Справа № 562/1441/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" серпня 2022 р.

Суддя Здолбунівського районного суду Рівненської області Мичка І.М., за участі секретаря судового засідання Парфенюк Т.А., позивача ОСОБА_1 , за участі представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянув матеріали заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Здолбунівського районного суду Рівненської області із заявою «про забезпечення позову», одночасно з поданням позовної заяви згідно до якої, просить:

- накласти арешт на триповерховий цегляний житловий будинок з двома господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 2,7498 га (кадастровий номер :03:001:0123) для реконструкції під АТП вантажних автомашин за межами населеного пункту с. Ільпінь-2 Рівненського (колишнього Здолбунівського) району Рівненської області.

- заборонити будь-якому державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо триповерхового цегляного житлового будинку з двома господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 2,7498 га (кадастровий номер :03:001:0123) для реконструкції під АТП вантажних автомашин за межами населеного пункту с.Ільпінь-2 Рівненського (колишнього Здолбунівського) району Рівненської області.

В провадженні Здолбунівського районного суду Рівненської області знаходиться справа №562/1441/22 за позовом ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 та визнання права власності на нерухоме майно, відповідачем в якій є ОСОБА_5 .

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає, що за час спільного її проживання з ОСОБА_4 , проживання однією сім`єю ними було набуто ряд нерухомого майна, одними з яких, на даний час, залишаються:

триповерховий цегляний житловий будинок з двома господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельна ділянка площею 2,7498 га (кадастровий номер :03:001:0123) для реконструкції під АТП вантажних автомашин, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 20.03.2007 серії ЯБ № 085055, що виданий на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки серії АЕБ № 986497 від 10.09.2001 № 3297 за адресою: за межами населеного пункту с.Ільпінь-2 Рівненського (колишнього Здолбунівського) району Рівненської області.

Позивачка зазначає, що вказаний будинок та земельна ділянка зареєстровано за ОСОБА_4 на праві власності, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час, є спадкоємець (першої черга) майна померлого ОСОБА_4 , його син, відповідач за позовом, а отже і може отримати свідоцтво про право на спадщину та безперешкодно відчужити вищезазначене майно, 1/2 частина якого, вважає що належить їй.

У зв`язку із цим вважає, що дізнавшись про подану до суду позовну заяву, відповідач невідкладно розпочне вживати заходів для приховування зазначеного майна шляхом його відчуження за правочинами на довірливих йому осіб або ж продати з метою отримання грошових коштів для власного збагачення.

Відповідачем надано пояснення та подано письмові заперечення на заяву про забезпечення позову, згідно яких слідує, що ОСОБА_4 , батько відповідача, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та після його смерті відкрилася спадщина. Відповідач та дружина померлого ОСОБА_6 являються спадкоємцями першої черги по закону на прийняття спадщини, якими було написано заяви у нотаріуса про прийняття спадщини.

Зазначає, що ОСОБА_1 не являється спадкоємицею та не надає суду жодного доказу який би підтверджував її право на майно померлого, а саме триповерховий цегляний житловий будинок з двома господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 2,7498 га (кадастровий номер :03:001:0123) для реконструкції під АТП вантажних автомашин за межами населеного пункту с. Ільпінь-2 Рівненського (колишнього Здолбунівського) району Рівненської області.

Відповідач вважає, що жодного законного права на нерухоме майно, яке належало померлому, ОСОБА_1 не має. Крім того відповідач заперечує те, що після успадкування майна, яке належало померлому, він буде відчужувати це майно.

Відтак, відповідач стверджує, що накладення арешту на майно яке належало померлому та встановленої заборони будь-якому державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно унеможливить своєчасно отримати ним свідоцтво про право на спадщину та порушить його та інших осіб не учасників справи конституційне право користуватися та розпоряджатися своєю власністю передбачене ч.4 ст.41 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Згідно з ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч.ч.1-7 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:1)причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; 2)вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3)інші відомості, потрібні для забезпечення позову. 4)захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6)пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як роз`яснено у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 22 грудня 2006 року, при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогам.

З аналізу вказаної норми слідує, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Суд зауважує, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відтак, заявник не надав суду докази на підтвердження своїх вимог, не довів необхідності та співмірності із заявленими вимогами.

Оскільки, до матеріалів справи відповідачем додано свідоцтво про укладення шлюбу померлого з матір`ю відповідача ОСОБА_5 , тому є підстави вважати що майно померлого може належати ще іншим особам які не являються учасниками справи, та у разі прийняття рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, може призвести до порушення прав та охоронюваних законом інтересів не лише відповідача а й осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При поданні заяви про забезпечення позову недостатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо позивач не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Крім цього, в заяві про забезпечення позову, в порушення вимог ч.1 ст.151 ЦПК України, не зазначено пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення.

Зустрічне забезпечення це по суті гарантія відшкодування можливих для відповідача збитків та має на меті забезпечити певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів. Згідно з ч. 1 ст. 154 ЦПК України метою цього інституту є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

При цьому у принципі 7 доповіді Асоціації міжнародного права «Про забезпечувальні і запобіжні заходи в міжнародному цивільному процесі», ILA,1996) зазначається, що суд повинен мати повноваження вимагати від позивача гарантії відшкодування збитків відповідачу чи третій стороні, які можуть виникнути в результаті застосування забезпечувальних заходів.

Статтею 9 Конституції України регламентовано, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Оскільки, судом об`єктивно встановлено, що між сторонами у справі виник цивільно-правовий спір, проте не було надано до суду належних та допустимих доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, та що вказаний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, суд вважає заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову необґрунтованою.

За наслідками розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суддя відповідно до частин 9-10 ст.153 ЦПК України може постановити ухвалу про повернення заяви заявникові, а також про вжиття заходів забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову, вказані ухвали підлягають оскарженню відповідно до статті 353 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 151, 153, 260, 353 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.М.Мичка