_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/8200/22
Провадження № 2/947/2070/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2022 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Куриленко О.М.

за участю секретаря Баранової Ю.О.

відповідача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В :

21 квітня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: визначити місце проживання малолітнього хлопчика ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування свого позову посилається на те, що він пребував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, в період якого народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що починаючи із травня 2021 року шлюбні відносини позивач ОСОБА_3 з відповідачкою ОСОБА_1 не підтримує, спільне господарством з нею не веде. Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 17.12.2021 року шлюб між ними розірвано.

Позивач стверджує, що саме він останнім часом займається вихованням сина, матеріально його утримує, хлопчик Демид потребує постійної уваги батька. Дійти згоди у тому, щоб хлопчик жив з батьком позивач з відповідачкою не можуть, що і стало підставою для звернення до суду.

З урахуванням інтересів дитини та її бажання, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом, так як на даний час сину краще проживати разом з батьком, який має постійний матеріальний дохід та витрачає більше часу на виховання і утримання сина.

Ухвалою судді від 04 травня 2022 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження.

В ході судового засідання, яке відбулось 06.06.2022 року, відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду з клопотанням про відвід судді, вказуючи на наявні описки в судових ухвалах.

Ухвалою суду від 06.06.2022 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про відвід судді було відмовлено.

Крім того, в ході судового засідання, яке відбулось 06.06.2022 року, позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив залучити до участі у справі в якості третьої особи Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, вказуючи на те, що вони з дитиною мешкають в з`ємній квартирі на теиторії Малиновського району і майбутнє рішення суду може вплинути на права малолітнього сина.

Ухвалою суду від 06.06.2022 року було залучучено до участі у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради як орган опіки та піклування.

Окрім того, ухвалою суду від 06.06.2022 року було доручено Службі у справах дітей Одеської міської ради надати висновок про доцільність визначення проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а Малиновській районній адміністрації Одеської міської ради розглянути вказаний висновок на засіданні органу опіки та піклування. Провадження у справі було зупинено до отримання висновку Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради.

28.06.2022 року Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради надала до суду висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою суду від 05.07.2022 року провадження у справі було відновлено та призначено судове засідання.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_3 у дане судове засідання не з`явився, звернувся з заявою про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, однак, відзиву на позов не надала, документів, що спростовують позовні вимоги та свідчать про необхідність визначення місця проживання дитини з матір`ю, не надала.

Представник третьої особи Служба у справах дітей Одеської міської ради Сонько Марина Юріївна у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком ОСОБА_3 .

Представник третьої особи Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування у судове засідання не з`явився повідомлявся належним чином, причини неявку суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2021 року, у справі № 947/23123/21, було розірвано.

В період шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, батько дитини - ОСОБА_3 звернувся до Служби у справах дітей Одеської міської ради з заявою про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з ним.

ОСОБА_3 разом із малолітнім сином ОСОБА_4 , мешкають за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору позички квартири № 12-10-2021 від 12.10.2021.

Відповідно до довідок департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 18.02.2022 року та від 01.06.2022 року, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , а малолітній ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з актом обстеження умов проживання від 15.04.2022 року за вищевказаною адресою, складеного спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради, умови проживання задовільні. Квартира обладнанна необхідною меблею та технікою, прибрано. У дитини окреме ліжко, стіл для навчань. Для дитини створені належні умови для виховання та розвитку.

Малолітній ОСОБА_4 згідно довідки «ОЗОШ № 100 І-ІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області» від 21.02.2022 року № 02- 03/103 навчається у 4-А класі. Також, спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради з малолітнім ОСОБА_4 15.04.2022 року було проведено бесіду, про що складено акт. У ході бесіди було встановлено, що Демид мріє бути ветеринарним лікарем, улюблені предмети у школі фізична культура та «я досліджую світ», займається навчанням гри на скрипці. З матір`ю у Демида напружені відносини, з його слів, мати любить випити та проживати він хоче з батьком.

Відповідно до довідки ТОВ «Органік Стандарт» від 24.01.2022 року № 28623 та характеристики, ОСОБА_3 працює у їх структурному підрозділі фахівцем із стандартизації, сертифікації та якості. За період перебування на посаді зарекомендував себе як гарний фахівець, відповідальний та дисциплінований працівник, неконфліктний, користується повагою у колективі. Також, згідно довідки від 24.01.2022 року доходи ОСОБА_3 за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року складають 274 952,28 тис. грн.

Відповідно до довідки комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної державної адміністрації від 16.02.2022 року, батько дитини ОСОБА_3 згідно з даними архіву, реєстратури та картотеки Центру на наркологічному обліку не значиться.

