Справа № 355/1955/21
Провадження № 2/355/528/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року

Баришівський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Червонописького В.С.,

за участю помічника судді Спінулової В.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Баришівка Київської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

І. Процесуальні дії у справі.

22.04.2022 ухвалою судді Баришівського районного суду Київської області Червонописького В.С. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 11.05.2022.

11.05.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.06.2022.

ІІ. Стислий виклад позиції позивача

Позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги мотивує тим, що 01.02.2019 у зв`язку з примусовим виконанням рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова головним державним виконавцем Баришівського РВДВС ГТУЮ в Київській області, в рамках виконавчого провадження №30687494, було винесено постанову про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Виконавче провадження №30687494 було закінчено у зв`язку зі смертю боржника, арешт знято не було. У зв`язку із викладеним позивач позбавлена можливості прийняти спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Позивач по справі ОСОБА_1 просить суд зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2 , оскільки накладений арешт на майно покійного перешкоджає позивачу оформити свої спадкові права.

ІІІ. Заяви і клопотання

Заяв та клопотань в ході розгляду справи від відповідача не надходило. Своїм правом на подання відзиву відповідач не скористався.

Позивач в підготовче судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені.

11.05.2022 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

02.06.2022 від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, при вирішенні питання щодо суті спори покладались на думку суду.

IV. Фактичні обставини встановлені судом

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та покійний ОСОБА_2 є чоловіком та дружиною, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 від 20.02.1999 (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 30.05.2018 (а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_2 при оформлені права на прийняття спадщини, позивач дізнався про те, що на майно померлого накладено декілька арештів.

Даний арешт накладено постановою від 05.08.2011 в рамках ВП №30687494 та постановою від 10.12.2010 виконавче провадження №21917755, на підставі виконавчого листа № 6-2415/11, Новозаводським районним судом Чернігівської області.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу (ч. 1 ч. 2 ст. 1223 ЦК України).

Коло спадкоємців за законом, черговість спадкування ними визначена статтями 1258, 1261-1255 ЦК України.

У силу положень ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Виконавче провадження №21917755 закрито та 27.03.2019 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (смерть боржника).

Згідно з п.п.1, 3 Глави 13 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок №296/5) нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом.

За приписами п.п. 4.14, 4.15 п. 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до п. 4.17 п. 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Основним позасудовим способом оформлення права власності на майно в порядку спадкування за законом є отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса. Наявність арешту на майно спадкодавця перешкоджає позивачу, як спадкоємцю за законом, оформити спадщину на майно, яке остання успадкувала в порядку ст. 1268 Цивільного кодексу України після смерті свого чоловіка та стало підставою затримки у видачі свідоцтва про право на спадщину до його зняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, Закон передбачає конкретний перелік випадків, коли арешт знімається виконавцем, а в інших випадках, такий арешт знімається судом. Згідно зі статтею статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 740/3240/18. Закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» є юридичним фактом, наслідком якого має бути зняття арешту з майна боржника.

За таких обставин із закінченням виконавчого провадження арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, загальним способом захисту порушених цивільних прав є припинення дій, які порушують право, та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно зі ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням викладеного, а також, за відсутності обґрунтованих заперечень щодо права позивача на арештоване майно, враховуючи, що наявність обтяження перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право власності на таке майно, зважаючи на відсутність відкритих виконавчих проваджень, у тому числі, щодо стягнення виконавчого збору та витрат з ОСОБА_2 , пропуск стягувачем за виконавчим провадженням строку пред`явлення вимог кредитора до спадкоємців, суд вважає, що правові підстави для арешту майна відсутні, а його наявність порушує права позивача, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 18, 19, 76, 81, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст. 15,16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов позовом ОСОБА_1 до Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.

Зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на майно якого було накладено арешт постановою про арешт майна боржника від 01 лютого 2019 року, головним державним виконавцем Баришівського РВДВС ГТУЮ в Київській області, при примусовому виконанні виконавчого листа № 6-2415/11, виданого 05.08.2011 Новозаводським районним судом Чернігівської області, ВП № 30687494, та постановою про арешт майна боржника від 10.12.2010 ВП № 21917755 старшим державним виконавцем Баришівського РВДВС ГТУЮ в Київській області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Баришівський районний суд Київської області.

Суддя В.Червонописький