Провадження № 2/521/824/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року Малиновський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Мурзенка М. В.

при секретарі Корнієнко Л. В.

за участі позивачки ОСОБА_1

представників позивачки адвокатів Радіонова О.Л., Селезньова О.В.

представника відповідача - Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону Бескровного М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м.Одеси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року до Малиновського районного суду м.Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, про відшкодування моральної шкоди в рамках справи № 501/1955/16-к, у якому просила суд стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Військовою прокуратурою Південного регіону України 17 березня 2016 року було розпочато досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, внесеного до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000562 від 17.03.2016 року відносно підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187. ч. 2 ст. 296, ч . 1 ст. 376, ч. 1 ст. 377, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст.296, ч. 1 ст. 121 КК України. 20.09.2016 р. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2016 року надано дозвіл на проведення обшуку житла ОСОБА_1 19.09.2016 року вказаний обшук було проведено, що підтверджується протоколом. Як наслідок, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси 22 вересня 2016 року на майно було накладено арешт. 19 вересня 2016 року слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси виніс ухвалу про надання дозволу на затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 20.09.2016 року згідно протоколу затримання о 15 год. 20 хв. ОСОБА_1 була затримана у порядку ст. 208 КПК України та відносно неї проведено особистий обшук, що також підтверджується відповідним протоколом. 20.09.2016 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру в скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 296 КК України, серед яких є особливо тяжкі злочини, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад 10 років. 21.09.2016 року відносно ОСОБА_1 , згідно ухвали слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси справа №522/17704/16-к, провадження 1-кс/522/17644/16, застосовано запобіжний захід - тримання під вартою без права внесення застави до 18.11.2016 року. 22.09.2016 року, відносно ОСОБА_1 , згідно ухвали слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси №522/17704/16-к, провадження 1-кс/522/17644/16 виправлено допущені в ухвалі від 21.09.2016 помилки, в частині анкетних даних підозрюваної. Апеляційний суд Одеської області, розглянувши апеляційну скаргу захисника на ухвалу про обрання запобіжного заходу - скаргу залишив без задоволення, а ухвалу від 21.09.2016 залишив без змін. 15.11.2016 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси продовжено строк тримання під вартою на наступні 60 днів з 15.11.2016 р. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 11.01.2017 справа №522/17704/16-к, провадження № 1 -кс/522/426/17 продовжено строк тримання під вартою. 18.01.2017 року ОСОБА_1 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру в скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01.02.2017 № 522/17704/16к, № 1-кс/522/1714/17 продовжено строк тримання під вартою із строком дії до 06.03.2017 року. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09.02.2017р. апеляційна скарга захисника на ухвалу від 01.02.2017 року залишена без задоволення, залишено в силі ухвалу від 01.02.2017р. 24.02.2017 року обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000562 від 17.03.2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_1 та інших осіб було скеровано до суду. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області у справі № 501/1955/16-к, провадження №1- кп/501/27/17 від 03.03.2017 року продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 29 квітня 2017 року, включно, із визначенням розміру застави, як запобіжного заходу - 480000,00 гривень відносно ОСОБА_1 18.04.2017 року згідно ухвали Іллічівського міського суду Одеської області звільнена з під варти із зали суду під домашній арешт у період часу з 22 години до 06 години наступної доби строком до 15 червня 2017 року. Отже, у період з 20 вересня 2016 року по 18 квітня 2017 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з 18 квітня 2017 року по 15 червня 2017 року перебувала під дією домашнього арешту у нічний час доби. 16.07.2019 року обвинувачення змінено на ст. 198 КК України, тобто на злочин середньої тяжкості. Згідно постанови прокурора у кримінальному провадженні про відмову від підтримання державного обвинувачення від 22 лютого 2021 року - прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні № 0000562 від 17.03.2016 року в частині обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 198 КК України. Відповідно до ухвали Іллічівського районного суду Одеської області від 22.02.2021 р., клопотання прокурора військової прокуратури Південного регіону України про відмову від підтримання державного обвинувачення задоволено, а кримінальне провадження. внесене до ЄРДР за № 0000562 від 17.03.2016 року в частині обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, - закрито на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення в суді. Вказана ухвала набрала законної сили 02.03.2021 року. Отже, підстава притягнення позивача до кримінальної відповідальності була необґрунтованою, передчасною та такою, що не знайшла свого підтвердження в об`єктивній дійсності і в подальшому спростована вищевказаними клопотанням прокурора про відмову від підтримання державного обвинувачення та ухвалою суду про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 . Враховуючи те, що ОСОБА_1 безпідставно перебувала під слідством та судом у статусі затриманого підозрюваного та обвинуваченого, позивачка зазнала моральних страждань, у зв`язку з чим просила суд стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000000,00 грн.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 02.08.2021 року по справі було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у підготовчому судовому засіданні на 02.09.2021 року. Вирішено питання щодо залучення третьої особи.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 11.10.2021 року (протокольною) залучено до участі у справі в якості співвідповідача Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону. Закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.11.2021 року .

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача адвокат Радіонов О.Л. у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав, просив їх задовольнити.

У судове засіданні представник відповідача Державної казначейської служби України не з`явився, надав до суду відзив, у якому просили у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі (а. с. 2-8, т.2), посилаючись не те, що ДКСУ є неналежним відповідачем по справі, сума моральної шкоди має розраховуватись, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а не з мінімальної заробітної плати, моральна шкода, заподіяна позивачу, не доведена обґрунтованими доказами.

Представник відповідача - Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону адвокат Бескровний М.О. у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Надав до суду письмові пояснення, у яких вказав, що у позивача відсутнє право на відшкодування моральної шкоди на підставі положень Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", у зв`язку з тим, що закриття кримінального провадження відбулось не у зв`язку з не встановленими достатніх доказів доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливості їх отримання. Окрім того, позивачем необґрунтований розрахунок розміру моральної шкоди.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Військовою прокуратурою Південного регіону України 17 березня 2016 року було розпочато досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, внесеного до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000562 від 17.03.2016 року.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2016 року надано дозвіл на проведення обшуку житла ОСОБА_1 19.09.2016 року вказаний обшук було проведено, що підтверджується відповідним протоколом. (а.с. 44-47 т.1)

19 вересня 2016 року слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси виніс ухвалу про надання дозволу на затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 (а.с.48 т.1) Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, 20.09.2016 року о 15 год. 20 хв. ОСОБА_1 була затримана у порядку ст. 208 КПК України та відносно неї проведено особистий обшук. (а.с.49-51 т.1)

20.09.2016 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру, проте, що ОСОБА_1 підозрюється в участі у організованій групі, вчиненні у складі групи умисних тяжких тілесних ушкоджень, таємному викраденні чужого майна, поєднаного з проникненням у житло та хуліганства із застосуванням вогнепальної зброї, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 296 КК України. (а.с.52-56 т.1)

21.09.2016 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси справа №522/17704/16-к, провадження 1-кс/522/17644/16, залишеної без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 28.09.2016 року, відносно ОСОБА_1 , застосовано запобіжний захід - тримання під вартою без права внесення застави до 18.11.2016 року. (а.с. 59-62 т.1)

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.11.2016 року продовжено строк тримання під вартою на наступні 60 днів з 15.11.2016 р. (а.с.58-69 т.1)

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 11.01.2017 по справі №522/17704/16-к, провадження 1-кс/522/426/17 продовжено ОСОБА_1 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06.02.2017 (а.с.75 т.1)

18.01.2017 року ОСОБА_1 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України. (а.с.76-81 т.1)

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01.02.2017 р., справа № 522/17704/16к, провадження № 1-кс/522/1714/17, залишеної без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09.02.2017 р., продовжено строк тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_1 в межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні, тобто до 06.03.2017 року. (а.с.83 зв. 87 т.1)

24.02.2017 року обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000562 від 17.03.2016 року з додатками, відносно обвинуваченої ОСОБА_1 та інших осіб було скеровано до суду. (а.с.108-176 т.1)

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області у справі № 501/1955/16-к, провадження № 1-кп/501/27/17 від 03.03.2017 року продовжено у тому числі ОСОБА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 29 квітня 2017 року, включно, із визначенням розміру застави, як запобіжного заходу - 480000,00 гривень. (а.с.96-105 т.1)

Відповідно до ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 18.04.2017 року, справа № 501/1955/16-к, провадження № 1-кп/501/19/21 змінено обвинуваченій ОСОБА_1 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у період часу з 22 години до 06 години наступної доби строком до 15 червня 2017 року. (а.с.1177-183 т.1)

16.07.2019 року до суду було поданий обвинувальний акт (зі зміненим обвинуваченням в порядку ст. 338 КПК) у кримінальному провадженні № 0000562 від 17.03.2016 року, відповідно до якого правова кваліфікація кримінального правопорушення відносно ОСОБА_1 було змінене на ст. 198 КК України. (а.с.204-220 т.1)

