У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.08.2022 Справа №607/10157/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря с/з Кочмар С. М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

05 серпня 2022 року надійшла до суду заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій він просить забезпечити вищевказаний позов шляхом накладення арешту на належне ОСОБА_2 рухоме майно, а саме на промислові товари, які знаходяться на реалізації у магазинах « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за наступними адресами: магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у АДРЕСА_1 ; магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у АДРЕСА_2 ; магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у АДРЕСА_3 . Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 має намір звернутися із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 552 000 дол. США. Вказує, що договір позики був укладений у формі розписки власноручно складеної ОСОБА_2 30 листопада 2021 року, та передбачав зобов`язання боржника повернути суму позик до 30 січня 2022 року. Однак вказане зобов`язання не було виконано останнім у встановлений строк. Після чого ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 з вимогою сплатити суму боргу. В той час останній відчужив належні йому частки двох квартир на підставі договору дарування своїй дружині. Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що такі дії ОСОБА_2 свідчать про його недобросовісну поведінку та прагнення уникнути відповідальності за договором позики від 30.11.2021 року. з огляду на викладене просить заяву задовольнити.

Дослідивши заяву про забезпечення позову на предмет її обгрунтування, а також вивчивши зміст документів поданих позивачем, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з копії розписки від 30.11.2021 ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 суму у розмірі 15 900 000 гривень, що еквівалентно 552 000 доларів США, які зобов`язується повернути до 30 січня 2022 року.

Відповідно до договору дарування Ѕ частки у праві власності на квартиру від 15 лютого 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Миськів М. М. та зареєстрованого в реєстрі за № 178, ОСОБА_2 передав безоплатно у власність своїй дружині ОСОБА_3 Ѕ частку у праві власності на квартиру за АДРЕСА_4 .

Згідно договору дарування одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної власності подружжя без виділу цієї частки від 15 лютого 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Миськів М. М. та зареєстрованого в реєстрі за № 189, ОСОБА_2 передав безоплатно у власність своїй дружині ОСОБА_3 Ѕ частку у праві власності на квартиру за АДРЕСА_5 .

02.08.2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір застави товарів в обігу, предметом застави є промислові товари у магазинах, що розташовані за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; у АДРЕСА_3 .

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, по захист яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до ускладнення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинне мати очевидний та об`єктивний характер. Відповідно до роз`яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх судових рішеннях (від 10 березня 2020 року у справі № 750/12430/19, від 28 травня 2020 року у справі № 211/374/20, від 30 листопада 2020 року у справі № 127/17451/20 та ін.) під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачам.

Цивільній процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Суд зазначає, що при встановленні відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, необхідно враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном може привести до непоправних наслідків.

Також, суд має враховувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У матеріалах справи відсутні відомості щодо вартості промислових товарів, які знаходяться на реалізації у магазинах « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на які ОСОБА_1 просить накласти арешт, у зв`язку з чим неможливо встановити співмірність вартості промислових товарів до суми позову.

Крім цього, у вказаних матеріалах справи відсутні докази того хто є власником промислових товарів, на які заявник просить накласти арешт, а також яка їх кількість.

Зваживши усі наведені обставини справи, суд вважає, що вжиттям запропонованих позивачем заходів забезпечення позову може бути завдана шкода та іншим особам у зв`язку із неможливістю вести підприємницьку діяльність.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вищенаведені заходи забезпечення позову можуть порушувати права і майнові інтереси третіх осіб та стати причиною зупинення господарської діяльності, а тому у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 151-154, 261, 352-355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали негайно після її постановлення надіслати заявнику.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Якщо ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич