Справа № 202/7540/17
Провадження № 2/202/15/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря - Калантаєнко Д.В.,

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю,

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, за змістом якого, та з урахуванням уточненої позовної заяви, просив суд встановити факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки, ОСОБА_1 з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу, в період з 01.01.2004 по 22.04.2017 включно, визнати спільною сумісною власністю нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , а також транспортні засоби марки Mitsubishi Lancer та Mercedes-Benz Vito. Заявлені вимоги були обґрунтовані тим, що з 01.09.1999 сторони почали проживати разом, спочатку в орендованих квартирах, а згодом, придбали квартиру АДРЕСА_1 та інше майно. Все майно було придбано за спільні кошти та у кредит, який також було виплачено спільними зусиллями. Факт спільного проживання, на думку позивача, можуть підтвердити медичні документи, які свідчать, що сторони тривалий час проходили лікування та обстеження у клініках репродуктивної медицини, свідки та фотосвітлини. Крім того, позивачем зазначено, що відповідачем було відчужено без його згоди майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , та транспортні засоби марки Mitsubishi Lancer та Mercedes-Benz Vito (т.1 а.с. 2-7, 90, 91).

Повністю заперечуючи проти заявлених вимог зі сторони відповідача було подано відзив на позовну заяву за змістом якого було вказано, що все заявлене майно було придбано за кошти відповідача та її батьків. Також відповідач зазначила, що сторони ніколи не проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без шлюбу, не вели спільне господарство, не мали спільного бюджету та спільних витрат в інтересах сім`ї. В 2006 році батьки допомогли їй придбати квартиру АДРЕСА_1 . Відповідач за власні кошти здійснила ремонт у вказаній квартирі, купувала техніку та меблі, сплачувала комунальні послуги. Відповідач зазначила, що вона з позивачем дійсно зустрічалась, мала інтимні стосунки, але однією сімєю, як чоловік та жінка, не проживали. В період з 2000 року по 2011 рік сторони періодично зустрічались, разом відпочивали, відвідували спільних друзів та родичів, святкували свята. Через дружні стосунки відповідач надала згоду на реєстрацію позивача у її квартирі. У 2012 році позивач навчався в інституті у м. Харкові, де відповідач мала пройти обстеження у клініці репродуктивної медицини, та де їй було запропоновано штучне запліднення. Як вказує відповідач, сторони випадково зустрілись і вона запропонувала позивачу бути донором, на що останній погодився. Жодного лікування на які вказує позивач вона не проходила. У 2012 року її батьки придбали собі квартиру, зареєструвавши на відповідача, у зв`язку із чим вона подарувала її матері. Транспортний засіб Mitsubishi Lancer подарував відповідачу її близький товариш, а Mercedes-Benz Vito було придбано її батьком на ім`я відповідача (т.1 а.с.115-117).

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

28.07.2006 відповідач набула права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42,1 кв.м., житловою площею 25,1 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу (т.1 а.с.11, 16).

05.06.2012 відповідач придбала у власність квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 57,5 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу (т. 1 а.с. 13, 17).

В подальшому, а саме 05.05.2017 квартира АДРЕСА_2 була відчужена на підставі договору дарування ОСОБА_4 /матері відповідача (т. 1 а.с. 17).

На підтвердження перебування на лікуванні та обстеженні пацієнтів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 2011 року по 2017 рік Товариством з обмеженою відповідальністю «САНА-МЕД» Центру репродукції людини професора ОСОБА_5 надано 5 екземплярів виписок (т.1 а.с.131-140).

У відповідності до медичних документів, наданих «Клініка репродуктивної медицини імені академіка В.І. Грищенка» 15.11.2016 ОСОБА_1 , 1980 року народження та ОСОБА_2 , 1979 року народження підписано заяви щодо застосування допоміжних репродуктивних технологій з метою лікування безпліддя: запліднення з використанням яйцеклітин донора клініки, сперми чоловіка та укладено відповідний договір (т.1 а.с.143, 144, 146-148).

15.11.2016 ОСОБА_1 , 1980 року народження та ОСОБА_2 , 1979 року народження надали згоду на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболювання (т.1 а.с. 145).

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4 з 29.01.2002 здійснювала підприємницьку діяльність (т.1 а.с. 180, 181).

10.09.2008 ОСОБА_6 (батьку відповідача) було виплачено одноразово допомогу як потерпілому на виробництві кошти у розмірі 38 820,00 грн. (т.1 а.с. 184).

Згідно довідки про нараховані страхові виплати ОСОБА_6 . Фондом соціального страхування України у Дніпропетровській області за період з червня 2008 року по січень 2018 загальна сума індексації, фіксованої індексації та щомісячних страхових виплат становить 240 635, 04 грн. (т.1 а.с.185-188).

У відповідності до довідки ПАТ «Укрсиббанк» № 68-8-15-55 від 12.03.2018 ОСОБА_2 повернено позику, що було надано з цільовим призначенням: кредит у сумі 14 000, 00 дол. США на придбання квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 190).

20.03.2007 відповідачем було укладено договір на придбання стеклопакетів, їх встановлення, а також надано докази купівлі побутової техніки, оплату комунальних послуг (т. 1 а.с. 191-195, т.2 а.с.90-104).

Спільний відпочинок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , спільне проведення часу, спільне святкування, проведення часу з батьками позивача та родичами підтверджується фотосвітлини (т.1 а.с. 23-29, т.2 а.с. 165-188).

Згідно копії листа № 1012-к «Клініка репродуктивної медицини імені академіка В.І. Грищенка» ОСОБА_1 , 1980 року народження та ОСОБА_2 , 1979 року народження, з 02.10.2015 по 06.02.2017 знаходились на обстеженні та лікуванні у «Клініка репродуктивної медицини імені академіка В.І. Грищенка» (т.1 а.с. 10).

У відповідності до копії паспорту серії НОМЕР_1 місце проживання ОСОБА_1 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.8-9).

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що він разом працював із позивачем. Позивач познайомив його з відповідачем, після чого вони товаришували сім`ями, разом відпочивали. Сторони жили як одна сім`я, як дружина та чоловік. Неодноразово допомагав їм по господарству. Свідок неодноразово приїжджав до них у гості. Як позивач так і відповідач працювали. Сторони зі свідком спілкувались 2008 року по 2016 рік. ОСОБА_1 з 2017 року проживає у м.Запоріжжі. Сторони перестали проживати разом через те, що позивач почав жити з іншою жінкою.

Свідок ОСОБА_8 який є братом позивача показав, що знайомий із сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проводили разом час, їздили на природу, допомагав роботи ремонт у двокімнатній квартирі, неодноразово їздили у гості один до одного. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жили повноцінною сім`єю, як чоловік та дружина. Неодноразово ночував у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 лікувались від безпліддя. ОСОБА_1 оплачував роботи по ремонту ОСОБА_8 у квартирі де вони жили.

Свідок ОСОБА_9 , який є батьком позивача, показав суду, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом як одна сім`я, душа в душу, проходили разом лікування. Діти (сторони) вирішили купити квартиру і просили фінансової допомоги, на що свідок дав їм 5 000,00 дол. США, також допомагав придбати машину. За час спільного проживання діти придбали дві квартири.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були разом з 1999 року по 2017 рік, проживали разом. За час спільного життя за спільні кошти придбали дві квартири в яких самі робили ремонти та дві машини. Діти жили разом як одна сім`я.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що вона товаришує з ОСОБА_2 та її сестрою. Їй відомо, що квартиру АДРЕСА_1 придбали батьки ОСОБА_2 у вказаній квартирі проживала ОСОБА_2 та її сестра, на прохання ОСОБА_1 відповідач прописала його у квартирі. Особисто ОСОБА_1 свідок не бачила. Також була інша квартира.

Свідок ОСОБА_12 показала суду, що вона є рідною сестрою відповідача. Позивач разом із ОСОБА_2 , як одна сім`я ніколи не проживав. Зазначила, що її та відповідача батьки купили їм квартири. Вона разом із сестрою деякий час проживала разом, потім поїхала на жилий масив ОСОБА_13 . Реєстрація позивача у квартирі була без згоди свідка. ОСОБА_14 завжди представляла позивача лише як знайомого. Зазначила, що позивач не давав кошти ОСОБА_14 , квартира була придбана за кошти їхнього батька та ОСОБА_14 . Кошти на квартиру ОСОБА_14 витратила свої, можливо їй дали шанувальники.

Свідок ОСОБА_15 показала суду, що вона є рідною сестрою відповідача. Позивач разом із ОСОБА_2 , як одна сім`я ніколи не сусідкою відповідача. Зазначила, що позивач раз на тиждень приходи на ночівлю, відповідачку вона бачила частіше. Також свідок ОСОБА_15 показала суду, що не знає до якого року приходив позивач та бачила у вітальні тільки жіночі речі та дитину.

Свідок ОСОБА_4 показала суду, що вона є матір`ю відповідачки. Відповідачка працювала з 1999 року секретарем у ОСОБА_16 та з початку мешкала з молодшою сестрою, згодом отримала іпотеку в 14 000 дол.США, поручителем у вказаній іпотеці був чоловік свідка, кошти були відповідачки та свідка ОСОБА_4 та її чоловіка. Позивач ОСОБА_1 не допомагав ані в придбанні ані в ремонті квартири, ані в покупці меблів на її облаштування. Також свідок зазначила, що позивач ОСОБА_1 не пропонував відповідачці шлюб, і однією сім`єю позивач з відповідачем не жили.

ІІІ. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування у справі. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В підтвердження своїх заперечень зі сторони відповідача, в частині не проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 , було надано копії актів комісії у складі ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 з власними підписами, від 10.11.2016, 15.02.2017, 03.05.2017, 12.08.2017, 13.11.2017, 15.01.2018, 07.03.2018, 12.05.2018 (т.1 а.с.206-213, т.2 а.с.78-89).

Між тим, вказані докази судом відхиляються з огляду на те, що такі акти не містять ідентифікуючі дані про осіб (паспортні дані, адреса проживання, тощо), які вказані як склад комісії, що позбавляє суд можливості перевірити реальність таких осіб. Також суду не надано доказів повноваження вказаної комісії підтверджувати/встановлювати будь-які факти.

На підтвердження придбання за період спільного проживання транспортних засобів позивач надав фото інформації з програми, відображеної на екрані комп`ютера. Такі докази судом, також, відхиляються з огляду на те, що вказані докази не містять інформації щодо придбання спірного рухомого майна, а саме підстав набуття права власності на нього, що впливає на статус власності такого майна (спадщина, дарування, міна, купівля, тощо). Крім того, подані докази не засвідчені у порядку передбаченому законодавством.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 03 червня 2021 року у справі № 748/1943/19 (провадження № 61-5155св20) дійшов правого висновку про те, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) вказувала на те, що вирішуючи спір про поділ майна, необхідно як установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 р. у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 р. у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 р. у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 р. у справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 р. у справі № 490/10757/16-ц.

Так, положеннями ЦПК України визначено, що є доказами у цивільній справі, зокрема доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (частини перша, друга статті 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З досліджених у судовому засіданні доказів (показів свідків, медичної документації, фото світлин) судом було встановлено, що дійсно сторони з 01.01.2004 по 22.04.2017 проживали разом, як чоловік та жінка.

Посилання відповідача на те, що у сторін були лише дружні відносини очевидно спростовується тим, що місце проживання позивача було зареєстровано у спірній квартирі, сторони разом проходили довготривале лікування від безпліддя та великим обсягом фото світлин з яких вбачається спільне проведення часу, відпочинку, свят, сімейного життя, проведення часу разом із родичами однієї та іншої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що майно, набуте сторонами за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, а тому наявні підстави для застосування 74 СК України.

В той же час, відповідно до пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Між тим, суд, звертає увагу на той факт, що стороною відповідача не доведено жодним належним, достатнім та допустимим доказом, що квартира АДРЕСА_1 була придбана повністю за її кошти, кошти її батьків.

При цьому, суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_12 , яка є рідною сестрою відповідача, про те, що спірні квартири були придбані їхніми батьками з огляду на відсутність доказів на підтвердження відповідних обставин.

Враховуючи, той факт, що сторони на час придбання спірного майна проживали разом як сім`я, суд вважає, що позов в частині визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 42,1 кв.м., житловою площею 25,1 кв.м, підлягає задоволенню.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Позовні вимоги в частині визнання спільною сумісною власністю рухомого майна, а саме: транспортних засобів марки Mitsubishi Lancer та Mercedes-Benz Vito суд вважає необхідним залишити без задоволення з огляду на таке.

Суду не було надано жодного належного, допустимого та достатнього доказу на підтвердження обставин придбання вказаних вище транспортних засобів сторонами у період з 01.01.2004 по 22.04.2017. Окрім того, суд звертає увагу, що зі змісту первісної позовної заяви вбачається, що спірні транспортні засоби були відчужені відповідачем на користь інших осіб, однак відповідних доказів суду не надано.

Таким чином, у разі підтвердження придбання сторонами спірних транспортних засобів у період з 01.01.2004 по 22.04.2017, та подальше їх відчуження без згоди іншого з подружжя/сторони у справі, з особи, яка відчужила рухоме майно без згоди іншого з подружжя/сторони у справі, підлягає стягненню грошова компенсація дійсної (ринкової) вартості 1/2 частини спірних транспортних засобів саме на час розгляду справи, а не у відповідності до суми вказаної у договорі купівлі-продажу транспортного засобу, що є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.10.2020 по справі № 537/78/19, від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц.

В той же час, з рахуванням відсутності доказів дійсної ринкової вартості спірних транспортних засобів на час розгляду справи, не заявлення позивачем відповідної вимоги, компенсація 1/2 є наразі неможливою. Що не позбавляє сторону звернутись до суду з відповідною вимогою.

Вимога про визнання спільною сумісною власністю квартири АДРЕСА_2 , яка 05.05.2017 була відчужена на підставі договору дарування ОСОБА_4 /матері відповідача, задоволенню, також, не підлягає.

Так, частинами 2,3 ст. 65 СК України передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

З огляду на відсутність вимоги зі сторони позивача про недійсність укладеного правочину (договору з відчуження квартири АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_4 ), а також те, що наразі власником спірної квартири є ОСОБА_4 , яка не була залучена у справі як відповідач/сторона договору з відчуження спірної квартири, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги про визнання спільною сумісною власністю квартири АДРЕСА_2 .

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Частина 1 ст. 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру у розмірі 640 грн. (встановлення факту) та 320 грн. за подання заяви про забезпечення позову, позивач просив відстрочити сплату судового збору за вимоги майнового характеру через відсутність можливості провести оцінку оспорюваного майна.

Так, у разі якщо судовий збір до ухвалення рішення у справі сплачено не було, а рішення ухвалено на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у дохід Державного бюджету України. Також, якщо сплату не здійснено, суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути несплачену суму судового збору при ухваленні судового рішення.

Так, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, а саме встановлення факту та визнання спільною сумісною власністю одного об`єкта із заявлених чотирьох (рухомого/нерухомого майна) суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 960,00 грн. (сплачений судовий збір позивачем за забезпечення позову, за задоволену вимогу про встановлення факту), а також стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за задоволену вимогу про визнання спільною сумісною власністю квартири, у розмірі 640,00 грн., та з позивача на користь держави судовий збір у розмірі 1 920,00 грн. як із вимог у задоволення яких судом було відмовлено. Суд звертає увагу, що розміри ставок судового збору визначаються з урахуванням розміру від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна позовна заява, інша заява подані до суду.

Керуючись ст. ст. 60-74, СК України, статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 , паспорт серії НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 до 22.04.2017 включно.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42,1 кв.м., житловою площею 25,1 кв.м.

В іншій частині позову відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 960,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 920,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 09 серпня 2022 року.

Суддя Г.О. Кухтін