Справа № 558/10/22
номер провадження 2/558/38/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2022 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово Феха Т.С., при секретарі судового засідання Ковальській Л.С., з участю представника позивача Петлюка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість згідно Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 6 грудня 2014 року в розмірі 51996,69 гривень.

В позовній заяві позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" вказує про те, що відповідно до укладеної 6 грудня 2014 року між сторонами Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода від 6 грудня 2014 року) ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 29179,75 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості відповідач зобов`язувався проводити, починаючи з 1 по 25 число кожного місяця шляхом надання банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом.

При підписанні Генеральної угоди від 6 грудня 2014 року, відповідач ОСОБА_1 підтвердив те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» Умовами та Правилами, Тарифами складає між ним та Банком кредитний договір.

Банком свої зобов`язання перед відповідачем виконано, однак відповідач ОСОБА_1 порушив умови Генеральної угоди від 6 грудня 2014 року щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами. Відповідач ОСОБА_1 не надав позивачеві своєчасно кошти для погашення заборгованості за кредитним договором.

Через невиконання відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за Генеральною угодою від 6 грудня 2014 року станом на 6 грудня 2021 року виникла заборгованість в розмірі 116825,09 гривень, що складається з: 29179,75 гривень заборгованості за тілом кредиту; 15813,80 гривень заборгованості за відсотками за користування кредитом; 56112,87 гривень заборгованості за пенею; 15718,67 гривень штрафу відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди від 6 грудня 2014 року.

Законодавством України не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець має право на свій розсуд вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.

З вказаних підстав у позовній заяві позивача Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь 51996,69 гривень заборгованості за Генеральною угодою від 6 грудня 2014 року та понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги позивача підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив про те, що позовні вимоги позивача не визнає, просив залишити їх без задоволення, а справу розглянути без його участі. Заперечуючи проти позовних вимог позивача, відповідач ОСОБА_1 вказував про те, що позивачем нараховано проценти за користування кредитом та пеню поза межами строку кредитування. Відповідач ОСОБА_1 , вважав, що право позивача нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Генеральною угодою від 6 грудня 2014 року передбачено, що погашення заборгованості здійснюється шляхом внесення у період з 1 по 25 число кожного місяця платежу в сумі 2567,19 гривень. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 31 грудня 2015 року (п. 2.1. Генеральної угоди від 6 грудня 2014 року). Крім того, п. 2.2. Генеральної угоди від 6 грудня 2014 року передбачено, що при порушенні позичальником строків повернення заборгованості, зазначених в цій Генеральній угоді, більш ніж на 31 день, по зобов`язаннях, строк яких не настав, строком повернення кредиту вважається 32 день з моменту порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 32 дня порушення вважається простроченою.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 зазначив про те, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що з 6 грудня 2014 року і до кінця строку кредитування (31 грудня 2015 року) ним не здійснювались будь-які щомісячні платежі на погашення заборгованості. Таким чином, згідно п.п. 2.1, 2.2 Генеральної угоди від 6 грудня 2014 року, враховуючи, що з 1 січня по 25 січня 2015 року ним не здійнено щомісячного платежу, строк повернення кредиту вважається таким, що настав на 32 день з моменту виникнення порушення, тобто 26 лютого 2015 року. Вважає, що право позивача нараховувати проценти за користування кредитом і неустойку, передбачені договором, припинилось зі спливом строку кредитування - 26 лютого 2015 року. Проте, згідно наданого банком розрахунку, позивач безпідставно продовжував нараховувати проценти за користування кредитом.

Крім того, у відзиві на позову заяву, відповідач ОСОБА_1 зазначив про те, що позивач (банк) звернувся до суду з позовом поза межами строку позовної давності. П. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, витяг з яких додано до позовної заяви, передбачено збільшення позовної давності до 50 років. Однак, банком не надано доказів, що саме з таким витягом з Умов та правил надання банківських послуг він був ознайомлений та з ним погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також Генеральну угоду від 6 грудня 2014 року та, що на час укладення угоди, відповідні Умови та правила надання банкіських послуг передбачали відповідне збільшення позовної давності.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення пені в розмірі 7003,14 гривень, то у відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 , вважав такі вимоги необгрунтованими, посилаючись на те, що умовами Генеральної угоди від 6 грудня 2014 року не визначено розмір та порядок сплати пені, а також позивачем не зазначено конкретний період за який її нараховано (а.с. 89-96).

Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до наступного висновку.

Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі.

Позивачем до суду подано клопотання про огляд веб-сайту Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 відмовився від такого клопотання і така відмова була прийнята судом.

В ході розгляду справи сторони (їх представники) інших заяв та/чи клопотань по суті справи до суду не подавали.

Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо.

Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надавати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що 17 липня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до ЗАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про надання банківських послуг кредиту на таких умовах: валюта кредиту гривня, строк дії 04/08, базова процентна ставка 36% з розрахунку 360 днів у році, строк дії кредитного ліміту відповідає терміну дії картки, порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитися, як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списання банком коштів з дебетної карти.

Така заява ОСОБА_1 не містить відомостей про суму кредитного ліміту (а.с. 11).

У заяві ОСОБА_1 від 17 липня 2006 року вказано про те, що він ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, а також надав згоду на те, що його заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають кредитний договір між сторонами, що відповідає положенням ст. 634 ЦК України.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, укладеної 6 грудня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (а.с. 12), банк надає позичальникові строковий кредит в сумі 29179,75 гривень на строк 12 місяців, з 6 грудня 2014 року по 31 грудня 2015 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку для споживчих цілей в сумі 29179,75 гривень, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти в розмірі 0,833% на місяць на суму залишку по кредиту в зазначені у заяві, Умовах і правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця шляхом надання позичальником банку грошових коштів (щомісячний платіж) в сумі 2567,19 гривень для погашення заборгованості за кредитом, що складається з заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов і правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31 грудня 2015 року.

Із змісту Генеральної угоди від 6 грудня 2014 року вбачається, що така угода укладалась між сторонами з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань згідно кредитного договору від 17 липня 2006 року (а.с. 12).

З 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 52, 53).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 (а.с. 9) позивачем 6 грудня 2014 року встановлений кредитний ліміт на кредитну карту в сумі 29179,75 гривень.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Згідно розрахунку позивача вбачається, що станом на 6 грудня 2021 року ОСОБА_1 відповідно до Генеральної угоди від 6 грудня 2014 року позивачем нараховано заборгованість в розмірі 51996,69 гривень, з яких: 29179,57 гривень заборгованості за кредитом (тілом кредиту), 15813,80 гривень заборгованості за відсотками, 7003,14 гривень пені (а.с. 5, 6).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із змісту розрахунку позивача вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до Генеральної угоди від 6 грудня 2014 року позивачем нараховано заборгованість за відсотками за період з 6 грудня 2014 року по 6 грудня 2021 року в розмірі 15813,80 гривень.

Проте, дослідженою Генеральною угодою від 6 грудня 2014 року встановлено, що сторони за угодою визначили строк виконання сторонами своїх зобов`язань за такою угодою не пізніше 31 грудня 2015 року.

Генеральною угодою від 6 грудня 2014 року сторони угоди не визначали своїх зобов`язань після закінчення строку кредитування (31 грудня 2015 року).

Із змісту розрахунку суми заборгованості за Генеральною угодою від 6 грудня 2014 року встановлено, що у період часу з 6 грудня 2014 року по 31 грудня 2015 року відповідач ОСОБА_1 повернення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом не здійснював (а.с. 5).

Відповідно до п.п. 2.2 Генеральної угоди від 6 грудня 2014 року у разі порушення позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах і правилах, більше ніж на 31 день, по зобов`язаннях строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається таким, що настав на 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32 дня порушення, вважається простроченою.

Із наданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості за Генеральною угодою від 6 грудня 2014 року встановлено, що станом на 31 січня 2016 року заборгованість за кредитом складала: 29179,75 гривень заборгованості за кредитом, 3582,62 гривень заборгованості за процентами.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за Генеральною угодою від 6 грудня 2014 року та виписки банку (а.с. 5-8) ОСОБА_1 здійснював погашення заборгованості за Генеральною угодою від 6 грудня 2014 року, а саме: 1 вересня 2017 року в сумі 2678,23 гривень, 30 жовтня 2017 року в сумі 454,55 гривень, 11 квітня 2018 року - в сумі 392,82 гривень, 17 травня 2018 року в сумі 454,55 гривень, 25 червня 2018 року в сумі 1363,64 гривень, 12 липня 2018 року - в сумі 1363,64 гривень, 10 серпня 2018 року - в сумі 1363,64 гривень, 13 вересня 2018 року - в сумі 1363,64 гривень, 12 жовтня 2018 року - в сумі 1363,64 гривень, 12 листопада 2018 року - в сумі 1363,64 гривень, 12 грудня 2018 року - в сумі 1363,64 гривень, 17 січня 2019 року - в сумі 1363,64 гривень, 8 лютого 2019 року - в сумі 1363,64 гривень. Всього відповідачем ОСОБА_1 згідно Генеральної угоди від 6 грудня 2014 року сплачено 16252,67 гривень.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача щодо стягнення заборгованості за Генеральною угодою від 6 грудня 2014 року в розмірі 16509,46 гривень заборгованості за кредитом (тілом кредиту). При цьому, суд враховує, що станом на 31 січня 2016 року (дату, коли заборгованість за угодою вважалася простроченою) заборгованість ОСОБА_1 за Генеральною угодою від 6 грудня 2014 року складала 29179,75 гривень заборгованості за кредитом, 3582,62 гривень заборгованості за відсотками, а тому з урахуванням сплачених відповідачем коштів на погашення заборгованості, суд вважає обгрунтованими позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за Генеральною угодою від 6 грудня 2014 року в розмірі 16509,46 гривень (29179,75 + 3582,62 16252,67 = 16509,46).

