Справа № 149/467/22
Провадження № 22-ц/801/1131/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Робак М. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 рокуСправа № 149/467/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Берегового О.Ю., Панасюка О. С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою його педставником адвокатом Зубанем Олександром Олександровичем на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 13 травня 2022 року суддею цього суду Робак М. В., дата складання його повного тексту невідома,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, мотивуючи його тим, що сторони перебували у шлюбі, у якому у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розлучення син залишився проживати з матір`ю.

Син, який перебуває на утриманні позивача, навчається на другому курсі денного відділення Університету державної фіскальної служби України. Термін закінчення навчання 01 липня 2023 року. Вартість навчання за один рік складає 17850 грн, а загальна вартість навчання з 01 вересня 2021 року 52700 грн.

Крім того син проживає у гуртожитку, вартість проживання у якому за один семестр навчання складає 2080 грн.

Відповідач матеріальної допомоги не надає, хоча є працездатною, фізично здоровою особою і тому має можливість утримувати їхню спільну дитину, проте в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на період її навчання.

Пославшись на викладене ОСОБА_1 просила суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дати подання позову і до закінчення дитиною навчання чи до досягнення 23 років.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 травня 2022 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/6 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 до 01 липня 2023 року але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу на вищевказане рішення, в якій він, посилаючись на порушення вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості судового рішення, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Виконкомом Великомитницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області (а. с. 6).

ОСОБА_3 навчається на 2 курсі денного відділення Університету державної фіскальної служби України, термін навчання з 02 жовтня 2020 року по 01 липня 2023 року. Загальна вартість освітньої послуги становить 52700 грн. Зазначене підтверджується договором №20116872 від 02 жовтня 2020 року про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг Університетом державної фіскальної служби України надання освітньої послуги між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою, додатковою угодою до цього договору та довідкою проректора з питань підготовки кадрів податкової міліції №10/02-123 від 30 березня 2021 року (а. с. 7, 8-9, 10).

Квитанціями №2391 від 16 жовтня 2020 року, № 54124166 від 04 лютого 2021 року, № 3 від 31 січня 2022 року, № 95 від 26 лютого 2021 року підтверджується здійснення ОСОБА_1 плати за навчання ОСОБА_3 та за проживання у гуртожитку (а. с. 11-14).

Відповідно до контракту про військову підготовку громадянина у військовому навчальному підрозділі Університету державної фіскальної служби України за програмою підготовки офіцера запасу за рахунок коштів фізичних осіб за послуги, пов`язані з цією підготовкою №434-в від 30 вересня 2021 року ОСОБА_3 також навчається у військовому підрозділі університету за програмою підготовки офіцера запасу. Загальна вартість підготовки становить 28500 грн (а. с. 15-17).

Сплата за зазначені освітні послуги підтверджується квитанцією №5 від 31 січня 2022 року (а. с. 20).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Уланівською сільською радою Хмільницького району Вінницької області (а. с. 45).

Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим 23 жовтня 2021 року Хмільницьким ВДРАЦС у Хмільницькому районі Вінницької області ЦЗМУ МУЮ (м. Хмельницький) підтверджується укладення шлюбу відповідача ОСОБА_2 з ОСОБА_4 (а. с. 46).

Виконавчим листом №227/1807/12 від 27 червня 2012 року підтверджується, що на підставі рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 червня 2012 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 22 травня 2012 року і до досягнення дітьми повноліття (а. с. 50-51).

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП №53198361 станом на 01 березня 2022 року заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 складала 15254,08 грн (а. с. 52).

З відповіді на запит №0232-2022-0000363 від 02 травня 2022 року щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, за період з 1 кварталу 2021 року по 1 квартал 2022 року відсутня інформація про доходи ОСОБА_2 (а. с. 89).

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України у п. 20 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18.

Встановивши вказані вище обставини, суд першої інстанції, керуючись наведеними нормами матеріального права, врахувавши факти, що мають бути встановлені судом при розгляді такої категорії справ, а саме: досягнення сином 18-річного віку; продовження ним навчання на контрактній основі, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, зокрема на оплату навчання та житла, необхідність оплати харчування, придбання одягу, взуття, канцелярських товарів та наявність інших необхідних життєвих витрат; можливість відповідача надавати матеріальну допомогу та наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей, дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, визначивши аліменти, які підлягають стягненню, у розмірі 1/6 частки від усіх видів доходів відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не може сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, оскільки має заборгованість по сплаті аліментів на доньку в розмірі 15254,08 грн, апеляційний суд відхиляє як такі, що свідчать про уникання ОСОБА_2 виконання обов`язку з утримання своїх дітей та не знімають з нього обов`язок як батька утримувати сина, який продовжує навчання.

Також, як мотив для відмови у стягненні аліментів судом не може бути визнана та підстава, що апелянт не може сплачувати аліменти на утримання сина, оскільки сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 , яка проживає з ОСОБА_1 , та має на своєму утриманні сина ОСОБА_8 , який проживає із ним, через те, що суд не може відмовити у стягненні аліментів на утримання одного із дітей через утримання інших з них, що порушить його права.

Факт утримання батька ОСОБА_9 , про який вказує апелянт у скарзі, також відхиляється судом як не підтверджений належними та допустимими доказами.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому також відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст.375ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником адвокатом Зубанем Олександром Олександровичем, залишити без задоволення, рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 травня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк