Провадження № 2/205/50/22
21 липня 2022 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Басової Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Саруханової К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНКОД», Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в особі відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Управління у сфері державної реєстрації, про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач 29 грудня 2021 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому просив визнати припиненими з 30 серпня 2021 року трудові відносини між ним та ТОВ «ІНКОД» на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України; зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в особі відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Управління у сфері державної реєстрації виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з Розділу: «Відомості про керівника юридичної особи, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи:» відомості про ОСОБА_1 як керівника ТОВ «ІНКОД».
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2021 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору; прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті.
Позивач у судове засідання не з`явився, натомість його представник адвокат Довженко О.В. письмово просив справу розглядати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Представник відповідача ТОВ «ІНКОД» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв та/або відзиву не надходило.
Представник відповідача Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу без його участі та відмовити в задоволенні позову в частині вимог про виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з Розділу: «Відомості про керівника юридичної особи, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи:» відомості про ОСОБА_1 як керівника ТОВ «ІНКОД», оскільки Законом України «Про державну реєстрацію юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» не передбачено внесення записів про виключення відомостей про керівника.
На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що 13 квітня 2009 року на підставі рішення засновника ТОВ «ІНКОД» від 25 березня 2009 року наказом № 1 від 13 квітня 2009 року ОСОБА_1 було призначено генеральним директором ТОВ «ІНКОД» (а.с. 14-16).
На підставі зазначених документів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в розділ: «Відомості про керівника юридичної особи, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи» були внесені відомості про позивача як керівника ТОВ «ІНКОД» (а.с. 17-18).
З березня 2021 року позивачу як директору ТОВ «ІНКОД» були припинені виплати заробітної плати, ТОВ «ІНКОД» припинено право користування приміщенням, в якому провадилась господарська діяльність (а.с. 38).
Так, за змістом ст. 38 КЗпП України, ст. 145 ЦК України, ст. ст. 58, 59, 60, 62 Закону України «Про господарські товариства», ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», праву керівника товариства на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства провести загальні збори, розглянути заяву про звільнення керівника товариства та створення нового виконавчого органу.
З метою припинення трудових відносин з ТОВ «ІНКОД», 22 липня 2021 року позивачем за допомогою поштового зв`язку на адресу ТОВ «ІНКОД» направлено заяву про звільнення з посади директора ТОВ «ІНКОД» за власним бажанням з 09 серпня 2021 року в порядку ст. 38 КЗпП України. Листи повернулись за закінченням терміну зберігання (а.с. 19-26).
Позивачем 13 серпня 2021 року повторно за допомогою поштового зв`язку на адресу ТОВ «ІНКОД» направлено заяву про звільнення з посади директора ТОВ «ІНКОД» за власним бажанням з 30 серпня 2021 року в порядку ст. 38 КЗпП України. Конверт повернувся за закінченням терміну зберігання (а.с. 27-33).
Відповідно до п. 12.1. Статуту ТОВ «ІНКОД», вищим органом Товариства є Загальні Збори Учасників.
У пп. «б» п. 12.3.1. Статуту ТОВ «ІНКОД» передбачено, що до компетенції Загальних Зборів Учасників, зокрема належить обрання виконавчого органу Товариства, встановлення розміру винагороди виконавчого органу Товариства.
Порядок скликання Загальних Зборів Учасників Товариства передбачений п. 12.5. Статуту ТОВ «ІНКОД», зокрема:
-Загальні Збори Учасників скликаються виконавчим органом Товариства. Виконавчий орган Товариства скликає Загальні Збори Учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному Учаснику Товариства;
-Виконавчий орган Товариства зобов`язаний повідомити Учасників Товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення Загальних Зборів Учасників;
-Повідомлення надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. У повідомленні про Загальні Збори Учасників зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний.
Підпунктом 12.6.6. пункту 12.6. Статуту ТОВ «ІНКОД» встановлено, що Загальні Збори Учасників проводяться за місцезнаходженням Товариства.
1) звільнення директора ОСОБА_1 з посади директора ТОВ «ІНКОД» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України;
2) вирішення питання про внесення відповідних відомостей (змін) про звільнення директора до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;
3) вирішення питання про передачу справ, печатки, ввірених директору матеріальних цінностей (а.с. 34-36).
Проте у призначений час єдиний учасник ТОВ «ІНКОД» для проведення Загальних Зборів не з`явився, причини своєї неявки не повідомив.
За результатами Загальних Зборів Учасників ТОВ «ІНКОД» було складено протокол № 1 від 08 жовтня 2021 року, відповідно до якого у зв`язку з неявкою єдиного учасника товариства, загальні збори не відбулись у зв`язку з відсутністю кворуму (а.с. 37).
Згідно з частини другої статті 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
Згідно з частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя».
У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
Згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Конституційний Суд України у рішеннях від 7 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України.
Передбачений частиною першою статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні.
За встановлених у цій справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає.
Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав в обраний ним спосіб.
Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.
Встановлені у справі обставини, а саме: написання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням, направлення цієї заяви товариству, ініціювання позивачем проведення загальних зборів із винесенням питання звільнення директора на порядок денний, свідчать про те, що позивачем дотримана процедура звільнення із займаної посади директора товариства.
Відповідно до трудового законодавства України керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні.
Разом з тим, особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства.
У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику з метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання припиненими з 30 серпня 2021 року трудових відносин між ОСОБА_1 та ТОВ «ІНКОД» на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.
Разом з тим, вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в особі відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Управління у сфері державної реєстрації виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з Розділу: «Відомості про керівника юридичної особи, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи:» відомості про ОСОБА_1 як керівника ТОВ «ІНКОД» задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» передбачено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі.
Вичерпний перелік підстав для відмови у здійснення державної реєстрації міститься у ч. 1 ст. 28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань». Аналіз зазначених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що законодавством регламентовано перелік підстав для відмови у державній реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі чи ЄДР, який є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.
Частиною 4 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» визначено документи для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі чи ЄДР, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи.
Отже, зі змісту наведених правових норм убачається, що внесення відомостей до ЄДР здійснюється державним реєстратором на підставі поданих заявником документів або на підставі визначеного переліку судових рішень, які набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в державному реєстрі. Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, є самостійною та достатньою підставою для внесення відповідних змін до відомостей про юридичну особу ТОВ «ІНКОД» у ЄДР щодо директора товариства, тому вказана вимога ОСОБА_1 не є ефективним способом захисту для відновлення його прав.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позов підлягає частковому задоволенню, позивач від сплати судового збору звільнений на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2021 року, тому з відповідача в дохід підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 908,00 грн.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 8, 43 Конституції України, ст. ст. 15-16 ЦК України, ст. ст. 21-22, 36, 38 КЗпП України, ст. ст. 17, 25, 28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», ст. ст. 4, 12-13, 76-78, 81, 141, 258-259, 263-266, 280, 282-284, 289, 354 ЦПК України,
В задоволенні позову в іншій частині відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНКОД» в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 29 липня 2022 року.
Суддя Н.В. Басова