ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року м.Суми

Справа №591/1877/22

Номер провадження 22-ц/816/697/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

учасники справи:

скаржник: ОСОБА_1 ;

особа, дії якої оскаржуються: Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми),

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 26 травня 2022 року, ухвалене у складі судді Сидоренко В.В. в м. Суми,

в с т а н о в и в :

25 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Зарічного районного суду м. Суми зі скаргою на бездіяльність Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), а саме з приводу не зняття арешту з її рахунків, який був накладений в рамках виконавчого провадження № 44495004. У своїй скарзі вона просила визнати бездіяльність Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо не зняття арешту з рахунків скаржниці, накладеного постановою державного виконавця від 28.08. 2014 р. у виконавчому провадження №44495004, а також зобов`язати державного виконавця зняти арешт з даних рахунків та витребувати з Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) виконавче провадження відносно ОСОБА_1 № НОМЕР_1 .

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 травня 2022 року у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відмолено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 оскаржила ухвалу до суду апеляційної інстанції. Просила скасувати ухвалу Зарічного районного суду м.Суми від 26 травня 2022 року, обґрунтовуючи тим, що, звертаючись до суду першої інстанції оскаржувала бездіяльність державного виконавця щодо не зняття їм арешту з її банківських рахунків, а не виконавчий збір, а відтак розгляд її скарги повинен здійснюватися в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

20 червня 2022 року від Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому управління просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 у повному обсязі у зв`язку із необґрунтованістю. Як наведено у відзиву до складу зведеного виконавчого провадження входив виконавчий лист за виконавчим провадженням ВП№46601999 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 591/9513/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договром в сумі боргу 38454,22 дол. США, виданого Зарічним районним судом м. Суми, а тому питання зняття арешту, як виконавча дія вчинена у зведеному виконавчому провадженні слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Учасники справи до суду не прибули, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, завчасно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору є вимоги з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення судового збору, яка може бути оскаржена тільки за правилами адміністративної юрисдикції.

З такими висновками колегія суддів погодитись не може в повному обсязі, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, оскаржуючи дії державного виконавця заявник вказує, що предметом його звернення до суду є відмова зняти арешт, накладений на банківські рахунку заявника, накладеного під час примусового виконання судового рішення щодо стягнення з неї кредитної заборгованості, т.т. судового рішення ухваленого за правилами цивільного судочинства.

Однак, суд мотивував свою відмову у відкритті провадження тільки відносно оскарження постанови державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору.

За інформацією представника управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області, у відділі примусового виконання рішень перебувала зведене ВП №47949543 з примусового виконання виконавчих документів про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь групи стягувачів. В ході примусового зведеного виконавчого провадження державним виконавцем 10.08.2016 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, а також внесено відомості до відповідних Державних реєстрів обтяжень.

За змістом частин 1 ст.447 і ст. 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частин першої та другої статті 74 діючого Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Аналіз правових норм, передбачених частиною першою статті 74 Закону № 1404-VIII, з урахуванням вимог статей 447, 448 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року, дає підстави зробити висновок, що в разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення при виконані рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства, зазначена скарга розглядається судом, який ухвалив вказане рішення за правилами цивільного судочинства, а рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є чинний Закон № 1404-VIII та Закон № 606-ХІV, який був чинним на час вчинення виконавчих дій.

За правилами цих законів, як у редакції, що була чинною на час вчинення виконавчих дій, так і на час розгляду справи, передбачалися особливості виконання рішень у разі відкриття кількох виконавчих проваджень щодо одного боржника.

Так, у статті 33 Закону № 606-ХІV, чинного на час вчинення виконавчих дій, передбачалося, що в разі якщо в органі ДВС відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

У разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкриті у кількох органах ДВС, об`єднання виконавчих проваджень у зведене здійснюється в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Детально дії виконавця на час вчинення виконавчих дій регламентувалися Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за № 512/5 (далі - Інструкція), а саме підпунктами 3.8.1 - 3.8.8 пункту 3.8 розділу ІІІ.

У підпункті 3.8.8 пункту 3.8 розділу ІІІ Інструкції у редакції, що була чинною на час вчинення виконавчих дій, за наявності підстав для завершення виконавчого провадження виконавчий документ виводиться зі зведеного виконавчого провадження за постановою державного виконавця про виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження.

Отже, можна зробити висновок, що при виконанні судових рішень діє правило існування одного виконавчого провадження про примусове виконання щодо одного боржника, незалежно від кількості судових рішень та юрисдикції, у яких вказані рішення, що підлягають примусовому виконанню, були ухвалені, та кількості стягувачів.

Також існує лише одна підстава для виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження - це наявність підстав для завершення виконавчого провадження. При цьому таким правом наділений лише виконавець, який ухвалює відповідну постанову, що є його дискреційним повноваженням. Суд такими повноваженнями не наділений.

Процесуальний закон не передбачає порядку розгляду скарг на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.

Водночас статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу ДВС, приватного виконавця.

Відповідно до частини першої цієї статті учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Разом з тим у частині п`ятій вказаної статті передбачено, що адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Тобто частина п`ята статті 287 КАС України передбачає загальне правило оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС щодо виконання ними рішень до того суду, який ухвалив вказане рішення, якщо таке виконання не обтяжене об`єднанням з виконанням рішень, ухвалених судами за правилами іншої юрисдикції.

Оскільки чинним законодавством не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, Велика Палата Верховного Суду вважає, що в такому випадку потрібно застосовувати частину першу статті 287 КАС України і вказані справи слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У частинах першій і другій статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 і 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про необхідність оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, у порядку адміністративного судочинства, скарга ОСОБА_1 , в якій порушено питання оскарження бездіяльності управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області з приводу не зняття накладеного арешту на банківські рахунки боржника не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Така правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 4 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц

Проте, на час прийняття оскарженої ухвали суд першої інстанції не мав відомостей про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 під час примусового виконання рішень суду об`єднаних у зведене виконавчого провадження, а тому помилково зазначив, що юрисдикція загальних судів не поширюється тільки на постанови про стягнення виконавчого збору.

За змістом частини 1 ст. 450 і частини 1 ст. 451 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного відповідно до ст. 376 ЦПК України через порушення судом першої інстанції норм процесуального права колегія суддів змінює мотиви відмови у прийнятті скарги до судового розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367,369,374,376,381-384,389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 26 травня 2022 року змінити з підстав викладених у постанові.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 16 серпня 2022 року.

Головуючий суддя С.С. Ткачук

Судді В.І. Криворотенко

О.Ю. Кононенко