Справа № 444/3736/21
Провадження № 2/444/290/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

05 липня 2022 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

при секретарі Мамедова Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Просить суд визнати ОСОБА_2 2001 року народження таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - будинком, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 та визнати ОСОБА_3 , 2002 року народження таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - будинком, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 з підстав зазначених у позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Позивач у судове засідання не з`явився, однак п. 3 прохальної частини позовної заяви зазначив, що просить суд розгляд справи здійснювати у його відсутності.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися повторно, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи засобами поштового зв`язку та через оголошення про їх виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України.

Оскільки, відповідачі не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, що в розумінні ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, не подали відзиву, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є вцілому власником будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією реєстраційного посвідчення від 31.01.2003 року (а.с. 16).

Відповідачі ОСОБА_2 , 2001 та ОСОБА_3 2002 року народження зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , проте з 2007 р. не проживають за вказаною адресою, що є більше як понад рік і підтверджується Актом обстеження житлово побутових умов заявника від 27.11.2020 р. № 181 та Актом обстеження житлово побутових умов заявника від 26.05.2021 р. № 119 в яких зазначено, що адреса складання акту: АДРЕСА_1 . Додаткові відомості: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований, а не проживає з 2007 року по даний час. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований, а не проживає з 2007 року по даний.

Із довідки № 1530 від 15.12.2020 року виданої Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради (а.с. 9) вбачається, що в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані, однак не проживають ОСОБА_2 , 2001 року народження та ОСОБА_3 , 2002 року народження.

З копії будинкової книги (а.с. 10-14) видно, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Фактично понад чотирнадцять років відповідачі не проживають у будинку позивача, а також не з`являються за даною адресою; не являються членами сім`ї позивача та не ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Реєстрація відповідачів в будинку позивача не дає йому можливості оформити субсидії на житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 71 ЖК України передбачає, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Наведене також узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, де зазначено про те, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; статті 405 ЦК).

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, рішення суду є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Права власника житлового будинку, визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Враховуючи те, що відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживають у будинку понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, а також те, що позивач не може розпорядитися, володіти та управляти своїм майном на власний розсуд у зв`язку з реєстрацію в будинку відповідачів, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 23, 141, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Одночасно роз"яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо Львівському апеляційному суду.

Суддя: Зеліско Р. Й.