Справа № 600/88/18
Справа № 2/951/2/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року смт. Козова

Козівський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючої судді Братків І. І.,

за участі секретаря судового засідання Скавінської Г. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Козова цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

06 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна.

Позовна заява ОСОБА_1 обгрунтована тим, що між ним та відповідачем ОСОБА_2 02.02.1994 відділом реєстрації актів громадянського стану Козівської райдержадмністрації Тернопільської області актовий запис №16 зареєстровано шлюб. Спільне життя між ними не склалося, тому рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 29.05.2017 шлюб між ним було розірвано. Від шлюбу у них народилося двоє дітей.

Зазначив, що під час шлюбу ними на підставі договору-купівлі продажу від 07.09.2010 ними було придбано нежиле приміщення за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 131,9 кв. м., зареєстрованого в реєстрі №1045, покупцями, відповідно до договору, в рівних частинах є ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 . Отже, на праві спільної приватної власності, що підтверджується записом із витягу про державну реєстрацію, ОСОБА_2 належить Ѕ частка вказаного нежилого приміщення.

Позивач вказує, що на підставі ст. 70 Сімейного кодексу України його частка становить ј нежилого приміщення, вартість якої зазначає 87080 (вісімдесят сім тисяч вісімдесят) гривень. Відповідачі відмовляються визнати, розділити та визнати за ним належну йому частку, а тому він змушений звернутися до суду.

Уточнивши в заяві від 12.04.2021 позовні вимоги та посилаючись на викладені обставини, позивач просив визнати за ним право власності на ј частки нежилого приміщення (приміщення 4-4 площею 24,8 кв. м., коридор 4-5 площею 4,6 кв. м., коридор 4-6 площею 6,2 кв. м.) на загальну суму 87080 (вісімдесят сім тисяч вісімдесят) гривень, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Виділити йому в натурі ј частку нежилого приміщення (приміщення 4-4 площею 24,8 кв. м., коридор 4-5 площею 4,6 кв. м., коридор 4-6 площею 6,2 кв. м.) на загальну суму 87080 (вісімдесят сім тисяч вісімдесят) гривень, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Стягнути із відповідача в його користь судові витрати.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 14 травня 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний термін для усунення недоліків.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 04 червня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та справу призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 28 березня 2019 року ОСОБА_3 залучено до участі у справі та змінено його процесуальний статус із третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача на співвідповідача.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 23 липня 2019 року зупинено провадження у цивільній справі №600/88/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна для проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 29 січня 2020 року зупинено провадження у цивільній справі №600/88/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна для проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 10 листопада 2020 року поновлено провадження у цивільній справі №600/88/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2021 року прийнято відмову представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 від частини позовних вимог щодо визнання об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 16 червня 2021 року зупинено провадження у цивільній справі №600/88/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна для проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2021, проведеного на підставі розпорядження №33/2021 від 01.10.2021, визначено головуючу суддю Братків І. І.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 19 квітня 2022 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

13.08.2018 відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, зазначивши, що вони є безпідставними та до задоволення не підлягають. В обгрунтування своєї позиції щодо придбаного нежилого приміщення зазначила, що таке зареєстроване на неї та на її сестру ОСОБА_6 у рівних частках. Купівля його здійснювалася на кошти надані батьками як подарунок, при цьому зазначила, що договору дарування ними укладено не було з метою уникнення подвійно сплати мита. На підставі викладеного, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судове засідання 25.07.2022 позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Терлюк О. Я. Разом з тим, 25.07.2022 представник позивача подав клопотання у якому уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив такі задовольнити. Справу слухати без участі сторони позивача.

Інші учасники, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення чи розгляд справи у їх відсутності на адресу суду не надходило, що не заважає суду проводити розгляд відповідної справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 02.06.1994 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 був зареєстрований шлюб, який рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 29.09.2017 року розірвано.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається із договору купівлі-продажу нежилого приміщення серії ВРА №924846 укладеного 07.09.2010 між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 продавцями з одного боку та покупцями ОСОБА_14 , ОСОБА_4 з іншого боку здійснено купівлю-продаж нежилого приміщення розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що складається з: коридор 4-1 площею 9,7 кв. м., кладова 4-2 площею 5,4 кв. м., санвузол 4-3 площею 1,5 кв. м., приміщення 4-4 площею 24,8 кв. м., коридор 4-5 пл. 4,6 кв. м., коридор 4-6 пл. 6,2 кв. м., мойка 4-7 площею 4,4 кв. м., кухня 4-8 площею 13,4 кв. м., зал 4-9 площею 61,9 кв. м., загальною площею 131,9 кв. м. Вказаний договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Козівського нотаріального округу Боднарук Н. М. та зареєстрований у встановленому порядку в реєстрі за №1045.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав серії ССХ № 126191 виданого Козівським районним бюро технічної інвентаризації ОСОБА_14 та ОСОБА_4 01.10.2010 зареєстрували право власності на нежиле приміщення розташоване за адресою АДРЕСА_1 .

