Провадження №: 2/755/2869/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2022 р. м.Київ

Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Коваленко І.В.,

при секретарі судового засідання - Розпутній Я.В., Ковшобі А.К., Назаровій І.В.,

за участю сторін:

представника позивача - адвоката Хвістані К.В.,

представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського районного суду міста Києва, в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за період прострочення із сплати аліментів за період з 06.04.2015 року по 28.02.2021 року у розмірі 134 378,15 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що заочним рішенням Фастівського міськрайонного районного суду Київської області від 02.06.2015 року у цивільній справі № 2/381633/15 відповідача зобов`язано сплачувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду (06 квітня 2015 року) і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував аліменти на утримання дочки, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість по аліментам за період з 06.04.2015 року по 28.02.2021 рік. Так, за вказаний період відповідачем було внесено платежі на суми: 13 000 грн. - 24.10.2018 року, 5 000 грн. - у жовтні 2019 року. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 28.02.2021 року у розмірі 134 378,15 грн. була погашена боржником 10.03.2021 року. Отже, відповідач мав можливість сплачувати аліменти відповідно до рішення суду щомісячно у визначеному розмірі, однак, допустив значну заборгованість, тому позивач має право на отримання від відповідача неустойки (пені) відповідно до ч.1 ст.196 СК України. Розрахунок пені за прострочення сплати аліментів за період з 06.04.2015 року по 28.02.2021 рік за формулою: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1% складає 1 089 125,12 грн., але враховуючи положення ч. 1 ст. 196 СК України (у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості, стягненню підлягає 134 378, 15 грн.

28 жовтня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, з призначенням справи до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

23 грудня 2021 року (вх.№83051) відповідач ОСОБА_3 через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову та просив відмовити у задоволенні позовну у повному обсязі.

Так, відповідач наголошує, що рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2015 року про стягнення з нього на користь позивачки ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, було ухвалено заочно, без присутності відповідача, відповідно він не знав і не міг знати про пред`явлення до нього відповідного позову. Про наявність заборгованості зі сплати аліментів відповідач дізнався лише в лютому 2021 року, одразу погасивши наявну заборгованість, що власне і визнається позивачем. Фактично, заявлена заборгованість у розмірі 134 тисячі гривень була погашена одним платежем. В подальшому, з моменту з`ясування існування виконавчого провадження і до сьогодні відповідач сплачує належним чином свої аліментні зобов`язання. Вказане свідчить про відсутність в його діях умислу, спрямованого на невиконання рішення суду про стягнення аліментів. Відповідач наголошує, що протягом 2015-2021 років (до лютого 2021 року включно) він не отримував жодного повідомлення про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження. Оскільки матеріали виконавчого провадження не містять доказів сповіщення боржника про відкриття виконавчого провадження, рішення суду про стягнення аліментів було винесено заочно, а заборгованість погашена одразу після того, як відповідач дізнався про наявність заборгованості, вказані події в сукупності свідчать про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості, а значить і про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. (а.с.49-51)

23 грудня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено протокольну ухвалу, якою задоволено клопотання відповідача ОСОБА_3 , подане до канцелярії суду разом з відзивом на позов, про витребування в Новгород-Сіверського РВ ДВС Північно-Східного управління Міністерства юстиції України (м. Суми) належним чином завіреної копії виконавчої справи за №48295460.

04 січня 2022 року (вх.№95) представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Хвістані К.В. через канцелярію суду подала відповідь на відзив відповідача, з викладенням своїх пояснень та міркувань щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотивів їх відхилення. (а.с.64-96).

18.01.2022 року (вх.№3023) на запит суду з Новгород-Сіверського відділу державної виконавчої служби у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) надійшли матеріали виконавчого провадження №48295460 від 31.07.2015 року. (а.с.97-209).

19.07.2022 року (вх.№21660) представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Хвістані К.В. через канцелярію суду подала клопотання про поновлення строку на подання доказів та про долучення до матеріалів справи копії рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2022року, фотокопії виписок по рахункам у АТ КБ «ПриватБанк», у АТ «Універсал Банк», у АТ «Альфа-Банк», відкритих на ім`я відповідача ОСОБА_3

04 серпня 2022 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено протокольну ухвалу, якою продовжено строк представнику позивача ОСОБА_2 - адвокату Хвістані К.В. для подання доказів; копію рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2022року, фотокопії виписок по рахункам у АТ КБ «ПриватБанк», у АТ «Універсал Банк», у АТ «Альфа-Банк», відкритих на ім`я відповідача ОСОБА_3 , долучено до матеріалів цивільної справи.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Виходячи з положень ч.8 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Хвістані К.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково пояснила суду, що відповідач був обізнаний про наявність заочного рішення про стягнення з нього аліментів, мав можливість їх сплачувати щомісячно у визначеному розмірі, однак, допустив значну заборгованість, тому позивач має право на отримання від відповідача неустойки (пені) відповідно до ч.1 ст.196 СК України. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 28.02.2021 року у розмірі 134 378,15 грн. була погашена боржником 10.03.2021 року. Станом на 10.03.2021 року розрахунок пені за прострочення сплати аліментів за період з 06.04.2015 року по 28.02.2021 рік здійснювався державним виконавцем за формулою: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1% і складав 1 089 125,12 грн., але враховуючи положення ч. 1 ст. 196 СК України, складав 134 378, 15 грн. Після звернення з даним позовом до суду, позивачу стало відомо про те, що в січні 2022 року державним виконавцем був зроблений перерахунок заборгованості зі сплати аліментів від 06.01.2022 року у виконавчому провадженні №48295460 за заявою боржника, відповідно до якого переплата станом на 01.01.2022 року з моменту відкриття виконавчого провадження становить 129 972,49 грн., а з дня звернення до суду - 126 424,74 грн. Однак, з таким розрахунком позивач та її представник не згодні, у зв`язку з чим мають намір оскаржити перерахунок заборгованості у судовому порядку.

Таким чином, вислухавши учасників цивільного процесу, наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав та предмету позову, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дають підстави для ухвалення судового рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29.09.2014 року заочним рішенням Фастівського міськрайонного районного суду Київської області у цивільній справі №381/3201/14-ц, шлюб, зареєстрований 02 червня 2012 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї за актовим записом №939 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , - розірвано.

02.06.2015 року заочним рішенням Фастівського міськрайонного районного суду Київської області у цивільній справі № 2/381633/15 ухвалено стягувати з відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця Республіки Азербайджан, громадянина Азербайджану, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживання невідоме, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у уродженки м. Фастів, Київської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду (06 квітня 2015 року) і до досягнення дитиною повноліття.

03.08.2015 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Казнодій Г.В., за результатами розгляду заяви стягувача ОСОБА_2 , відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/381/633/15, виданого 02.06.2015 року Фастівським судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів. Адреса боржника ОСОБА_3 зазначена: АДРЕСА_1 .

Предметом спору у даній справі є стягнення пені на нараховані аліменти на дитину за період з 06 квітня 2015 року по 28 лютого 2021 року у розмірі 134 378,15 грн.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Статтею 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIX «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною до 05.10.2016 року) та статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Згідно із ч. 3 ст. 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIX «Про виконавче провадження», розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому СК України. У разі визначення заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України. Аналогічний порядок визначення заборгованості містить і ч. 3 ст. 71 Закону № 1404-VIII.

У ч. 9 ст. 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIX «Про виконавче провадження» та у ч. 8 ст. 71 Закону № 1404-VIII., зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Відповідно до ст. 196 СК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

Таким чином, стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тобто стягнення пені, передбаченої абзацом 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Вище вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, згідно якого відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Як роз`яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Правила нарахування пені за заборгованість по сплаті аліментів визначені Постановами Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року (справа № 572/1762/15-ц) та від 03.04.2019 року (справа №333/6020/16).

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1% загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним(періодичним) платежем.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня , у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Згідно з наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеним 09.03.2021 року головним державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у мсті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гаркавенко А.В., заборгованість за виконавчим листом Фастівського міськрайонного суду Київської області №2/381/633/15 від 02.06.2015 року станом на 28.02.2021 року складає: 134 378,15 грн. (а.с.169 зв.).

09.03.2021 року відповідачем ОСОБА_3 на розрахунковий рахунок Оболонського РВДВС м.Київ ГТУЮ у м. Києві було сплачено заборгованість зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №48295460 у розмірі 134 378,15 грн., що підтверджується квитанцією від 09.03.2021 року за кодом: 9225-9520-5671-2285(а.с.170)

Згідно з наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеним 10.03.2021 року головним державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у мсті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гаркавенко А.В., заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом Фастівського міськрайонного суду Київської області №2/381/633/15 від 02.06.2015 року станом на 10.03.2021 року відсутня (а.с.170 зв.).

Як убачається з матеріалів виконавчого провадження, 08.12.2021 року відповідач ОСОБА_3 звернувся з заявою до Новгород-Сіверського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про перерахунок розміру заборгованості боржника по АСВП №48295460, посилаючись на те, що він є інвалідом третьої групи, та з 23.07.2015 року на території Азербайджану отримує щомісячну соціальну виплату у розмірі 110 манат (по курсу НБУ станом на 01.12.2021 року складає 1 763,51 грн.). Крім того, у вказаній заяві ОСОБА_3 просив видати постанову про відкриття ВП з ідентифікатором доступу. (а.с.196-204).

Згідно з наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, здійсненим 06.01.2022 року державним виконавцем Новгород-Сіверського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) А.О.Целіщевим на підставі наданих боржником документів про отримання доходу, як громадянина Азербайджану: « Переплата станом на 01.01.2022 року; з моменту відкриття виконавчого провадження становить 129 972,49 грн., а з дня звернення до суду - 126 424,74 грн.» (а.с.206-207).

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, позивачем не доведено наявності вини відповідача щодо прострочення виплати аліментів, оскільки, як вбачається із наданих самою позивачкою доказів - заочне рішення суду було постановлено у відсутність відповідача, у своїх заявах до державних виконавців щодо видачі довідки про неотримання аліментів позивач неодноразово вказувала на те, що ОСОБА_3 проживає в Республіці Азербайджан, а матеріали виконавчого провадження не містять відомостей про належне вручення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів.

У той же час, з наданого відповідачем відзиву, розрахунку заборгованості від 06.01.2022 року, визначеного державним виконавцем, переплата аліментів станом на 01.01.2022 року з моменту відкриття виконавчого провадження становить 129 972,49 грн., а з дня звернення до суду - 126 424,74 грн., що свідчить про те, що відповідач не ухилявся від виконання обов`язків по утриманню дитини, тобто ОСОБА_3 , як платник аліментів, довів, що вживав всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання.

На час розгляду справи розрахунок заборгованості за аліментами, який обчислений державним виконавцем 06.01.2022 року, позивачем не оспорений та не скасований. Позивач та її представник не надали суду новий розрахунок наявності заборгованості по сплаті аліментів, як і не надали до суду рішення суду щодо наявності заборгованості встановленого рішенням суду у разі наявності спору між сторонами щодо його розміру в порядку ст. 195 СК України.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

Питання, щодо судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 180, 196 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», п. 9 ч. 1, п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень, ст. ст. 2, 4, 10, 12, 13, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 . РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 ) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на дитину - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний тест рішення суду складений 10 серпня 2022 року.

Суддя: