Провадження № 2/127/2759/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді: Жмудя О.О., при секретарі судового засідання Матвеєвій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , як законного представника неповнолітньої ОСОБА_3 , за участі органу опіки і піклування Вінницької міської ради, про встановлення порядку користування квартирою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , який також являвся чоловіком відповідачки ОСОБА_2 та батьком неповнолітньої ОСОБА_3 , після його смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , а тому державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори видані свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до яких спадкоємцями є позивач ОСОБА_1 3/5 частки, відповідачка ОСОБА_2 1/5 частки, та її дочка ОСОБА_3 1/5 частки.

Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи №48012 на квартиру АДРЕСА_1 квартира складається з коридору 74-1 площею 7,6 кв.м., ванної 74-2 площею 2,7 кв.м., туалету 74-3 площею 1,2 кв.м., кухні 74-4 площею 7,2 кв.м. , кімнати 74-5 площею 15,8 кв.м. , кімнати 74-6 площею 11,7 кв.м. , балкону 0,8 кв.м. , лоджії площею 1,4 кв.м. , загальна площа квартири становить 48,4 кв.м., а житлова - 27,5 кв.м.

Між сторонами виник спір з приводу володіння та користування вказаною квартирою.

Виходячи з жилої площі спірної квартири та часток сторін у праві спільної власності на квартиру, позивачка вважає, що має право на надання їй у користування 16,5 кв.м жилої площі з розрахунку: 27,5 кв.м. : 5 х 3 = 16,5 кв.м, а відповідачка разом із своєю неповнолітньою донькою мають право на надання їм у спільне користування 11,0 кв.м. жилої площі з розрахунку: 27,5 кв.м.: 5 х 2 = 11,00 кв.м.

За вказаних обставин позивачка просить суд встановити порядок користування житловим приміщенням (квартирою) квартиру АДРЕСА_1 , а саме: виділивши у її користування ОСОБА_1 житлове приміщенням кімнату 74-5 площею 15,8 кв.м, а в користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житлове приміщення 74-6 площею 11,7 кв.м.

Допоміжні приміщення коридор 74-1 площею 7,6 кв.м., ванну 74-2 площею 2,7 кв.м., туалет 74-3 площею 1,2 кв.м., кухню 74-4 площею 7,2 кв.м., балкон 0,8 кв.м., лоджію площею 1,4 кв.м. залишити в спільному користуванні.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2020 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 27).

04.11.2020 року скориставшись своїми процесуальними правами, передбаченими ст. 178 ЦПК України, до суду надійшов відзив відповідачки ОСОБА_2 , в якому вона не визнає пред`явлені щодо неї та її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 позовні вимоги, заперечує проти задоволення позову, та вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з наступного. Вважає, що їй та її доньці, та позивачці неправильно нотаріус оформив долі в спадщині, вона не згодна на 1/5 частки, так як вважає, що має право за законом на 1/2 частку квартири, як співвласник та ще в порядку спадкування, як дружина померлого на 1/10 частки, а взагалі на 6/10 частки квартири. (а.с. 50-51).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.11.2020 у даній справі провадження було зупинено до розгляду цивільної справи № 127/18349/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та Вінницької міської ради за участю третіх осіб : Першої вінницької державної нотаріальної контори, Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визначення частки у спільній сумісній власності подружжя, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. (а.с. 61).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.03.2022 у даній справі провадження відновлено, у зв`язку із тим, що 03.11.2021 Вінницьким міським судом Вінницької області у цивільній справі № 127/18349/20 винесено рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , яке згідно постанови Вінницького апеляційного суду від 18.01.2022 набрало законної сили 18.01.2022.

05.05.2022 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області задоволено заяву судді Вінницького міського суду Вінницької області Венгрин О.О. про самовідвід (прийнято самовідвід) у даній цивільній справ.

06.05.2022 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, визначено суддю Вінницького міського суду Вінницької області Медяну Ю.В. та справу передано до її провадження.

09.05.2022 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області задоволено заяву судді Вінницького міського суду Вінницької області Медяної Ю.В. про самовідвід (прийнято самовідвід) у даній цивільній справ.

16.05.2022 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, визначено суддю Вінницького міського суду Вінницької області Жмудя О.О. та справу передано до його провадження.

17.05.2022 на підставі ухвали судді Вінницького міського суду Вінницької області Жмудя О.О. цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб.

07.06.2022 на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі до закінчення касаційного розгляду цивільної справи № 127/18349/20 - відмовлено.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Панасюк І.І. у судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій просив розгляд справи проводити без його та позивачки присутності, підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Малик О.В. надіслав на електрону адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомляла.

Представник третьої особи органу опіки і піклування Вінницької міської ради у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 123), який також являвся чоловіком відповідачки ОСОБА_2 та батьком неповнолітньої ОСОБА_3 (а.с. 56), та після його смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29.06.2018 державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М. В., зареєстроване в реєстрі за № 2-1445 та зроблено запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 3/5 частки спадкової квартири АДРЕСА_1 ( а.с. 136-138).

Згідно із свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11.08.2018 державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М. В., зареєстроване в реєстрі за № 2-1652 та зроблено запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/5 частки спадкової квартири АДРЕСА_1 (а.с. 129-131).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11.08.2018 державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М. В., зареєстроване в реєстрі за №2-1652 та зроблено запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 1/5 частки спадкової квартири АДРЕСА_1 .

Тобто, позивачка та відповідачка разом із своєю неповнолітньою донькою є співвласниками квартири АДРЕСА_1 та між ними не досягнуто згоди щодо певного порядку користування квартирою.

Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереженні спільного майна, у сплаті податків, зборів, обов`язкових платежів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Встановлення конкретного порядку користування квартирою необхідне для можливості розподілу особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг за квартиру.

Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 380 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятними. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно п.14 постанови № 20 від 22.12.1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності» можливо встановлення порядку користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов та п.6 Постанови №7 від 04 жовтня 1991 року « Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у цьому разі окремі підсобні приміщення ( кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Поділ квартири в натурі, в даному випадку, є неможливим, оскільки сторонам неможливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири.

Згідно технічного паспорту виготовленого КП «Вінницького обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації» квартира АДРЕСА_1 є двохкімнатною, яка складається з коридору 74-1 площею 7,6 кв.м., ванної 74-2 площею 2,7 кв.м., туалету 74-3 площею 1,2 кв.м., кухні 74-4 площею 7,2 кв.м., кімнати 74-5 площею 15,8 кв.м., кімнати 74-6 площею 11,7 кв.м., балкону 0,8 кв.м., лоджії площею 1,4 кв.м., загальна площа квартири становить 48,4 кв.м., а житлова - 27,5 кв.м. (а.с. 116-118).

Відповідно до ст.355ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Майно може належать особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

За положенням ч 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні

За ч. 1 ст.357ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, відповідно до розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року № 6-1500 цс15.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, у користування сторонам спору необхідно надати приміщення, відповідно прирівняних до розміру їх часток у праві власності на спільне майно.

Тому, запропонований позивачем порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , з виділенням позивачу кімнати 74-5 площею 15,8 кв.м., а відповідачам кімнати 74-6 площею 11,7 кв.м., та залишення в спільному користування допоміжних приміщень: коридор 74-1 площею 7,6 кв.м., ванну 74-2 площею 2,7 кв.м., туалет 74-3 площею 1,2 кв.м., кухню 74-4 площею 7,2 кв.м., балкон 0,8 кв.м., лоджію площею 1,4 кв.м., на думку суду в повній мірі відповідатиме розміру належної частки квартири кожного і даний порядок користування квартирою не буде порушувати право власності відповідно до їх часток в квартирі.

З урахуванням вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи, а відтак підлягають задоволенню.

Окрім того, в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп понесений позивачем при подачі позову (а.с.5).

Згідно з п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а саме у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20).

Отже, позивач та її представник не подали суду доказів здійснених позивачем витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Інформація, яка міститься в орієнтованому розрахунку вартості послуг за правову допомогу від 08.04.2022, договір про надання правової допомоги позивачу ОСОБА_1 № 21/02/22 від 21.02.2022, не може вважатись тим розрахунком - детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, не подання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, до розрахунку - детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом, позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу і є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 23 листопада 2020 року, справа № 638/7748/18, провадження № 61-13573св19.

Враховуючи, що позивач та її представником не надано до суду платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом, інших документів, що підтверджують обсяг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. 317, 319, 321, 356, 383, 388 ЦК України, ст. 10, 12, 13, 82, 141, 206, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 як законного представника неповнолітньої ОСОБА_3 , за участі органу опіки і піклування Вінницької міської ради, про встановлення порядку користування квартирою- задовольнити.

Встановити порядок користування кварттирою АДРЕСА_1 , наступним чином:

- виділити у користування ОСОБА_1 житлове приміщенням кімнату 74-5 площею 15,8 кв.м.

- виділити у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житлове приміщення 74-6 площею 11,7 кв.м.

Допоміжні приміщення коридор 74-1 площею 7,6 кв.м., ванну 74-2 площею 2,7 кв.м., туалет 74-3 площею 1,2 кв.м., кухню 74-4 площею 7,2 кв.м., балкон 0,8 кв.м., лоджію площею 1,4 кв.м. залишити в спільному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у повернення сплаченого судового збору 840 грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

Третя особа: Орган опіки і піклування Вінницької міської ради, адреса розташування: м. Вінниця, вул. Соборна, буд. 50.

Повний текст рішення складено 02.08.2022.

Суддя О.О. Жмудь