Справа № 604/797/21
Провадження № 2/604/39/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сіянко В.М.,

при секретарі Феньо О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в сел. Підволочиськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування свідоцтва про право власності та рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, визнання права власності, -

у с т а н о в и в :

26 липня 2021 року до Підволочиського районного суду Тернопільської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування свідоцтва про право власності та рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0715 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:003:0417, та визнання права власності на вказану земельну ділянку.

Позов обґрунтовано тим, що позивачка є власницею житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В січні 2002 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_4 , було укладено договір дарування вказаного житлового будинку. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 30.12.2016 визнано недійсним договір дарування житлового будинку, укладений 15.01.2002 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , діючим в інтересах своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Матійчик А.В. 15.01.2002. На сьогоднішній день склалася така ситуація, що житловий будинок належить на праві власності позивачці ОСОБА_1 , а земельна ділянка (цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) належить ОСОБА_2 . При цьому підставою прийняття рішення, яким відповідачці було передано у власність оспорювану земельну ділянку, були документи, що підтверджують право власності ОСОБА_2 на житловий будинок, які визнано судом недійсними. Враховуючи, викладене позивачка просила визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 16649621 від 24.01.2014 видане ОСОБА_2 та припинити її право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0715 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:003:0417; визнати недійсним та касувати рішення державного реєстратора Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області Бунт Я.І. індексний номер 10228212 від 24.01.2014 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0715 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:003:0417; визнати за ОСОБА_1 право власності на вказану земельну ділянку.

Також позивачка зазначає, що 03.07.2020 рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області №604/10/19 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 02.04.2021 вказане рішення скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Скасовуючи рішення апеляційний суд зазначив, що скасування права власності відповідачки на земельну ділянку шляхом скасування реєстраційного запису про проведену державну реєстрацію прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не призведе до поновлення прав позивача, оскільки право власності ОСОБА_5 , в тому числі і свідоцтво про право власності у цій справі не оспорює. Отже рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області скасовано, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту прав.

Відповідач подав відзив, в якому просив відмовити позивачці в позові повністю, оскільки позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Так, відповідачка зазначила, що право на земельну ділянку площею 0,0715 га кадастровий номер :02:003:0417 цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, будівель і споруд у неї виникло на підставі рішення № 753 Скалатської міської ради від 10 грудня 2013 року, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), тобто право власності на спірну земельну ділянку у неї виникло не через наявність у власності житлового будинку. Крім того, судом вже розглядалася справа з ідентичними позовними вимогами, тому провадження у справі в даній частині підлягає закриттю. Також відповідач вважає, що у справі має бути залучений в якості співвідповідача ОСОБА_3 , який був стороною у договорі. Враховуючи викладене відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач подала відповідь на відзив, у якому не погоджується із твердженнями відповідача щодо того, що право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , у неї виникло на підставі рішення № 753 Скалатської міської ради від 10 грудня 2013 року, оскільки згідно відповіді на адвокатський запит підставою прийняття рішення № 753 про передачу у власність земельної ділянки була заява відповідача, а також додані до заяви документи, що підтверджували наявність у відповідачки у власності житлового будинку який розміщувався на спірній земельній ділянці. Враховуючи те, що житловий будинок належить позивачці, саме їй належить право власності на спірну земельну ділянку, а відтак свідоцтво про право власності, видане на ім`я відповідачки, та рішення державного реєстратора підлягають скасуванню.

Щодо твердження відповідачки про те, що судом вже розглядався даний спір, позивачка також не погодилась, оскільки рішенням апеляційного суду зазначено, що позивачем було обрано неналежний спосіб захисту свого права, оскільки не було заявлено вимогу про скасування права власності відповідача та свідоцтва про право власності, яке це право підтверджує.

Також позивач не вбачає підстав для залучення до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 , оскільки його права за даним позовом не порушуються, щодо нього відсутні будь які вимоги.

В судових засіданнях позивачка та її представник адвокат Тришак О.Г. позовні вимоги підтримали повністю з підстав, що зазначені в позові та відповіді на відзив. В судове засідання 26.07.2022 сторона позивача не з`явилася, направила до суду заяву про проведення судового засідання без участі позивачки та її представника.

Представник відповідача у судових засіданнях позов не визнав з підстав, що зазначені у відзиві. В судове засідання 26.07.2022 адвокат Скиба В.М. надав письмовий виступ в дебатах.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

З матеріалів справи вбачається, що 15 січня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який діяв в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було укладено договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусам Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області Матійчик Анжелою Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за №59.

У відповідності до умов даного договору, ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_6 , житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 56,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та який належав їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Підволочиською державною нотаріальною конторою 23 липня 1993 року по реєстру №1541, зареєстрований в Тернопільському міському бюро технічної інвентаризації 09 листопада 1993 року за №875.

10 грудня 2013 року рішенням №753 Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_7 загальною площею 0,0715 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером :02:003:0417 в АДРЕСА_1 , та передано вказану земельну ділянку безоплатно їй у власність.

Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0715 га, кадастровий номер :02:003:0417 цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , про що, 24 січня 2014 року державним реєстратором Підволочиського районного управління юстиції, на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 10228212 від 24 січня 2014 року, внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 4383902 (а.с. 14).

30 грудня 2016 року апеляційним судом Тернопільської області у справі №604/337/15-ц ухвалено рішення, яким визнано недійсним договір дарування житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , укладений 15 січня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який діяв в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусам Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області Матійчик А.В.

Згідно витягу про реєстрацію права власності від 11 квітня 2018 року внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 56,5 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності №25742413.

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_5 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: відділу державної реєстрації Підволочиської районної державної адміністрації, Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області про визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора Підволочиського районного управління юстиції Бунт Я.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 10228212 від 24 січня 2014 року, про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0715 га, кадастровий номер :02:003:0417, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 та запис про право власності за номером 4383902 (Розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) від 24 січня 2014 року.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: відділу державної реєстрації Підволочиської районної державної адміністрації, Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області про визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень задоволено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 02 квітня 2021 року рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 липня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. У вказаній постанові суд зазначив, що позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права і її вимоги сформульовані таким чином, що у суду відсутні можливості виконати вимоги частини другої статті 5 ЦПК України і обрати спосіб захисту цього права, який би не суперечив закону. При цьому у ОСОБА_1 існує право захистити свої законні інтереси шляхом подання позову з урахуванням положень ЦК України і ЦПК України.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законам. Право приватної власності є непорушним.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно правової позиції Верховного Суду України викладеній у справі №6-841 цс 16 від 15 травня 2017 року, зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. При застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що в разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Приписами ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно із частиною четвертою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

З наведеного вбачається, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено вичерпний перелік рішень суду, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме набуття, зміна або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора.

Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких, згідно зі статтею 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», проводиться державна реєстрація права власності, яке вони посвідчують, а визнання недійсним і скасування свідоцтв про право власності на майно має на меті захист прав позивача на земельну ділянку, на якій це майно розміщене.

Єдиною підставою для отримання спірної земельної ділянки у власність відповідачкою було вказано належність їй на праві власності будинку АДРЕСА_1 . Жодних інших підстав для набуття права власності на земельну ділянку відповідачка не вказувала, а тому визнання в подальшому судом недійсним правочину, на підставі якого відповідачка стала власницею будинку, є безумовною підставою для позбавлення її права власності на земельну ділянку, виділену для обслуговування даного будинку.

Таким чином, враховуючи, що рішенням суду визнано недійсним договір дарування житлового будинку, на підставі якого відповідачці було передано у власність земельну ділянку, на даний час право власності на будинок зареєстровано за позивачкою, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині визнання недійсним та скасування Свідоцтва про право власності видане 24.01.2014 ОСОБА_2 та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку.

Позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 право власності на спірну земельну ділянку є передчасними, оскільки законодавством передбачений інший, окрім судового, порядок передачі земельних ділянок у власність громадян, тому суд відмовляє в позові в цій частині.

Твердження відповідача щодо обрання позивачкою неналежного способу захисту суд вважає помилковими, оскільки рішення Скалатської міської ради №753 від 10.12.2013, яким передано безоплатно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, є ненормативним актом, що застосовується одноразово і з його прийняттям виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання, а тому його скасування не породжує наслідків для власника земельної ділянки.

Також суд не вбачає підстав для залучення до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 , оскільки його права за даним позовом не порушуються, щодо нього відсутні будь які вимоги

Щодо того, що судом вже розглядалася справа з ідентичними позовними вимогами, суд зазначає, що предметом розгляду у цивільній справі №604/10/19 було визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора, при цьому право власності відповідачки, в тому числі і свідоцтво про право власності у цій справі не оспорювалося.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13 81, 89, 141, 223, 263, 265, 354-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування свідоцтва про право власності та рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, визнання права власності задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності видане 24.01.2014 ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на нерухоме майно індексний номер 16649621 земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0715 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:003:0417.

Скасувати рішення державного реєстратора Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області Бунт Я.І. індексний номер 10228212 від 24.01.2014 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0715 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:003:0417.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Підволочиський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 08 серпня 2022 року.

Суддя В. М. Сіянко