Довідкою №106 виданою Козівським районним бюро технічної інвентаризації 09.11.2017 підтверджуються відомості про те, що нежиле приміщення розташоване за адресою АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_14 та ОСОБА_4 .

Вказане нежиле приміщення, було придбано в період перебування сторін у шлюбі.

Як встановлено, ОСОБА_4 померла 2014 року. Спадкоємцем її майна є її чоловік ОСОБА_3 , якого судом було залучено до участі у справі співвідповідачем.

Позивач у позовній заяві просить визнати за ним право власності на ј частки нежилого приміщення (приміщення 4-4 площею 24,8 кв. м., коридор 4-5 площею 4,6 кв. м., коридор 4-6 площею 6,2 кв. м.) на загальну суму 87080 (вісімдесят сім тисяч вісімдесят) гривень, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Виділити йому в натурі ј частку вказаного нежилого приміщення.

Згідно висновку експерта №861/21-22, складеного за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи, методом зіставлення результатів натурного обстеження з даними представленої документації та вимогами нормативних документів, чинних на території України у галузі будівництва та фотофіксацією об`єктів дослідження встановлено, що в ј частині нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 , яка становить 32,98 кв. м. можна влаштувати торгівельні приміщення, а тому виділ ј нежитлових приміщень можливий. Разом з тим, висновком експерта надано варіант виділу ј частини нежитлових приміщень в натурі. Згідно такого варіанту виділу із влаштуванням окремого входу ј частини нежитлових приміщень становить 27/100 долі по площі і 27/100 по вартості, що на 9992 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) гривні більше від ідеальної частки. Вартість ј частини становить 162171 (сто шістдесят дві тисячі сто сімдесят одну) гривню. Запропонований варіант поділу передбачає виконання ремонтно-будівельних робіт по переобладнанню нежитлових приміщень з влаштуванням окремих входів: між приміщеннями 4-1 та 4-4 демонтувати дверний блок та змурувати дверний проріз; між приміщеннями 4-9 та 4-4 демонтувати дверний блок та змурувати дверний проріз; з приміщення 4-5 влаштувати вихід на зовні.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільно сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Таким чином, право спільної сумісної власності подружжя, на майно, набуте у шлюбі, презюмується законом.

Відповідно до ст.ст. 179, 183 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною річчю є, зокрема, автомобіль.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «[…] майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені законодавцем у ст.71 СК України.

Відповідно до вказаної правової норми майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз`яснено в п.п. 23-25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до норм ч.1 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші чи інше майно, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма ч.3 ст.61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

За приписами ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Суд критично відноситься та не бере до уваги доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву щодо купівлі приміщення, кошти для якого були надані її батьками. Однак, відповідачем не надано, а судом не здобуто відомостей, які могли б підтвердити факт дарування відповідачу ОСОБА_2 грошових коштів її батьками.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим.

Стаття 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 при подачі позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 1074,60 гривень, що підтверджується квитанцією №0.0.957268301.1 від 06.02.2018.

Зважаючи на вищевказані вимоги цивільного процесуального законодавства, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 435,40 грн з кожного.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частку нежилого приміщення (приміщення 4-4 площею 24,8 кв. м., коридор 4-5 площею 4,6 кв. м., коридор 4-6 площею 6,2 кв. м.) на загальну суму 87080 (вісімдесят сім тисяч вісімдесят) гривень, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_1 в натурі ј частку нежилого приміщення (приміщення 4-4 площею 24,8 кв. м., коридор 4-5 площею 4,6 кв. м., коридор 4-6 площею 6,2 кв. м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50% судового збору, що складає 435,40 гривень, сплаченого ним при зверненні до суду з позовом, згідно квитанції від 06.02.2018.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 50% судового збору, що складає 435,40 гривень, сплаченого ним при зверненні до суду з позовом, згідно квитанції від 06.02.2018.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспортні дані: серія НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспортні дані № НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП, паспортні дані невідомі.

Суддя І. І. Братків