Справа № 755/3687/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Гончарука В.П.,

за участі секретарів: Гриценко О.І.,

представника позивача: Стаднікова Д,В.,

розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 21.12.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № К2HCGL00260494, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 115 000,00 дол. сша., з терміном погашення кредитних ресурсів до 21.12.2037 року з оплатою по процентним ставкам, встановленими п. 1.1.

21.12.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № К2HCGL00260494, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № К2HCGL00260494/01.

21.12.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № К2HCGL00260494, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № К2HCGL00260494/02.

21.12.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № К2HCGL00260494, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № К2HCGL00260494/03.

Відповідач, в порушення умов договору, протягом певного часу не проводить платежів в рахунок повернення позичених коштів.

Кредитним договором передбачено, що у випадку порушення термінів повернення кредиту, кредитор може нараховувати штрафні санкції на суму боргу за весь час прострочення та вимагати повного дострокового виконання боргових зобов`язань за договором.

Таким чином, у зв`язку з порушенням умов кредитного договору відповідачем в частині порядку та строків повернення кредитних коштів утворилась заборгованість, сума якої станом на 10.12.2014 р. становить 366 669,38 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 10.12.2014року складає 5 734 709,10 грн., з яких: заборгованість у розмірі 82576,99 дол. США., заборгованість по процентам у розмірі 78918,41 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань у розмірі 205173,98 дол. США., які позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів, поклавши на них судові витрати.

04 червня 2015 року заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу - задоволено.

21 квітня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва скасовано заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу.

24 травня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав частково, просив їх задовольнити в частині заборгованості у розмірі 82576,99 дол. США., заборгованість по процентам у розмірі 78918,41 дол. США.

Представник відповідача 3 ОСОБА_3 - ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До початку судового засідання надав письмову заяву з проханням розглянути справу без його участі, та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з урахуванням заяви про застосування строків позовної давності.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Поважність причин неявки в судове засідання не надали. Разом з тим стороною відповідачів за весь період часу розгляду справи не використано право на подання відзиву на позовну заяву із запереченнями на доводи викладених в позовній заяві та не надано письмових пояснень та доказів, що спростовують наявності заборгованості за кредитним договором.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно із ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні встановлено, що 21.12.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № К2HCGL00260494, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 115 000,00 дол. сша., з терміном погашення кредитних ресурсів до 21.12.2037 року з оплатою по процентним ставкам, встановленими п. 1.1.

21.12.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № К2HCGL00260494, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № К2HCGL00260494/01.

21.12.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № К2HCGL00260494, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № К2HCGL00260494/02.

21.12.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № К2HCGL00260494, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № К2HCGL00260494/03.

Згідно із ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, кошти були надані відповідачу в повному обсязі в порядку та в строки, передбачені договором.

Умовами кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язаний щомісяця вносити кошти в рахунок повернення кредиту в порядку та розмірах, визначених в його 6 статті.

Відповідач, скориставшись кредитними коштами, в порушення умов порядку їх повернення протягом певного часу не проводив платежів в рахунок повернення позики.

Відповідно до умов договору, у випадку порушення термінів повернення кредиту, кредитор може нараховувати штрафні санкції на суму заборгованості за весь час прострочення виконання зобов`язань за договором а також вимагати від позичальника виконати грошове зобов`язання достроково та в повному обсязі.

Таким чином, внаслідок порушення умов договору в частині порядку та строків повернення позичених коштів у відповідача утворилась заборгованість, сума якої станом на 10.12.2014 р. становить 366 669,38 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 10.12.2014 року становить 15,64 грн., та складає 5 734 709,10 грн., з яких: заборгованість у розмірі 82576,99 дол. США., заборгованість по процентам у розмірі 78918,41 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань у розмірі 205173,98 дол. США.

Сума боргу підтверджується розрахунками, долученими до матеріалів справи.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, умовами кредитного договору.

Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 533 ЦК грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

У відповідності до положень ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В судовому засіданні встановлено, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав належним чином. Однак, відповідач скориставшись кредитними коштами, не виконав зобов`язань, визначених Договором, порушив умови щодо погашення кредиту.

Положенням статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. А згідно з ч. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як встановлено в ході судового розгляду та підтверджувалось представником позивача в судовому засіданні, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2011 року у справі 2-4729/2011, яке набрало законної сили 14 жовтня 2011 року, позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № К2HCGL00260494 від 21.12.2007 року - задоволено.

Таким чином, після зміни банком в односторонньому порядку строку виконання основного зобов`язання внаслідок пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок дострокового погашення всієї суми кредитної заборгованості позивач втратив право нараховувати відсотки за користування кредитом та неустойку, а тому в задоволенні позовних вимог про стягнення вказаних сум слід відмовити внаслідок їх безпідставності.

Щодо наявності підстав для стягнення іншої частини заборгованості суд прийняв до уваги заяву представника відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулись у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту зі спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року в справі № 442/7773/17(провадження № 61-14386св21) зазначено, що: «банк, уточнюючи та збільшуючи позовні вимоги у справі № 2-969/11, 09 листопада 2010 року змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором від 21 вересня 2006 року № 0, тобто строк позовної давності почав перебіг з 10 листопада 2010 року. Отже, з 10 листопада 2010 року розпочався строк позовної давності, в межах якого банк мав право звернутися до суду за захистом своїх прав, пред`явивши як позов про стягнення заборгованості, так і позов про звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення банку з позовом, вимогою про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. […] Таким чином, з урахуванням того, що строк виконання основного зобов`язання було змінено банком 09 листопада 2010 року, а 10 листопада 2010 року почався перебіг строку позовної давності для звернення до суду, який закінчився 10 листопада 2013 року, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що звертаючись до суду із вказаним позовом у листопаді 2017 року, банк пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні пред`явлених позовних вимог. Доводи касаційної скарги про те, що переривання позовної давності за частиною другою статті 264 ЦК України пов`язано з пред`явленням позову (зверненням до суду), проте таке переривання позовної давності не припиняється фактом звернення, а продовжується протягом часу коли позов є пред`явленим, не можуть бути прийняті судом, оскільки позовна давність переривається днем пред`явлення позову до суду, а не постановленням судового рішення. При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року (справа № 914/3224/16) зроблено правовий висновок про те, що порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням (пункт 7.20)».

Установивши, що, пред`явивши в 2011 році позов про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок дострокового погашення всієї суми кредитної заборгованості банк змінив строк виконання основного зобов`язання, що є підставою для початку відліку позовної давності для пред`явлення вимоги про стягнення кредитної заборгованості, а з цим позовом банк звернувся до суду лише у лютому 2015 року, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості за платежами, нарахованими в межах строку кредитування, в зв`язку з пропуском банком позовної давності.

Дана правова позиція узгоджується постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2022 року у справі № 274/6704/14.

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 611,612, 625, 530, 553-554, 559, 1048, 1054-1055 ЦК України, ст.ст. 7-13, 76-81, 139, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 26 липня 2022 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (, місцезнаходження за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50).

Відповідачі:

ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).

ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ).

ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Суддя: