Провадження № 2/638/823/22
08 серпня 2022 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Семіряд І.В.,
за участю секретаря Межирицької В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів,-
29.07.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування якого вказує, що 16.06.2021 вона придбала за договором купівлі- продажу дві речі та сплатила за їх вартість 1428 грн. Одна з придбаних речей , вартістю 750 грн позивачу не підійшла. Іншої речі для обміну запропоновано не було, у продавця відсутній товар іншого розміру, форми, фасону, кольору, якості , виду тощо, який би підійшов. У зв`язку з чим вона вирішила повернути продавцю придбаний товар шляхом направлення його за адресою відповідача засобами поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта» Факт надсилання товару підтверджується експрес накладною, а також копіями фото, зроблених у відділенні ТОВ «Нова пошта». 05.07.2021 відповідач отримав повернутий товари та перерахував на рахунок позивача грошові кошти у сумі 683,42 грн, в той час як вартість товару складає 750 грн, таким чином відповідач не в повному обсязі повернув кошти, недоплата склала 66,58 грн. за таких обставин, зважаючи, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання з повернення грошових коштів, позивач просить задовольнити позов, стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 66,58 грн.
Позивач у судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряжаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів».
В судовому засіданні з досліджених доказів вбачається, що позивач ОСОБА_1 16.06.2021 придбала у ОСОБА_2 дві речі та сплатила їх вартість 1428 грн, таким чином відповідачі уклали із споживачем договір за допомогою засобів дистанційного зв`язку - договір на відстані (п. 8 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Як зазначає ОСОБА_1 одна з речей вартістю 750 грн їй не підійшла та вона її повернула засобами поштового зв`язку, а саме через ТОВ «Нова пошта».
При цьому, ОСОБА_1 написала лист про розірвання догвоору та повернення грошових коштів за повернутий товар.
Разом з тим, позивач зазначає, що сума повернута не в повному обсязі , оскільки річ, яку вона повернула коштувала 700 грн.
Відповідно до ст. 1 п. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Згідно до ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.
Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.
Відповідно до ч. 7 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» до договору, укладеного на відстані, застосовуються положення, передбачені частинами п`ятою - дев`ятою статті 12 цього Закону.
Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно з приписами статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За правилами частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням наведеного, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд був зобов`язаний власні процесуальні дії належним чином обґрунтувати (мотивувати), враховуючи при цьому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та таких умов.
Згідно із частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Приписами частини другої, шостої статті 95 ЦПК України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.
Матеріали справи містять копію «інформації про посилку», з якої вбачається, що ОСОБА_2 відправив одяг (2 кг) ОСОБА_1 , яка в свою чергу отримала посилку та здійснила грошовий переказ у сумі 1428 грн.
У подальшому ОСОБА_1 не влаштував один з виробів та вона його повернула при цьому вимагала від відповідача повернути 700 грн.
Проте, ОСОБА_1 не надала доказів, що річ, яку вона повернула коштує саме 700 грн, оскільки з наданих позивачем доказів вбачається, що нею перераховано суму 1428 грн, але зазначена довідка не містить відомостей скільки коштувала кожна річ окремо.
Отже, позивачем не доведено, що саме сума у розмірі 700 грн була сплачена нею за річ, яка її не влаштувала.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.
Приймаючи до уваги викладене суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними, оскільки позивачем не доведено , що одяг, який її не влаштував коштував саме 700 грн, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, ст. ст. 3, 16 ЦК України, ст. ст. 1, 6, 9, 12, 13, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 141, 259, 265, 268, 273, 280-289 ЦПК України, суд, -
У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до або через Харківський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 12.08.2022.

Сторони:

Позивач- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований АДРЕСА_2 .

СУДДЯ: І.В. СЕМІРЯД