Згідно постанови прокурора у кримінальному провадженні про відмову від підтримання державного обвинувачення від 22 лютого 2021 року - прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні № 0000562 від 17.03.2016 року в частині обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 198 КК України, оскільки в суді не встановлені достатні докази для доведення винуватості і вичерпані можливості їх отримання. (а.с.221-222 т.1)

Відповідно до ухвали Іллічівського районного суду Одеської області від 22.02.2021 р. по справі № 501/1955/16-к, провадження № 1-кп/501/19/21, прийнято відмову прокурора відділу підтримання публічного обвинувачення в суді та нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону України Курсова О.В. від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні № 0000562 від 17.03.2016 року в частині обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України. Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000562 від 17.03.2016 року в частині обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України - закрито на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення в суді. (а.с.223-225 т.1)

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами 1, 2 та 7 статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" встановлено, що відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 23 ЦК України - моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" при визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Таким чином, відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється за рахунок держави.

Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

У постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28) Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Отже, відповідачем у справі є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади.

Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Держави Україна, в особі Держаної казначейської служби України. Останню позивач зазначив лише як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах представляти державу в суді.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, ствердження представника Державної казначейської служби України про те, що служба не є належним відповідачем у справі, помилковими та некоректними, оскільки відповідачем є в даному випадку є саме Держава Україна в особі Державної казначейської служби як відповідного органу, що наділений повноваженнями здійснювати платежі за рахунок бюджетних коштів.

Щодо посилань відповідача - Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, що у позивача відсутнє право на відшкодування моральної шкоди на підставі положень Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", а оскільки ст. 2 даного закону містить вичерпний перелік підстав відшкодування державою шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, та відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України не передбачає у особи виникнення права на відшкодування шкоди суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом: якщо прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

З матеріалів справи вбачається, що прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення саме з підстав не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості і вичерпання можливості їх отримання. (а.с.221-222 т.1), у зв`язку із чим суд доходить висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачеві державою шкоди, заподіяної внаслідок незаконного її притягнення до кримінальної відповідальності.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

В силу ст. 1176 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, а протиправність їх дій та рішень презюмується.

Разом з тим, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суд першої інстанції, який заслуховує сторін та встановлює фактичні обставини справи, має широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Суд бере до уваги те, що позивач без відповідної правової підстави протягом більш ніж 53 місяців перебувала під кримінальним переслідуванням. При цьому в період з 20.09.2016 року по 18.04.2017 роки вона утримувалась під вартою, внаслідок чого був ізольована від суспільства, що є надзвичайною мірою впливу на особу та кардинальним чином впливає на її життя. Після цього позивачка також була обмежена у вільному виборі місця знаходження та поведінки, оскільки відносно неї було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. При цьому відповідно до ухвали Іллічівського міського суду Одеської області про закриття кримінальних проваджень відносно неї свідчать про безпідставність не тільки утримання під вартою але і взагалі кримінального переслідування ОСОБА_1 .

Суд вважає обґрунтованим та доведеним той факт, що у зв`язку з таким переслідуванням з боку правоохоронних органів, які згодом закрили кримінальні провадження відносно позивачки, остання зазнала душевних переживань, втратила авторитет серед оточення, зазнала надзвичайного впливу, що призвів до глобальної зміни її життєвого укладу та завдав їй значних страждань. При цьому наявність такої шкоди, як вже зазначалося вище, визнається та не заперечується й відповідачами, які фактично заперечували лише щодо розміру її відшкодування.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з 01 січня 2022 року розмір мінімальної заробітної плати складає 6500 грн. на місяць.

Аналізуючи ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача як факту безпідставного кримінального переслідування в цілому, так і факту її тривалого безпідставного утримання під вартою зокрема, значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, які понесла позивачка через неможливість тривалого відновлення своїх прав, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд доходить висновку про необхідність компенсації позивачу спричиненої їй моральної шкоди внаслідок тривалого незаконного кримінального переслідування в більшій, ніж передбачено ч. 3 ст. 13 вказаного Закону сумі, проте в меншій, ніж заявлено до стягнення позивачем, а саме в розмірі 450 000 грн. 00 коп. Вказану суму суд вважає адекватною компенсацією позивачці понесених нею моральних страждань та достатньою для відновлення нею нормального життєвого укладу.

Відповідні кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів її державного бюджету.

Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 158, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, про відшкодування моральної шкоди в рамках справи № 501/1955/16-к задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, грошові кошти в сумі 450 000 (чотириста п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений 11 серпня 2022 року.

Головуючий: