Провадження № 2-з/522/256/22
УХВАЛА

09 серпня 2022 року м. Одеса

Приморського районного суду м. Одеси

у складі: головуючого судді Бондар В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Зеленюк П.О.,

розглянувши у судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Одеський державний нотаріальний архів, Приморська державна нотаріальна контора у м. Одеса, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Лічман Інна Миколаївна, про визнання правочину удаваним, застосування наслідків удаваності правочину, визнання права власності на майно та поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

12.11.2021 ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 поділ майна подружжя.

Ухвалою Приморського районного суду від 18.11.2021 було відкрито провадження по справі.

Представник відповідача ОСОБА_1 , 24.03.2022 року звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання правочину удаваним, застосування до удаваних правочинів дарування правил договорів купівлі-продажу поділ майна подружжя. Станом день постановлення цієї ухвали питання про прийняття зустрічного позову судом не вирішено.

28.07.2022 представником позивача за зустрічним позовом було подано до суду заяву про забезпечення позову, згідно якого вона просить у рамках забезпечення зустрічного позову накласти арешт об`єкти нерухомості, що є спільним майном подружжя, але були набуті на ім`я відповідачки за зустрічним позовом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи від 28.07.2022 заява про забезпечення позову була розподілена на суддю Шенцеву О.П.

01.08.2022 від представника ОСОБА_1 надійшло до суду клопотання про повторний автоматизований розподіл заяви про забезпечення позову 2-з/522/256/22 (справа 522/21779/21-ц) між суддями. Вказане клопотання було мотивовано тим, що суддя Шенцева О.П., що розглядає справу №522/21779/21-ц та на яку було здійснено авторозподіл заяви про забезпечення позову 2-з/522/256/22, з 01.08.2022 перебуває у відпусці 14 і більше днів на підставі наказу Голови Приморського районного суду м. Одеси Кічмаренко С. М. від 19.07.2022 р. №87-в/тм/с.

Згідно протоколу про повторний автоматизований розподіл від 05.08.2022 заява про забезпечення позову 2-з/522/256/22 (справа 522/21779/21-ц) була розподілена на суддю Бондар В.Я.

У судовому засіданні 09.08.2022 ОСОБА_2 підтримала подану заяву та просила задовольнити.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 залишив вирішення питання про забезпечення позову на розсуд суду.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Згідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали заяви, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Згідно із зустрічним позовом ОСОБА_1 заявлені, у тому числі, наступні вимоги:

1) Визнати удаваними Договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., та зареєстрованого в реєстрі під номером 1867 від 14.02.2004, що був укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 предметом якого є дача, що складає 87/1000 частини Дачно-будівельного кооперативу «Відпочинок-2», яка знаходиться в м. Одеса по вулиці Червоних Зорь 9 та Договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори, Петрушенко Т.А., та зареєстрованого в реєстрі під номером 2-542 від 20.02.2004, що був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 предметом якого є дача, що складає 73/1000 частини Дачно-будівельного кооперативу «Відпочинок-2», яка знаходиться в м. Одеса по вулиці Червоних Зорь 9, застосувавши до них правила про договір купівлі-продажу;

2) Визнати дачу, що складає 87/1000 частини Дачно-будівельного кооперативу «Відпочинок-2», яка знаходиться в АДРЕСА_1 , набуту ОСОБА_3 14.02.2004 року на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., та зареєстрованого в реєстрі під номером 1867 та дачу, що складає 73/1000 частини Дачно-будівельного кооперативу «Відпочинок-2», яка знаходиться в АДРЕСА_1 , набуту ОСОБА_3 20.02.2004 року на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори, Петрушенко Т.А., та зареєстрованого в реєстрі під номером 2-542 спільною сумісною власністю подружжя;

3) Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку:

- дачі, що складає 87/1000 частини Дачно-будівельного кооперативу «Відпочинок-2», яка знаходиться в АДРЕСА_1 ;

- земельної ділянки площею 0,0362 га, розташовану на території АДРЕСА_2 зорь під номером 9/13 кадастровий №:54:001:0082;

- дачі, що складає 73/1000 частини Дачно-будівельного кооперативу «Відпочинок-2», яка знаходиться в АДРЕСА_1 ;

- квартири АДРЕСА_3 загальною площею 83.9 м. кв., житловою площею 51,5 кв. м.;

- квартири АДРЕСА_4 загальною площею 116,1 м. кв., житловою площею 39,8 кв. м. (реєстраційний номер майна 34846014);

- квартиру АДРЕСА_5 загальною площею 81,0 м. кв., житловою площею 41,6 кв. м. (реєстраційний номер майна 34846097);

- стояночного місця №24, що знаходиться у АДРЕСА_6 та складається в цілому з одного стояночного міста, нежитлового приміщення, загальною площею 14.5 кв. м. (реєстраційний номер майна 6006130)

- земельної ділянки площею 0,048 га, яка знаходиться за адрусою: АДРЕСА_7 , кадастровий №:02:002:0987

- квартири АДРЕСА_8 загальною площею 60,2 м. кв., житловою площею 36,3 кв. м. (реєстраційний номер майна 19313094)

- нежитлового приміщення офісу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 загальною площею 58,2 м. кв. (реєстраційний номер майна 32961170)

Все вищезазначене майно було придбано сторонами спору у шлюбі за відплатними договорами, два з яких були оформлені, як договори дарування, за якими майно було набуто ОСОБА_3 .

Позивач за зустрічним позовом також звертає увагу суду на те, що одна із земельних ділянок (земельна ділянка площею 0,0715 га, розташована на території АДРЕСА_10 ), на якій знаходиться один з двох будинків був «подарований» ОСОБА_3 того ж дня (14.02.2004 року), коли ОСОБА_1 набув на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. та зареєстрованого в реєстрі під номером 1864, право власності на земельну ділянку, що розташована під цим будинком.

Зазначене і було підставою для звернення до суду із зустрічним позовом про визнання правочинів удаваними, застосування до удаваних правочинів дарування правил договорів купівлі-продажу, визнання права власності на майно та поділ майна подружжя.

Відтак, вимоги позивача за зустрічним позовом мають майновий характер, між сторонами виник спір щодо поділу спільного майна подружжя.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про прийняття зустрічного позову. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову (Постанова Верховного суду справа №308/8567/20, провадження № 61-3480сво21 від 14.06.2021)

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9від 22грудня 2006року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала. щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд вбачає, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно подружжя про поділ якого заявлено у позові є адекватним та ефективним способом забезпечення позову (Постанова Верховного суду по справі №756/2609/20, провадження №61-11479св20 від 23.12.2020)

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника.

При цьому суд вважає, що таке забезпечення позову не порушує принципів змагальності та процесуальної рівності сторін. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Із урахуванням ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Суд не вбачає підстав вимагати від позивача за зустрічним позовом зустрічного забезпечення, оскільки обставини, за яких суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення у відповідності до положень ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відсутні.

При викладених обставинах та керуючись ст. ст. 149-154, 157, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі № 522/21779/21, шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна:

-Дачу, що складає 87/1000 частини Дачно-будівельного кооперативу «Відпочинок-2», яка знаходиться в

АДРЕСА_11 кадастровий №:54:001:0082;

-Дачу, що складає 73/1000 частини Дачно-будівельного кооперативу «Відпочинок-2», яка знаходиться в АДРЕСА_1 ;

-Квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 83,9 кв.м., житловою площею 51,5 кв.м.;

-Квартиру АДРЕСА_12 , загальною площею 116,1 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м. (реєстраційний номер нерухомого майна 34846014);

-Квартиру АДРЕСА_13 , загальною площею 81,0 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м. (реєстраційний номер нерухомого майна 34846097);

-Стояночне місце №24, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_14 та складається в цілому з одного стояночного місця, нежитлового приміщення, загальною площею 14,5 кв.м. (реєстраційний номер майна 6006130);

-Земельну ділянку площею 0,048 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , кадастровий №:02:002:0987;

-Квартиру АДРЕСА_8 , загальною площею 60,2 кв.м., житловою площею 36,3 кв.м. (реєстраційний номер майна 19313094);

-Нежитлове приміщення офісу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 , загальною площею 58,2 кв.м. (реєстраційний номер майна 32961170).

Ухвала про забезпечення позову набуває законної сили з дня її підписання суддею та підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Згідно з ст. 354 та відповідно до п. 8 та п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 09 серпня 2022 року.

Суддя В.Я. Бондар