Фахівцями відділу соціальної роботи центру соціальних служб Одеської міської ради 15.04.2022 здійснено вихід за місцем проживання дитини, а саме за адресою: АДРЕСА_1 та складено акт оцінки потреб сім`ї/особи, а також за заявою батька дитини було проведено психологічне тестування малолітнього ОСОБА_4 , за результатами якого було складено характеристику психоемоційного стану дитини від 10.05.2022 року № 02-М-266.

Мати дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно з актом обстеження умов проживання від 15.04.2022 року за вищевказаною адресою, складеного спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради, умови проживання задовільні. Квартира обладнання необхідною меблею та технікою. Для дитини створена окрема зона, ліжко, стіл для навчання, шафа для одягу, іграшки.

ОСОБА_1 надала до служби у справах дітей Одеської міської ради 12.04.2022 року пояснення, що вона не згодна із заявою батька щодо проживання їх Малолітнього сина ОСОБА_4 разом з батьком. Вказує на те, що батько не дає їй бачитися із сином. Вважає, що дитина у період воєнного стану на території України необхідна проживати разом із матір`ю, дитині потрібна материнська ласка.

Фахівцями відділу центру соціальних служб Одеської міської ради 05.04.2022 року здійснено вихід за адресою проживання ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_4 . Складено акт оцінки потреб сім`ї/особи № 114/83.

На засіданні комісії з питань захисту прав дітей Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради 22.06.2022 року були присутні мати та батько малолітнього. Батько дитини ОСОБА_3 просив визначити місце проживання свого малолітнього сина ОСОБА_4 разом із ним. Мати дитини ОСОБА_1 була категорично проти щоб їх син проживав разом із ОСОБА_3 .

Також, ОСОБА_1 зустрічну заяву щодо визначення місця проживання її дитини разом із нею до служби у справах дітей Одеської міської ради або до суду не подавала та не надала жодних документів підтверджуючих чому малолітній ОСОБА_4 повинен проживати разом із нею.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх.

Сімейне право закріплює в обов`язковому порядку, що місце проживання дитини визначається тільки виходячи з її інтересів.

Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання.

При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому згідно ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Місце проживання - це житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1ст.29 ЦК). Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (ч.1ст.33 Конституції).

Однак визначення місця проживання дітей має свою специфіку, оскільки діти, як правило, в силу своєї психічної та фізичної незрілості, фактичної нездатності проживати самостійно мають проживати разом зі своїми батьками або з особами, які їх заміняють.

Отже чинне законодавство, встановлює особисте немайнове право батьків визначати місце проживання дитини.

Слід зауважити, що відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Слід також зазначити, що в судовому засіданні, яке відбулось 14 липня 2022 року, малолітній ОСОБА_4 повідомив наступне: - «мешкаю по АДРЕСА_3 з середини осені. З татом мені набагато зручніше. Мати палила, пила, душила мене. Тато мене контролює я лягаю спати об 21:00 годині. Мати мене обзивала, я хтів їсти, але вона була зайнята та мене не годувала. Мати спить до 10 ранку, я прокидаюсь о 7 ранку, сніданку немає. Я зібрав речі та пішов до тата, мати мене не пускала, матюкалась та була п`яна. У тата мені спокійно. Я слухавку не хочу піднімати, оскільки вона несе всяку несінітницю. Мати свариться з татом. Я не хочу з нею бачитися. Я хочу жити з татом».

Крім того, слід зазначити, що відповідачка всіляко затягувала розгляд даної справи, так, 14 липня 2022 року залишила судове засідання, в якому був присутній її син ОСОБА_4 , посилаючись на погіршення самопочуття, та що їй саме на цей час потрібно до лікаря, проте доказів цього суду не надала.

Вирішуючи спір по суті, суд також бере до уваги, що будь-яких доказів наявності перешкод з боку відповідача у спілкуванні з сином позивач суду не надала, з позовом про визначення місця проживання дитини з нею, встановлення порядку спілкування з сином тощо не зверталась, з будь-якими письмовими клопотаннями до суду не зверталась, а її твердження про те, що батько багато працює та залишає сина самого вдома не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Такими чином, враховуючи вище встановлені судом обставини, що свідчать про те, що дитина проживає з батьком, який належно нею опікується і утримує, діючи в інтересах дитини, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову та визначення місця проживання дитини з батьком.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст. 124,129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Керуючись ст. ст. 141, 161, 162, Сімейного Кодексу України, ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 259, 263-265, 273,354,355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Куриленко О. М.

Повний текст рішення складено 11.08.2022 року