провадження №2/932/3900/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2022 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Сусла А.О.,

представника відповідача: Кудрявцев Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ПрАТ СК «ПЗУ України» звернулася до суду із позовом у якому просить стягнути із ОСОБА_1 на свою користь суму завданої майнової шкоди в розмірі 34 270,29 грн.

Узагальнені доводи учасників справи.

Позивач зазначає, що 10.07.2017 між сторонами укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ №639090 за яким позивач зобов`язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником при експлуатації автомобіля Renault, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 03.05.2018, за участі забезпеченого автомобіля під керуванням відповідача та Toyota Yaris, реєстраційний номер НОМЕР_2 відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП). Оскільки винним у такій пригоді був відповідач, позивачем виплачено в користь потерпілої вартість відновлювального ремонту автомобіля в сумі 34 270,29 грн. Оскільки відповідач не повідомив позивача про настання ДТП протягом трьох днів, просить стягнути із вказану суму відповідача в порядку регресу.

Відповідач подав відзив у якому заперечив проти позову. Зокрема вказує, що підставами для регресного позову, окрім несвоєчасного повідомлення про ДТП є також невжиття заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Позивач був своєчасно обізнаний про ДТП, його повідомляв потерпілий. Позивачем не подано жодних доказів того, що неповідомлення відповідачем про ДТП призвело до необґрунтованих витрат позивача. Вказує, що покладення відповідальності з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника суперечить меті інституту страхування.

В судовому засіданні представник відповідача навів пояснення, аналогічні відзиву.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляду справи за його відсутністю.

Обставини, встановлені судом.

Копією полісу підтверджується, що 10.07.2017 між ПрАТ СК «ПЗУ України» та ОСОБА_1 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ №639090 за яким позивач зобов`язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником при експлуатації автомобіля Renault, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Строк дії договору визначено з 05.07.2017 по 04.07.2018, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну 100 тис. грн., франшиза 0 грн.

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 20.06.2018 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Згідно вказаної постанови вбачається, що 03.05.2018, ОСОБА_1 , керуючи автомобіля Renault, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення із автомобілем Toyota Yaris, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , чим порушив вимогу пунктів 13.1, 13.3, 13.5 Правил дорожнього руху.

07.05.2018 ОСОБА_2 звернулася до позивача із заявою про настання страхового випадку.

Відповідач звернувся із заявою про настання страхового випадку 30.07.2018.

Згідно звіту про оцінку вартості збитків від 17.05.2018 вартість збитків, заподіяних пошкодженням автомобілю Toyota Yaris, реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 34 270,29 грн. Вказаний ТЗ оглядався 14.05.2018.

На вказану суму позивачем складено страховий акт та, згідно платіжного доручення №19275 від 03.08.2018, здійснено страхове відшкодування в сумі 34 270,29 грн.

Позивач 23.11.2018 надсилав відповідачу вимогу про відшкодування майнової шкоди.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 921 грн.

Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.

У відповідності до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно п.1 ч.2 вказаної статті, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За приписами ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У відповідності до ст.979 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За приписами пп. ґ п.38.1.1 ч.38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

За приписами пп. 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

Пункт 6 ч.1 ст.3 ЦК України серед засад цивільного законодавства визначає справедливість, добросовісність та розумність.

За висновками, наведеними в постанові Верховного Суду від 25.02.2020 у справі №910/7825/19, обов`язок з повідомлення у триденний строк страховика про ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Отже сам по собі факт неповідомлення в даному випадку відповідачем страховика про настання страхового випадку, за умови наявності у останнього фактичної можливості щодо встановлення як самого факту настання страхового випадку, так і обставин останнього за допомогою інших джерел, якими він скористався (як встановлено місцевим господарським судом), не свідчить про недосягнення такої мети у вигляді неможливості перевірки обставин ДТП власними силами, та про те, що відсутність повідомлення відповідача призвела до необґрунтованих виплат.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.09.2015 зі справи № -284цс15.

При цьому слід зазначити, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

Конституційний Суд України у справі у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

За приписами ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновки суду.

Обставини виплати страхового відшкодування позивачем за шкоду, спричинену відповідачем на підставі укладеного між сторонами договору страхування цивільно-правової відповідальності не заперечується сторонами.

Також не заперечується сторонами факт несвоєчасного повідомлення позивача відповідачем про ДТП.

Проте позивач не покликається у позові на існування обставин, що відсутність відповідного повідомлення призвела до необґрунтованих виплат позивача. Позивач взагалі не мотивує у позові яким чином несвоєчасне повідомлення вплинуло на виплату страхового відшкодування.

При цьому, потерпілий повідомив позивача про ДТП вже 07.05.2018, тобто на четвертий день після його настання.

За вказаних обставин, виходячи із засади справедливості, добросовісності та розумності, зважаючи, що відповідач є слабшою стороною у даних правовідносинах, вбачається, що покладення на останнього обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування суперечитиме меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено, підписано та проголошено 11.08.2022.

Суддя: В.І. Цитульський