Справа № 361/515/22
Провадження № 2/361/2306/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

11 липня 2022 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Лелеки В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання осіб таким, що втратили право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

21 січня 2022 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом.

Свій позов позивач обґрунтовує тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на праві приватної власності належить 3/5 частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 20 січня 2010 р.

Рішенням Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області № 11 від 10 січня 2017 року адреса об`єкту нерухомого майна в м. Бровари, Київської області була змінена: на АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 10 січня 2017 року.

Згідно з будинкової книги в будинку АДРЕСА_1 , Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області зареєстровані громадяни (будинкова книга):син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 17 січня 2017 року,колишня дружина сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована з 17 січня 2017 року.

Позивач зазначила, що відповідач перебувала у зареєстрованому шлюбі з її сином ОСОБА_3 , проте 01 вересня 2020 року Броварським міськрайонним ВДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_1 від 01 вересня 2020 року.

У вересні 2020 року відповідач припинила спільне проживання, а саме зібрала свої речі, покинула приміщення і поїхала проживати в інше місце на постійне місце проживання.Будь яких перешкод у користуванні житловим приміщенням ні позивач, ні члени її сім`ї відповідачу не чинили.

Відповідач ОСОБА_2 не проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 , понад один рік (з вересня 2020 року), про що 15 вересня 2021 року депутатом Броварської міської ради Броварського району Київської області Левенцовим В.В. складено Акт обстеження умов проживання.

Разом з тим, відповідач не користується будинком як своїм житлом, її речі у квартирі відсутні, витрат на утримання квартири відповідач не несе, за комунальні послуги не сплачує.

14 лютого 2022 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання на 09 червня 2022 року.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги повністю, пояснення надала аналогічні змісту позовних вимог, просила позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи був повідомлена у встановленому законом порядку.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що раніше у житловому будинку АДРЕСА_1 , проживав син позивача ОСОБА_3 разом із своєю дружиною ОСОБА_2 . Приблизно з вересня 2020 року свідок помітила, що у будинку перестала проживати ОСОБА_2 , але причини її відсутності їй не відомі. Будь яких сварок, скандалів щодо проживання або не проживання ОСОБА_2 у будинку вона не чула.

За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Провівши заочний розгляд справи, допитавши свідка ОСОБА_4 , дослідивши письмові докази у справі, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на праві приватної власності належить 3/5 частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 20 січня 2010 р. (а.с. 5)

Рішенням Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області № 11 від 10 січня 2017 року адреса об`єкту нерухомого майна в м. Бровари, Київської області була змінена: на АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 10 січня 2017 року. (а.с.6)

Згідно з будинкової книги в будинку АДРЕСА_1 , Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області зареєстровані громадяни (будинкова книга):син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 17 січня 2017 року,колишня дружина сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована з 17 січня 2017 року. (а.с.7-10)

01 вересня 2020 року Броварським міськрайонним ВДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_1 від 01 вересня 2020 року.

Згідно Акту обстеження умов проживання складеного 15 вересня 2021 року депутатом Броварської міської ради Броварського району Київської області Левенцовим В.В., встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 , понад один рік (з вересня 2020 року).

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме враховуючи, що ОСОБА_2 за вказаною вище адресою не проживає понад один рік й не користується будинком, суд вважає за можливе визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування будинком, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 321, 391 ЦК України, ст.ст. 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Радзівіл А.Г.