Провадження № 2/522/2533/22
РІШЕННЯ

Іменем України

03 серпня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

за участі секретарі судового засідання Тофан Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 30 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

06 січня 2021 року від представника ОСОБА_1 адвоката Каланжова В.М. та Крайняк Л.М. до суду надійшла уточнена позовна заява до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування зазначено, що Позивачам на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 09.09.1998 року на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Відповідно відомостей № К1-16805-ю/л про зареєстрованих осіб від 26 січня 2021 року в зазначеній квартирі зареєстровані особи ОСОБА_3 , яка зареєстрована з 16.07.1971 року, ОСОБА_1 , зареєстрована з 26.10.1998 року та ОСОБА_2 . Відповідач ОСОБА_3 у спірній квартирі була зареєстрована попереднім власником, тобто ще до того, як Позивачі набули право власності на вказану квартиру. Таким чином, на момент звернення до суду, Позивачі позбавлені можливості вільно користуватись квартирою через те, що у зазначеній квартирі зареєстрована ОСОБА_3 , яка не здійснила зняття та перереєстрацію свого місця проживання, у зв`язку з чим, Позивачі вимушені звернутись до суду.

Ухвалою від 18 лютого 2022 року по справі відкрито провадження, встановлений розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

28 липня 2022 року від ОСОБА_2 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

03 серпня 2022 року від представника ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Не заперечував проти заочного розгляду справи.

В судове засідання 03 серпня 2022 року сторони не з`явились, про день місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

За одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи.

Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками в рівних частках кожна ізольованої квартири під АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 09 вересня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Іллічовою Н.А. за реєстровим № 11823.

З 16.07.1971 року в зазначеній квартирі зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчать відомості № К1-16805-ю/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщені квартири АДРЕСА_1 .

Як вбачається з довідки Житлово-будівельного кооперативу «Військовий будівельник» від 03.12.2021 року № 25 ОСОБА_3 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 більше року.

Відповідно до Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 03 грудня 2021 року складений головою Житлово-будівельного кооперативу «Військовий будівельник» за підписом мешканців будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 не проживає за місцем реєстрації більше року.

З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що ОСОБА_3 яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 не проживає за місцем реєстрації більше року та встановлені обставини свідчать, що на даний час, реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає позивачам повністю реалізувати своє право власності на свою квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб.

Положення статті 317 Цивільного кодексу України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Частиною другої статті 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Суд встановив, що реєстрація відповідача в квартирі, яка є приватною власністю позивача, створює перешкоди у користуванні останніх своїм майном, що є прямим порушенням статті 319 Цивільного кодексу України.

Таким чином, оскільки реєстрація відповідача в квартирі позивачів, створює для останніх перешкоди у користуванні своєю власністю, а відповідач не проживає у спірній квартирі більше року, суд доходить висновку, що ОСОБА_3 має бути визнаною такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 29, 316, 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Після набрання законної сили, судове рішення є підставою зняття особи з реєстрації місця проживання.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 08 серпня 2022 року.

Суддя Л.М. Чернявська