виконано роботи, доставку та монтаж матеріалів, обладнання здійснені на адресу:

АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з актом здачі-приймання виконаних робіт від 18 листопада 2016 року на суму 2 600,00 доларів США виконано роботи, доставку та монтаж матеріалів, обладнання здійснені на адресу: АДРЕСА_5 .

Відповідно до акта здачі-приймання матеріалів та робіт системи «Розумний будинок» від 23 червня 2016 року на суму 49 679,00 доларів США виконано робіт, доставку та монтаж матеріалів, обладнання здійснені на адресу

АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_1 .

Згідно із актом здачі-приймання матеріалів та виконаних робіт

від 22 березня 2017 року на суму 10 000,00 доларів США виконано робіт, доставку та монтаж матеріалів, обладнання здійснені на адресу

АДРЕСА_5 .

Відповідно до акта здачі-приймання матеріалів та виконаних робіт

від 03 листопада 2016 року на суму 69 997,00 доларів США виконано робіт, доставку та монтаж матеріалів, обладнання здійснені на адресу

АДРЕСА_5 .

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій

статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як було встановлено судами у цій справі, ОСОБА_2 було складено шість розписок, згідно яких він отримав грошові кошти, а саме: 24 червня 2016 року - 49 700,00 доларів США за матеріали по системі «Розумний будинок»; 26 вересня 2016 року - 50 000,00 доларів США за меблі, матеріали для квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; 28 грудня 2016 року - 28 850,00 євро за меблі для « Печерскай »;

04 листопада 2016 року - 70 000,00 доларів США, згідно договору

від 31 жовтня 2016 року № 15; 19 листопада 2016 року - 260,00 доларів США за розробку проектної документації по АДРЕСА_5 ; 23 березня

2017 року - 10 000,00 доларів США за матеріали по ремонту квартири за адресою: АДРЕСА_8 .

Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що документи від 26 вересня 2016 року та від 28 грудня 2016 року, які позивач зазначає як розписки відповідача, не вказують на існування між сторонами відносин, які виникають за договором купівлі-продажу, та не передбачають обов`язок відповідача поставити позивачці меблеві матеріали (меблі), а тому вимоги останньої про повернення грошових коштів є необґрунтованими.

Аналіз наведених фактичних обставин вказує на те, що три із вищевказаних актів були складені між ОСОБА_2 та ТОВ «Еко-Круг» щодо виконання робіт у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , які належить на праві власності ОСОБА_1 . Інші три акти складені про виконання робіт за адресою: АДРЕСА_5 , тоді як згідно договору від 31 жовтня 2016 року № 15, укладеного між позивачкою та ФОП ОСОБА_2 , саме за цією адресою ОСОБА_1 зобов`язалася прийняти роботи, меблі, обладнання, що зазначені в додатках 1 та 2 і оплатити їх вартість у строки та на умовах, що визначаються цим договором з додатками до нього.

Крім того, ці обставини вказують на те, що ОСОБА_2 прийняв у виконавця ТОВ «Еко-Круг» для позивача відповідні матеріали та послуги.

При цьому, кожний із шести вищевказаних актів складений за день до кожної із шести розписок від 24 червня 2016 року, 26 вересня 2016 року,

04 листопада 2016 року, 19 листопада 2016 року, 28 грудня 2016 року та

від 23 березня 2017 року.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наведені фактичні обставини вказують на те, що позивачка уповноважила відповідача оплачувати меблі, матеріали та послуги, що в свою чергу підтверджується кількістю розписок (6 штук), які відповідають кількості актів здачі-прийому виконаних робіт (6 штук). До того ж, в кожній із розписок зазначено, що кошти отримані ОСОБА_2 за виконання робіт, купівлі меблів та матеріалів у квартирі, яка належить ОСОБА_1 , та знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , а також виконання робіт за адресою: АДРЕСА_5 (виконання робіт за цією адресою ОСОБА_1 зазначила у договорі від 31 жовтня 2016 року

№ 15).

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договорами, укладеними між сторонами, а також доказів того, що на суми, які вказані у розписках від 24 червня 2016 року, 26 вересня 2016 року, 04 листопада 2016 року, 19 листопада 2016 року, 28 грудня

2016 року та від 23 березня 2017 року не здійснив необхідних робіт та послуг позивачці.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення грошових коштів за розписками від 24 червня 2016 року,

26 вересня 2016 року, 04 листопада 2016 року, 19 листопада 2016 року, 28 грудня 2016 року та від 23 березня 2017 року, оскільки належними та допустимим доказами в матеріалах справи підтверджується, що позивачка прийняла виконання зобов`язання відповідачем, сплативши за виконані роботи та надані послуги певну суму грошових коштів.

При цьому суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що складені відповідачем розписки не вказують на існування між сторонами відносин, які виникають за договором позики, тобто не передбачають обов`язок останнього повернути позивачу гроші, а тому вимоги останньої є необґрунтованими. Так, зі змісту розписок не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів саме в борг, не встановлено й обов`язку відповідача повернути грошові кошти позивачу. Також судом апеляційної інстанції було враховано, що ОСОБА_2 не заперечував факту написання ним розписок, проте заперечував отримання у борг будь-яких коштів та зобов`язання повернути їх позивачці, оскільки розписки були написані на вимогу позивачки на підтвердження факту проведеного розрахунку, і ці його доводи не були спростовані позивачкою.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_2 належним чином виконав зобов`язання по поверненню ОСОБА_1 отриманих у борг коштів за розпискою від 26 вересня 2017 року, а тому суди дійшли правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог у цій частині та відповідно їх задоволення.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Отже, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович