КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 824/58/22

номер провадження №22-ск/824/36/2022

Київський апеляційний суд у складі головуючого судді судової палати з розгляду цивільних справ Лапчевської О.Ф., за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,

учасників справи: представника IЕС Industrie Export GmbH Муляра Є.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за заявою Директора Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Олега Дорошенка про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 18.11.2021 року у справі №87/2021, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до апеляційного суду з вказаною заявою про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 18.11.2021 року у справі №87/2021.

В обґрунтування заяви вказував на те, що відповідно до п.п. а п. 1 ч. 2 ст. 459 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасовано у разі, якщо: сторона, що подала заяву про скасування, надасть докази того, що ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки - за законом України. Відповідно до п. 10.1 розділу X Контракту Контракт набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині оплати за поставлену Продукцію - до повного розрахунку. Стосовно виконання гарантійних зобов`язань Постачальника, передбачених Контрактом, Контракт діє до закінчення строку дії гарантії на Продукцію. Таким чином, строк дії всіх умов, зафіксованих в Контракті - 31.12.2019, за виключенням домовленостей щодо оплати та гарантійних зобов`язань. Відтак, для арбітражного застереження, як структурного невід`ємного елементу Контракту Сторони не передбачили виключень - арбітражна угода діяла до 31.12.2019. Волевиявлення Сторін було направлено на обмежений строк дії арбітражної угоди, що підтверджується тим, що серед виключень в контексті строку дії Контракту не зазначено такого структурного елементу Контракту як арбітражне застереження. 09.04.2021 р. IЕС Industrie Export GmbH звернулося до МКАС з первісним позовом, а рішення прийнято більш ніж 1 рік і 11 місяців з моменту, коли арбітражна угода Сторін закінчила свою дію. Таким чином, на момент арбітражного розгляду не існувало дійсної арбітражної угоди, яка б давала МКАС при ТПП бути компетентним судом та, відповідно, право прийняти Рішення по суті спору. Вищевикладене свідчить про те, що розгляд МКАС при ТПП спору за відсутності дійсного волевиявлення Сторін на увесь час такого розгляду та прийняття Рішення, не відповідає законодавству та є підставою для скасування Рішення на підставі п.п. а) п.1 ч.2 ст.459 ЦПК України.

Другою підставою для скасування рішення, вказував, що спір стосується виконання Контракту про публічну закупівлю. Відповідно до п.п. б п.2 ч.2 ст. 459 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасовано у разі, якщо суд визначить, що арбітражне рішення суперечить публічному порядку України. Не слід залишати поза увагою, що ДП НАЕК «Енергоатом» відноситься до суб`єктів господарювання державного сектору економіки, включене до переліку підприємств, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, забезпечує безпечну експлуатацію та підвищення ефективності роботи атомних електростанцій, безперебійного електропостачання суб`єктів господарювання та населення, а також постійної готовності України до швидких ефективних дій у разі виникнення аварій на підприємствах атомної енергетики. Рішення порушує публічний порядок України, оскільки загрожує безпеці та економіці України, фактично буде надано дозвіл на стягнення коштів у розмірі 438 889.71 євро з підприємства, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави Україна, та матиме наслідок належного забезпечення оплати заробітної плати працівникам, можливості доведення підприємства до банкрутства, впливу на належне забезпечення безпечної експлуатації та підвищення ефективності роботи атомних електростанцій, безперебійного електропостачання суб`єктів господарювання та населення, зокрема в зимовий період, а також постійної готовності України до швидких ефективних дій у разі виникнення аварій на підприємствах атомної енергетики.

В судове засіданні представник заявника не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, звернувся з клопотанням про відкладення розгляду заяви мотивуючи це перебуванням у відпустці. Також вказував на те, що за зверненням ДП НАЕК «Енергоатом» триває перевірка на встановлення зв`язків з Російською Федерацією німецької компанії IЕС Industrie Export GmbH, що потребує певного часу та має суттєве значення для справи.

Вказане клопотання судом відхилено, оскільки з моменту подачі заяви 13 червня 2022 року у заявника було достатньо часу для подачі додаткових доказів на підтвердження своєї позиції, доводи заяви не змінились, доказів того, що німецька компанія IЕС Industrie Export GmbH з якою було укладено контракт ДП НАЕК «Енергоатом» має зв`язок з Російською Федерацією не надано.

Відповідно до ст. 457 ЦПК України, справа про оскарження рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу розглядається суддею одноособово протягом тридцяти днів з дня надходження до суду заяви про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу, в судовому засіданні з повідомленням сторін. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник IЕС Industrie Export GmbH Муляр Є.Г. звернувся з запереченнями щодо заяви, вказуючи на дійсність арбітражної угоди, яка не залежить від інших умов договору. Закінчення строку дії не означає втрату чинності арбітражної угоди щодо регулювання правовідносин сторін, що виникли під час дії договору - відповідальності за порушення умов зобов`язання. Наголошував також і на тому, що суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди. Наголошував також і на тому, що заява про відсутність у МКАС компетенції може бути зроблена не пізніше подання заперечень щодо позову, натомість заявником подано зустрічний позов про зарахування зустрічних позовних вимог. Крім того, вказував, що ЗУ «Про міжнародний комерційний арбітраж» не містить прямої заборони щодо передачі на розгляд міжнародного комерційного арбітражу спорів, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб. Наголошував також на тому, що публічний порядок в даному випадку не може бути порушено, оскільки збитковість заявника на яку він посилається є бездоказовою, підприємство має прибуток, а тому, оплата суми заборгованості у розмірі 438 889,71 євро, за укладеним між господарюючими суб`єктами контрактом, жодним чином не вплине на платоспроможність. Додатково наголошував на тому, що вже близько трьох років ДП «ПАЕК «Енергоатом» не повертає належні IЕС Industrie Export GmbH грошові кошти, а заява про скасування рішення МКАС є ніщо іншим як намаганням уникнути обов`язку здійснити належні розрахунки, що взагалі може розцінюватися як встановлення штучних перешкод та бар`єрів, а так і свавільної поведінки, що є недопустимою.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення , суд доходить висновку про те, що заява не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 18.11.2021 року у справі №87/2021 частково задоволено первісний позов IЕС Industrie Export GmbH до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та повністю задоволено зустрічний позов Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» до IEC Industrie Ехрогі GmbH, проведено зарахування задоволених вимог.

Відповідно до резолютивної частини рішення:

1) визнано обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги IЕС Industrie Export GmbH про стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 449 674.55 євро основного боргу, 23 715.30 євро - трьох процентів річних, 12 985.07 євро на відшкодування витрат із сплати арбітражного збору та 2000 євро витрати на правову допомогу, а усього 488 374.92 євро (чотириста вісімдесят вісім тисяч триста вісімдесят чотири євро та 92 євроценти). Припинено провадження у справі за первісним позовом у частині позовних вимог у сумі 400.86 євро у зв`язку з відмовою IEC Industrie Ехрогі GmbH від її стягнення, з покладанням арбітражного збору у сумі 11.70 євро на IEC Industrie Ехрогі GmbH.

2) визнано обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення з IEC Industrie Ехрогі GmbH 45 814.91 євро штрафних санкцій (пені і штрафу) та 3 670.30 євро на відшкодування витрат із сплати арбітражного збору, а усього 49 485.21 євро (сорок дев`ять тисяч чотириста вісімдесят п`ять євро та 21 євроценти).

3) проведено зарахування задоволених за первісним позовом і за зустрічним позовом вимог, за результатами якого: стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ІЕС Industrie Export GmbH 438 889.71 євро - основного боргу (чотириста тридцять вісім тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять євро та 71 євроцент).

Розглядаючи доводи заяви щодо припинення строку арбітражної угоди, суд вказує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Регламенту МКАС при ТПП України, МКАС приймає до свого розгляду спори за наявності письмової угоди (домовленості) між сторонами про передачу йому усіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між сторонами у зв`язку із будь-якими конкретними правовідносинами незалежно від того, мають вони договірний характер чи ні. Арбітражне застереження, що є частиною договору, повинно трактуватися як угода, яка не залежить від інших умов договору.

Аналогічної позиції дотримується Верховний суд.

Так, у постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 910/13366/18 Касаційний господарський суду складі Верховного Суду надав роз`яснення щодо принципу автономності арбітражної угоди. Зокрема, суд вказав, що принцип автономності арбітражної угоди свідчить, по-перше, що дійсність основного договору не впливає на дійсність включеної до нього арбітражної угоди і, по-друге, основний договір і арбітражна угода можуть бути підпорядковані різним законам. Це гарантує, що спір буде розглянуто у будь-якому випадку саме арбітражем, оскільки наявність арбітражного застереження унеможливлює звернення до державних судових установ.

У Постанові Вищого господарського суду України від 07.10.2008 у справі № 20/316 зазначено, що закінчення строку дії договору не означає втрату ним чинності щодо регулювання правовідносин сторін, що виникли під час дії договору (наприклад, положення договору про відповідальність у вигляді пені за порушення зобов`язань застосовуються судами при розгляді відповідних спорів, виходячи з виникнення зобов`язань під час дії договору та незалежно від закінчення строку дії договору, що передбачав настання відповідальності); в силу статей 7 та 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж»; арбітражна угода є самостійною угодою, автономною від зовнішньоекономічного контракту, відтак її чинність та дійсність, можливість виконання аналізуються судом окремо, а не лише в зв`язку зі зовнішньоекономічним контрактом.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 серпня 2018 року у справі № 906/493/16 дійшла висновку, що господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди.

При цьому, як зазначив Верховний Суд України у постанові від 23.09.2015 р. (справа №3-502гс5), що стосується чинності арбітражної угоди, то суд повинен виходити з того, що якщо строк дії арбітражної угоди не зазначений, арбітражна угода повинна вважатися чинною, якщо інше не погоджено сторонами.

Також у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №756/618/14-ц зазначено, що автономність арбітражної угоди дає можливість сторонам спірних правовідносин мати гарантії того, що спір буде розглянуто у будь-якому випадку саме арбітражем. Оскільки наявність арбітражного застереження робить неможливим звернення до державних судових установ. На цих положеннях базується міжнародне право у регулюванні спірних правовідносин. Укладаючи арбітражне застереження, сторони зазвичай передбачають передачу в арбітраж будь-яких спорів, включаючи спори щодо дійсності самого контракту (якщо такі спори прямо не виключені зі сфери дії арбітражного застереження]. У подальшому, якби сторона могла відмовитися від арбітражу і заперечувати компетенцію арбітрів, посилаючись на недійсність контракту, то така можливість завжди використовувалася би недобросовісною стороною для зриву арбітражу.

Крім того, відповідно до ч. 1-3 ст. 5 Регламенту МКАС при ТПП України, питання про компетенцію МКАС у конкретній справі вирішується складом Арбітражного суду, який розглядає спір. Заява про відсутність у МКАС компетенції може бути зроблена не пізніше подання заперечень щодо позову. Призначення стороною арбітра або її участь у призначенні арбітра не позбавляє сторону права зробити таку заяву. Заява про те, що МКАС перевищує межі своєї компетенції, повинна бути зроблена відразу ж як тільки питання, яке, на думку сторони, виходить за ці межі, буде поставлене у ході арбітражного розгляду. Склад Арбітражного суду може у будь-якому з цих випадків прийняти до розгляду заяву, зроблену пізніше, якщо визнає затримку виправданою. Розглядаючи заяву про відсутність компетенції, у тому числі таку, яка ґрунтується на недійсності арбітражної угоди або неможливості її виконання, або втрати нею чинності, склад Арбітражного суду аналізує і оцінює положення арбітражної угоди з урахуванням поданих сторонами доказів.

Судом встановлено, що в ході розгляду справи відповідач не подавав заяви про відсутність у МКАС компетенції, натомість, подавав процесуальні документи по суті арбітражного розгляду, зокрема, зустрічну позовну заяву, №7066/51 від 30.06.2021, заяву щодо призначення арбітра, відзив на позовну заяву вих. №7923/51 від 22.07.2021 р., чим фактично визнано компетенцію третейського суду та дію арбітражної угоди.

Таким чином, протягом усього розгляду справи в арбітражі, відповідач не заперечував проти компетенції МКАС при ТПП України, подавав процесуальні документи відстоюючи свою правову позицію по суті спору, просив зарахувати зустрічні позовні вимоги, що безумовно свідчить про визнання заявником чинності арбітражного застереження.

Крім того, суд вказує на те, що Закон України «Про міжнародний комерційний арбітраж» не містить прямої заборони щодо передачі на розгляд міжнародного комерційного арбітражу спорів, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Таким чином, спір між сторонами передано на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України на законних підставах, жодних заперечень під час арбітражного розгляду не висловлено.

Доводи заяви на скасування рішення, оскільки воно суперечить публічному порядку України, судом також відхиляються з огляду на таке.

Так, під публічним порядком необхідно розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого у ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо). Публічний порядок будь-якої держави включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава має намір захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави; обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями.

Правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від іноземних арбітражних рішень, які порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених всупереч кардинальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний порядок. Вони також призначені не допустити можливість визнання та надання дозволу на виконання рішень, пов`язаних з корупцією чи неприпустимим невіглаством арбітрів.

У той же час необґрунтована відмова у наданні дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду є свого роду блокуванням рішення і може, у випадку свавільного застосування, носити характер штучного нормативного бар`єру, який з точки зору міжнародного права є абсолютно недопустимим. Це блокування не тільки не відповідатиме цілям міжнародного арбітражу, але й буде порушувати законні права, які це арбітражне рішення може фактично надавати стягувачу в інших державах (висновок КЦС ВС, викладений у постанові від 10.12.2020, справа №824/67/20).

У вищезазначеній постанові Верховний суд прямо зазначає, що сама по собі можливість впливу рішення арбітражного суду на платоспроможність державного підприємства не може свідчити про порушення таким рішенням публічного порядку України.

Посилання Відповідача на те, що ДП «НАЕК «ЕННРГОАТОМ» відноситься до підприємств, що має стратегічне значення для економіки держави та стягнення грошових коштів вплине на платоспроможність останнього, а також може призвести до банкрутства підприємства, ґрунтуються виключно на припущеннях заявника.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, застереження про публічний порядок у загальному вигляді сформульоване у міжнародних конвенціях. Зокрема, у статті 6 Конвенції ООН про право, що застосовується до міжнародної купівлі-продажу товарів, від 15 червня 1955 року встановлено, що в кожній договірній державі застосування права, визначеного цією Конвенцією, може бути виключено з мотивів публічного порядку. Таке ж правило встановлене у статті 18 цієї Конвенції ООН у редакції від 22 грудня 1986 року.

Таким чином, головним завданням застереження про публічний порядок у міжнародному праві є вирішення колізій різних країн.

Об`єктом застереження про публічний порядок є міжнародні приватноправові відносини, а предметом - незастосування іноземного права, яке обране для регулювання цивільно-правових відносин з іноземним елементом, якщо його застосування порушує публічний порядок держави. У цьому разі застереження про публічний порядок врегульовує самостійну сферу суспільних відносин, яка не залежить від сфери міждержавних відносин.

Враховуючи вищенаведене, посилання на порушення публічного порядку може мати місце тільки у випадках, коли виконання іноземного арбітражного рішення є несумісним з основами правопорядку держави.

Арбітражне рішення не суперечить публічному порядку України, її незалежності, цілісності, самостійності та недоторканості, конституційним правам, свободам, гарантіям, оскільки це рішення ухвалено виключно стосовно боржника як окремої юридичної особи та самостійного учасника господарського обороту, і поширює свою дію тільки на боржника.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 761/46285/16-ц (провадження № 61-4138св18).

Відповідно до статті 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» передбачено клопотання про скасування як винятковий засіб оспорювання арбітражного рішення.

Арбітражне рішення може бути скасоване судом, зазначеним в пункті 2 статті 6, лише у разі, якщо:

1) сторона, що заявляє клопотання про скасування, подасть докази того, що:

одна із сторін в арбітражній угоді, зазначеній у статті 7, була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки - за законом України; або її не було належним чином повідомлено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або

рішення винесено щодо не передбаченого арбітражною угодою спору або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди, проте, якщо постанови з питань, які охоплюються арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, що не охоплюються такою угодою, то може бути скасована тільки та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що не охоплюються арбітражною угодою; або

склад третейського суду чи арбітражна процедура не відповідали угоді сторін, якщо тільки така угода не суперечить будь-якому положенню цього Закону, від якого сторони не можуть відступати, або, за відсутності такої угоди, не відповідали цьому Закону; або

2) суд визначить, що: об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством України; або арбітражне рішення суперечить публічному порядку України.

Відповідно до ст. 458 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» з питань, що регулюються цим Законом, ніяке судове втручання не повинно мати місця, крім як у випадках, коли воно передбачене в цьому Законі.

Будь-яка оцінка судом першої інстанції обставин арбітражного спору, повноти та належності доказів, які були подані сторонами арбітражного розгляду тощо, означала б неправомірне судове втручання, заборонене статтею 5 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», та порушення принципу юридичної визначеності судового рішення.

Отже, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для скасування рішення МКАС при ТПП України від 18.11.2021 року у справі №87/2021.

Керуючись ст. 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж, ст.ст. 457, 458, 459, 460 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву Директора Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Олега Дорошенка про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 18.11.2021 року у справі №87/2021, - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до цього суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст ухвали складено 09 серпня 2022 року.

Суддя Лапчевська О.Ф.