Єдиний унікальний номер справи 369/3212/20
Провадження №22-ц/824/2257/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2022 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Суханова Є.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 47 202,11 грн. та на відшкодування моральної шкоди 75 000 грн. А також, просив суд стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 25 000 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що ОСОБА_1 11.11.2017 приблизно о 22 год. 29 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «DAEWOO LANOS TF69Y», рухався по Брест-Литовському шосе (автодорога Київ-Чоп) зі сторони вул. Ушакова в м. Києві в напрямку с. Катеринівка, з швидкістю приблизно 90 км/год. Перед цим, в попутному напрямку, попереду по Брест-Литовському шосе, неподалік зупинки громадського транспорту «с. Катеринівка» в м. Києві, на заасфальтованому узбіччі, у зв`язку з технічною несправністю зупинився автомобіль «AUDI A-6». Після зупинки, водій вказаного автомобіля ОСОБА_3 увімкнув аварійну сигналізацію та разом з пасажиром ОСОБА_4 знаходився неподалік автомобіля, на узбіччі. Після цього, попереду вказаного автомобіля на заасфальтованому узбіччі зупинився автомобіль марки «ВАЗ» під керуванням водія ОСОБА_2 , який запропонував свою допомогу. Далі ОСОБА_3 підійшов до багажного відділу автомобіля «AUDI A-6», а ОСОБА_2 та ОСОБА_4 залишилися стояти на узбіччі між вищевказаними автомобілями. В цей час, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «DAEWOO LANOS TF69Y» та наближаючись до зупинки громадського транспорту «с. Катеринівка» в м. Києві, розпочав здійснювати маневр перестроювання в крайню праву смугу руху, при цьому він проявив неуважність, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, чим порушив п.п. 1.5, 2.3 «б», 10.1, 12.4 ПДР України, внаслідок чого керованим ним автомобілем скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , припаркований автомобіль «AUDI A-6», пішоходів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та припаркований автомобіль «ВАЗ».

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди він отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми правого колінного суглобу: розрив медіальної колатеральної зв`язки, відрив медіального відростку стегнової кістки, розрив передньої хрестоподібної зв`язки колінного суглобу, синовіт, яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Крім цього, в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди він отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: рана (визначена клінічними лікарями як забійна) лівої скроневої ділянки; струс головного мозку; відкрита травма лівої гомілки: розчавлення лівої нижньої кінцівки на рівні середньої-верхньої третин лівої гомілки, що обумовило ампутацію нежиттєздатних тканин від рівня нижньо-середньої третини лівого стегна, які у сукупності відносяться до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя та втрати працездатності понад 65 відсотків).

За фактом дорожньо-транспортної пригоди Святошинським ВП ГУНП в м. Києві і 12.11.2017 року були внесені відомості до ЄРДР за № 00010031 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, позивачу спричинена матеріальна та моральна шкода. Його визнано потерпілим у даній справі. Під час досудового розслідування, відповідачем було частково відшкодовано спричинену йому моральну шкоду у розмірі 900 дол. США, що на той час становило 25 639 грн.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без позбавлення права керування транспортним засоби. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Позивач зазначав, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень від дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 11.11.2017 року, ним витрачено на придбання ліків, медпрепаратів та оплату послуг пов`язаних з наданням медичної допомоги внаслідок отриманої травми 47 202, 11 грн., що підтверджується касовими чеками та квитанціями. Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

Позивач вказував, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, йому завдана і моральна шкода, яка виражається в завданні фізичного болю та стражданні, переживання за своє здоров`я в майбутньому чи зможе він в повній мірі відновити рухливість ушкодженої частини тіла, та чи зможу в подальшому в повній мірі фізично працювати з пошкодженою ногою, до теперішнього часу пошкоджена нога має обмежену рухливість. На час звернення до суду, функція ноги в повній мірі не відновлена, він постійно відчуває біль та дискомфорт при ходінні, позбавлений активного способу життя та можливості в повній мірі реалізувати свої професійні здібності, можливості та навики. Дані обставини його психологічно пригнічують, як наслідок склалася важка атмосфера в родині, напружені стосунки з дружиною та дітьми.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 42 415, 11 грн. та 25 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. та судовий збір у розмірі 768, 40 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, вказав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне:

В ході розгляду справи судом встановлено, що вироком Святошинського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без позбавлення права керування транспортним засоби. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Зазначеним вироком, що набрав чинності встановлено, що ОСОБА_1 11.11.2017 приблизно о 22 год. 29 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «DAEWOO LANOS TF69Y», рухався по Брест-Литовському шосе (автодорога Київ-Чоп) зі сторони вул. Ушакова в м. Києві в напрямку с. Катеринівка, з швидкістю приблизно 90 км/год. Перед цим, в попутному напрямку, попереду по Брест-Литовському шосе, неподалік зупинки громадського транспорту «с. Катеринівка» в м. Києві, на заасфальтованому узбіччі, у зв`язку з технічною несправністю зупинився автомобіль «AUDI A-6». Після зупинки, водій вказаного автомобіля ОСОБА_3 увімкнув аварійну сигналізацію та разом з пасажиром ОСОБА_4 знаходився неподалік автомобіля, на узбіччі. Після цього, попереду вказаного автомобіля на заасфальтованому узбіччі зупинився автомобіль марки «ВАЗ» під керуванням водія ОСОБА_2 , який запропонував свою допомогу. Далі ОСОБА_3 підійшов до багажного відділу автомобіля «AUDI A-6», а ОСОБА_2 та ОСОБА_4 залишилися стояти на узбіччі між вищевказаними автомобілями. В цей час, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «DAEWOO LANOS TF69Y» та наближаючись до зупинки громадського транспорту «с. Катеринівка» в м Києві, розпочав здійснювати маневр перестроювання в крайню праву смугу руху, при цьому він проявив неуважність, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, чим порушив п.п. 1.5, 2.3 «б», 10.1, 12.4 ПДР України, внаслідок чого керованим ним автомобілем скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , припаркований автомобіль «AUDI A-6», пішоходів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та припаркований автомобіль «ВАЗ».

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми правого колінного суглобу: розрив медіальної колатеральної зв`язки, відрив медіального відростку стегнової кістки, розрив передньої хрестоподібної зв`язки колінного суглобу, синовіт, яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Крім цього, в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: рана (визначена клінічними лікарями як забійна) лівої скроневої ділянки; струс головного мозку; відкрита травма лівої гомілки: розчавлення лівої нижньої кінцівки на рівні середньої-верхньої третин лівої гомілки, що обумовило ампутацію нежиттєздатних тканин від рівня нижньо-середньої третини лівого стегна, які у сукупності відносяться до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя та втрати працездатності понад 65 відсотків).

У зазначеному кримінальному провадженні позивача ОСОБА_2 визнано потерпілим.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки саме відповідач вчинив наїзд на позивача джерелом підвищеної небезпеки, він повинен був слідкувати за дорожньою обстановкою, було встановлено причинно-наслідковий зв`язок настання негативних наслідків для здоров`я позивача, а вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди знайшли своє підтвердження за матеріалами справи частково.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП була застрахована в ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/2556568. Згідно вказаного полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200 000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн., розмір франшизи становить 2 000 грн. Вказана страхова сума перевищує заявлений позивачем розмір позовних вимог, оскільки звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 47 202, 11 грн. матеріальної шкоди та 75 000 грн. моральної шкоди.

З огляду на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що в даному випадку саме на третю особу як страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування, відшкодувати завдану ОСОБА_2 матеріальну та моральну шкоду.

Такий ж правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц (провадження № 61-20780св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18).

Заперечуючи проти твердження відповідача стосовно того, що відшкодовувати збитки має саме ТДВ «СТ «Домінанта», позивач вказував на те, що таке твердження є помилковим, оскільки страхова зазначена страхова компанія з 13.06.2019 року перебуває в стані припинення.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із таким твердженням позивача з огляду на наступне:

Відповідно до пунктів 2, 3 статті 20 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та (або) майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та (або) ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів (майна) на МТСБУ.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страховика про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Випадки, коли шкода не відшкодовується страховиком (МТСБУ), визначені в статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В даному випадку, апеляційним судом не було встановлено випадків, за існування яких у ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» не виникає обов`язку із виплати страхового відшкодування позивачу.

З огляду на вищевказане, апелянт довів свої апеляційній вимоги, відтак апеляційний суд вбачає наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Окрім того, згідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки апеляційний суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 522, 40 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2021 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) гривні 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

Є.М. Суханова