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Генеральною угодою від 6 грудня 2014 року за період з лютого 2016 року по 6 грудня 2021 року, суд приходить до висновку про безпідставність таких вимог позивача, оскільки вказаною угодою сторонами не передбачалося стягнення процентів після закінчення строку кредитування (31 грудня 2015 року).

При вирішення спору в частині позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 7003,14 гривень пені, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення таких позовних вимог позивача, оскільки Генеральною угодою від 6 грудня 2014 року сторони не передбачили умов про стягнення пені у разі невиконання позичальником грошових зобов`язань за угодою.

Вимог про відповідальність відповідача за порушення грошового зобов`язання згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач не ставив.

Посилання позивача про проведення нарахування заборгованості відповідача за Генеральною угодою від 6 грудня 2014 року відповідно до Умов та правил надання банківських послуг не заслуговують на увагу, оскільки доказів підписання відповідачем Умов та правил надання банківських послуг, а отже ознайомлення з ними та їх прийняття, в редакції наданій позивачем до позовної заяви, до суду не надано.

Так, позивачем до суду не надано Умов та Правил надання банківський послуг, Тарифів банку, чи інших документів, які були б підписані сторонами кредитного договору (Генеральної угоди від 6 грудня 2014 року) на час його укладення, що свідчило б про встановлення і погодження при укладенні такого договору умов про розмір відсоткової ставки, нарахування пені тощо.

У Постанові від 3 липня 2019 року по справі № 342/180/19 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позиції відповідно до якої без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Надані позивачем до суду Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача.

Щодо посилань та заяви відповідача ОСОБА_1 на звернення до суду позивачем з позовом після спливу строку позовної давності, та необхідність застосування позовної давності до позовних вимог позивача, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Дослідженим розрахунком заборгованості встановлено, що ОСОБА_1 здійснював погашення заборгованості за Генеральною угодою від 6 грудня 2014 року 1 вересня 2017 року в сумі 2678,23 гривень, 30 жовтня 2017 року в сумі 454,55 гривень, 11 квітня 2018 року в сумі 392,82 гривень, 17 травня 2018 року в сумі 454,55 гривень, 25 червня 2018 року в сумі 1363,64 гривень, 12 липня 2018 року в сумі 1363,64 гривень, 10 серпня 2018 року в сумі 1363,64 гривень, 13 вересня 2018 року в сумі 1363,64 гривень, 12 жовтня 2018 року в сумі 1363,64 гривень, 12 листопада 2018 року в сумі 1363,64 гривень, 12 грудня 2018 року в сумі 1363,64 гривень, 17 січня 2019 року - в сумі 1363,64 гривень, 8 лютого 2019 року - в сумі 1363,64 гривень.

Суд приходить до висновку, що сплата відповідачем заборгованості за Генеральною угодою від 6 грудня 2014 року свідчить про визнання ним заборгованості та про переривання перебігу позовної давності щодо вимог позивача. Разом з тим, з часу часткового погашення заборгованості за Генеральною угодою від 6 грудня 2014 року строк позовної давності не минув.

При цьому, посилання відповідача на не надання позивачем документів, що підтверджували б сплату ним заборгованості за кредитом, суд не бере до уваги, оскільки згідно п. 2.11 Генеральної угоди від 6 грудня 2014 року позивачеві надано право здійснювати погашення заборгованості по кредиту за рахунок будь-яких коштів, розміщених на рахунках відповідача.

З урахуванням встановлених обставин справи, досліджених доказів по справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача 16509,46 гривень заборгованості за тілом кредиту.

В решті вимог позивача слід відмовити.

Позивачем понесені судові витрати, що становлять 2270,00 гривень (а.с. 1) судового збору, сплаченого на час подання до суду позовної заяви.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд покладає на відповідача ОСОБА_1 витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 720,75 гривень (16509,46 гривень х 2270,00 гривень : 51996,69 гривень = 720,75 гривень).

Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору немає.

У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на положення ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України № 435-ІV від 16 січня 2003 року.

Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованим.

Відповідно до ст.ст. 526, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, буд. 1Д, ) заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 6 грудня 2014 року в розмірі 16509 (Шістнадцять тисяч п`ятсот дев`ять) гривень 46 копійок заборгованості за тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, буд. 1Д, ) судові витрати в розмірі 720,75 гривень сплаченого судового збору.

В решті вимог позивача відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Демидівський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.С. Феха.

Повний текст рішення складено 5 серпня 2022 року.