Справа № 450/827/21 Провадження № 2/450/662/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2022 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до ОСОБА_1

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача):

позивач ТзОВ «Львівгаз збут» звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача 71 337,26 грн. основного боргу, 2 996,16 грн. інфляційних втрат, та 3 % річних 2 491,92 грн.; 2 270,00 грн. судового збору.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що ухвалою Пустомитівського районного Львівської області 26.09.2019 року було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення із відповідача заборгованості за спожитий природний газ. Відповідач, який є споживачем природного газу за місцем свого проживання використовує для побутових потреб газ, який надається ТОВ «Львівгаз збут».

ТОВ «Львівгаз збут» виконало свої зобов`язання та надало споживачу послуги, однак, споживач не виконав взятих на себе зобов`язань та не сплачував повністю вартість спожитого газу, тому виникла заборгованість яка станом на 02.02.2021 складається з: 71 337,26 грн. основна заборгованість, 2 996,16 грн. - втрати інфляції, 2 491,92 грн. - 3% річних нарахованих на суму заборгованості.

Позиція відповідача: відповідач в судове засідання не з`явилась, подала відзив на позовну заяву, у якій вказала, що оплату за послуги з газопостачання здійснювала вчасно, заборгованість за спожитий природний газ у неї відсутня, просить у задоволенні позову відмовити, з огляду на безпідставність позовних вимог, а також пропуск строку позовної давності.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

20.12.2021 року ухвала про відкриття провадження; 28.01.2022 року клопотання представника ТОВ «Львівгаз збут» про розгляд справи без їхньої участі; 11.03.2022 року клопотання представника ТОВ «Львівгаз збут» про розгляд справи без їхньої участі; 19.04.2022 року клопотання представника ТОВ «Львівгаз збут» про розгляд справи без їхньої участі; 26.05.2022 року клопотання представника ТОВ «Львівгаз збут» про розгляд справи без їхньої участі; 19.05.2022 року відповідь відповідача на позовну заяву; 27.05.2022 року заява відповідача про розгляд справи без її участі.

Суд на підставі позовної заяви, а також долучених письмових доказів, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до вимог до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були досліджені в суді.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст.15 ЦК України принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що між позивачем ТзОВ «Львівгаз збут» та відповідачкою виникли правовідносини, врегульовані спеціальною нормою права - «Правилами надання населенню послуг з газопостачання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 року № 2246.

Даними Правилами чітко передбачено права та обов`язки сторін. Відповідно до вимог зазначених Правил, товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» зобов`язане надавати споживачу послуги з газопостачання до його квартири, а споживач несе обов`язок по своєчасній оплаті вартості спожитого природного газу.

З 27 листопада 2015 року відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи, регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року № 2496 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 6 листопада 2015 року за № 1382/27827 (надалі - Правила постачання).

У пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово -комунальні послуги" передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Відповідно до абз. 3 п. 18 Розділу ІІІ Правил, при розрахунку за платіжними документами (рахунками постачальника) оплата за послуги з газопостачання має бути здійснена споживачем у терміни, визначені в рахунку, який не може бути меншим п`яти робочих днів з моменту отримання споживачем цього рахунку. Рахунок сплачується не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, відповідачка не зверталась до позивача із заявами про припинення подачі газу, а фактично користувалась послугами з газопостачання, визнаючи таким чином наявність правовідносин, а відтак взаємних прав і обов`язків, що з них випливають.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Як вбачається із позовної заяви, ТОВ «Львівгаз збут» виконало свої зобов`язання та надало споживачу послуги постачання природного газу, а споживач отримувала послуги та здійснювала оплату за вартість природного газу, однак без приведення обсягів спожитого природного газу до стандартних умов.

Згідно довідки ТзОВ «Львівгаз збут» за адресою: АДРЕСА_1 нарахована заборгованість за споживання природнього газу становить в сумі 71 337,26 грн. Вказана сума нарахована починаючи з 2017 року.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Позивач, звертаючись до суду, не надав доказів на підтвердження, що відповідач є споживачем послуг ТОВ «Львівгаз збут».

В позовній заяві зазначено розрахунок від інфляції та процентів, починаючи з січня та травня 2019 року. До позовної заяви також додатний розрахунок (фінансовий стан) заборгованості в сумі 71337,26 грн., вже починаючи з березня 2017 року. При цьому не зазначено за який період існує зазначена заборгованість.

Заявляючи вимогу про стягнення заборгованості, позивачем не надано детального розрахунку та не зазначено, в якій сумі та за який час розрахунки проведені та нараховані.

При цьому відповідач просить застосувати строки позовної давності при вирішенні питання про стягнення з неї заборгованості в сумі 71337,26 грн. та відмовити у задоволенні позову.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою 09.03.2021. Нарахування заборгованості може здійснюватися позивачем в межах трьох річної давності, тобто з 09.03.2018.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність, згідно ст.257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 265 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд зазначає, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути: день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи; день отримання поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує; день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії; день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, зазначеній у постанові від 23 січня 2020 року у справі №916/2128/18, для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав. Таким чином, доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо, оскільки позивач повинен також довести той факт, що він не міг довідатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.74 Господарського процесуального кодексу України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В свою чергу, відповідач повинен довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Разом з тим, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст.267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

За приписами ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропущення позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Позивач не заявляв про поважність причин пропуску позовної давності для звернення до суду із заявою, що є предметом цього розгляду.

Відповідно до ст. 257 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відтак підстав для визнання причин пропуску строку позовної давності позивачем не доведено, а судом не встановлено.

Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Як встановлено в судовому засіданні заборгованість в сумі 72534,55 грн. виникла 14 лютого 2015 року проте позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат 09 березня 2021 року тобто з пропуском строку позовної давності передбаченого ст. 257 ЦК України. Судом встановлено, що відповідач протягом цього часу не вчиняла жодних дій які б свідчили про визнання нею боргу.

До дій які б свідчили про визнання боргу Верховний Суд у своїй постанові від 06 лютого 2019 року справа N 205/8202/15-ц зазначає наступне згідно частини першої статті 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. З тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника), що свідчать про визнання боргу. До таких може відноситися лист, зміст якого свідчить, що боржник визнає існування боргу і бажає відновити погашення боргу.

Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови). Оскільки строк позовної давності до основного зобов`язання минув так і до вимог про сплату інфляційних та 3% річних строк позовної давності минув.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) зазначено, що «Натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку».

Тому в задоволенні вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат слід відмовити за безпідставністю. (постанова Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2020 року № 442/398/15-ц).

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «Львівгаз збут» пропущено трирічний строк позовної давності стосовно основної вимоги, а отже в задоволенні вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат слід відмовити за безпідставністю.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 259, 263- 265, 268, 280-284 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (, м. Львів, вул. Золота, 42) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», м. Львів, вул. Золота, 42, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 27.05.2022 року.

СуддяЄ. О. Данилів