Справа № 450/2663/21 Провадження № 2/450/227/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"15" липня 2022 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Кукси Д.А.

секретаря судового засідання Оленич О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Ю.Ес.Ай», ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про (предмет спору) стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, -

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Ю.Ес.Ай» страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну легковому автомобілю марки «Volvo XC90», д.н.з. НОМЕР_1 , що знаходиться у його власності, на суму 106360 грн. та стягнення з ОСОБА_2 10000,00 грн. заподіяної моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. Позивач є власником транспортного засобу марки «Volvo XC90», д.н.з. НОМЕР_1 . 20.07.2020 року о 07 год. 50 хв. в м.Львові по вул. Городоцькій, 245, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , був неуважний до дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Volvo XC90», д.н.з. НОМЕР_1 , під його керуванням. Також водій ОСОБА_2 20.07.2020 року о 07 год. 50 хв. в м.Львові по вул. Городоцька, 245, керував автомобілем марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, йому було заподіяно майнову та моральну шкоду. Після ДТП відповідач ОСОБА_2 як володілець транспортного засобу марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 проінформував його про свою особу, особу законного власника автомобіля ОСОБА_3 , своє місце проживання, про назву та місцезнаходження страховика та надав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/1818107. Транспортний засіб позивача згідно полісу №101135171 був забезпеченим в ПрАТ Страхова компанія «ПЗУ Україна». Дана ДТП сталася за участю забезпечених транспортних засобів, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, - ОСОБА_2 за шкоду, заподіяну здоров`ю та майну потерпілого ОСОБА_1 . Після настання ДТП ОСОБА_2 запевнив, що письмово повідомить страховика у встановленому законом порядку про ДТП та інші необхідні відомості та було викликано співробітників поліції, які зафіксували ДТП. Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.09.2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП. Потерпілим вказано ОСОБА_1 . Постановою Львівського апеляційного суду від 08.12.2020 року постанову суду першої інстанції скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Законність та обгрунтованість притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не було предметом оскарження. Внаслідок зіткнення його автомобіль отримав значні механічні пошкодження та згідно висновку №130 експертного автотоварознавчого дослідження за зверненням ТДВ СК «Ю.Ес.Ай» від 17.08.2020 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля марки «Volvo XC90», д.н.з. НОМЕР_1 від виявлених при обстеженні 22.07.2020 року, 28.07.2020 року його пошкоджень внаслідок ДТП 20.07.2020 року, в цінах на вказану дату обстеження, без врахування ПДВ у вартості нових складових, без врахування ПДВ у вартості матеріалів та із середньостатистичною регіональною вартістю ремонтно-відновлювальних робіт становить 106360,00 грн. Однак страховик на заяви про виплату страхового відшкодування від 25.08.2020 року та від 26.01.2021 року не здійснив позивачу страхової виплати як третій особі. У відповідачів були відсутні підстави для невідшкодування йому шкоди. Діями винної особи - відповідача ОСОБА_2 йому заподіяна моральні шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього порушенням ПДР водієм та пошкодження майна; на момент ДТП, безпосередньо перед зіткненням, коли на його автомобіль неконтрольовано рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_2 , то він перелякався за своє здоров`я та життя; різко погіршився психічний стан його здоров`я і з`явилися пов`язані з цим роздратованість, депресія та порушення сну у вигляді безсоння, відсутність апетиту, апатія до всього навколишнього світу, ще до сьогоднішнього дня у нього паморочиться в голові, коли вночі намагається заснути, переслідують нічні страхіття. Крім того порушено його нормальні життєві зв`язки та необхідність застосування додаткових зусиль для організації свого повсякденного життя, протягом тривалого періоду часу у зв`язку з отриманими травмами він був позбавлений можливості реалізовувати свої щоденні звички та бажання, був обмежений у спілкуванні зі своїми колегами, друзями та знайомими. Внаслідок пошкодження його автомобіля, заподіяного йому стресу був позбавлений можливості працювати, оскільки займався реабілітацією. Розмір завданої йому моральної шкоди оцінює в 10000,00 грн. Крім того, з метою ефективного захисту своїх прав, він уклав договір про представництво інтересів та надання правової допомоги з адвокатом Крамар Б.М. та оплатив гонорар у сумі 10000,00 грн. Витрати на правову допомогу будуть корегуватися, оскільки адвокат буде представляти його інтереси в суді та затрачатиме час та ресурси для цього.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутності позовні вимоги просив задоволити.

Позиція відповідачів:

Відповідач Товариство з додатковою відповідальністю «СК «Ю.Ес.Ай» в судове засіданняявки упоавноваженого представника не забезпечив, хоч був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоч був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, участі представника не забезпечив, відзиву на позовну заяву не надав.

Позиція третьої особи: Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоч був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, участі представника не забезпечив, відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

08.07.2021 року запит щодо доступу до персональних даних; 26.07.2021 року року відповідь на запит щодо доступу до персональних даних; 30.07.2021 року ухвала суду про відкриття провадження; 27.09.2021 року клопотання представника позивача про проведення підготовчого судового засідання без участі позивача та його представника; 28.09.2021 року клопотання відповідача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи; 29.09.2021 року ухвала підготовчого судового засідання про відкладення підготовчого судового засідання; 21.10.2021 року клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 01.11.2021 року ухвала підготовчого судового засідання про відкладення підготовчого судового засідання; 12.12.2021 року клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 06.02.2022 року клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 08.02.2022 року ухвала про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду; 17.03.2022 року клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 18.03.2022 року ухвала судового засідання про відкладення судового розгляду; 04.05.2022 року клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 05.05.2022 року ухвала судового засідання про відкладення судового розгляду; 06.06.2022 року клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 07.06.2022 року ухвала судового засідання про відкладення судового розгляду; 08.06.2022 року клопотання представника позивача про розгляд справи у відсутності сторони позивача та задоволення позовних вимог.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦПК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено що 20.07.2020 року о 07 год. 50 хв. в м. Львові по вул. Городоцька, 245, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем Renault Kangoo д.н.з. НОМЕР_2 , був неуважний до дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем Volvo XС д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , в результаті чого автомобілі отримали технічні пошкодження. Водій ОСОБА_2 20.07.2020 року о 07 год. 50 хв. в м. Львові по вул. Городоцька, 245, керував автомобілем Renault Kangoo д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в присутності двох свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Такими своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 2.9 а, 2.3 б, 13.1 ПДР України.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 109.09.2020 року по справі №450/2307/20, водій ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 36 КУпАП на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень в дохід держави.

Постановою Львівського апеляційного суду від 08.12.2020 року постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 вересня 2020 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП та відповідно до ст. 36 КУпАП накладено стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. скасовано, а провадження в справі закрито, на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. У даній постанові зазначається, що апелянт просить скасувати постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 вересня 2020 року в справі в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, та закрити провадження у справі, на підставі п.6 ч.1 ст. 247 КУпАП. Зі змісту апеляційної скарги, правопорушник ОСОБА_2 не оспорює постанову судді щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а незгідний з такою в частині визнання останнього винним за ч.1 ст. 130 КУпАП. За таких обставин, апеляційний суд перевірив судове рішення в межах апеляційної скарги.

Таким чином, постанова Пустомитівського районного суду Львівської області в частині визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не переглядалася в апеляційному порядку та набрала законної сили.

За ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Як зазначив позивач та не заперечили відповідачі, що позивач є власником транспортного засобу «Volvo XC90», д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно із полісом №101135171, діючим станом на 20.07.2020 року транспортний засіб «Volvo XC90», д.н.з. НОМЕР_1 був застрахованим в ПрАТ Страхова компанія «ПЗУ Україна».

Цивільно правова відповідальність власника транспортного засобу «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» згідно полісу №АО1818107, який був діючий станом на 20.07.2020 року.

26.01.2021 року позивач звернувся до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» з повторною заявою про виплату страхового відшкодування, у якій зазначив, що 25.08.2020 року подав таку заяву з усіма необхідними додатками, однак виплат не отримав.

Частиною першою, третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

За приписами частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно статті 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акту, який складається страховиком або уповноваженою ним особою.

Відповідно до статті 988 ЦК України, страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку, в строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності не може перевищувати розміру реальних збитків та здійснюється в межах страхової суми, яка встановлена в межах вартості майна на момент укладення договору.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з преамбулою України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 1.3 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі, це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

У п. 1.6 ст. 1 Закону зазначається, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Забезпечений транспортний засіб, це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункт 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з пунктом 1.12 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дорожньо-транспортна пригода, це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Як зазначено в пункті 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За змістом ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до приписів абзацу 1 пункту 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктами 32.1. та 32.2 абзацу 1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує:

- шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону;

- шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми (див. пункт 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20)).

За таких обставин, відповідач ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», як страховик винуватця мав здійснити виплату страхового відшкодування потерпілому -позивачу ОСОБА_1 .

Встановлено, що внаслідок зазначеного ДТП автомобіль марки «Volvo XC90», д.н.з. НОМЕР_3 , отримав механічні пошкодження, що підтверджується висновком №130 експертного автотоварознавчого дослідження за зверненням ТВД СК «Ю.Ес.Ай», складеного 17.08.2020 року судовим експертом Галамай Б.І. вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля «Volvo XC 90 2,0 TSi 5dr 8AT», ідентифікаційний номер НОМЕР_4 реєстраційний номер НОМЕР_1 від виявлених при обсстеженні 22.07.2020 року, 28.07.2020 року його пошкоджень внаслідок ДТП 20.07.2020 року, в цінах на вказану дату обстеження, без врахування ПДА у вартості нових складових (запчастин), без врахування ВДВ у вартості матеріалів та із середньостатистичною регіональною вартістю ремонтно-відновлювальних робіт (н з, ні без ПДВ) становить 106360,00 грн.

Згідно з ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача ТДВ СК «Ю.Ес.Ай» завданої внаслідок ДТП майнової шкоди в розмірі 106360,00 грн. обґрунтована та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 10000 грн. суд зазначає наступне.

Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача.

Відповідно до ч. 2ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як зазначено в п. 3 Постанови від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) » із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тлумачення статей 11 та 1167ЦК України дозволяє стверджувати, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що сам по собі факт ДТП є психотравмуючою подією для людини, безумовних моральних страждань зазнає людина і при неможливості вести звичний спосіб життя через пошкодження свого майна.

Судом встановлено, що внаслідок порушення правил безпеки руху відповідачем ОСОБА_2 позивачу були спричинені моральні страждання, які полягали у моральних стражданням з приводу пошкодження належного йому майна, а також душевних стражданнях, перенесених у зв`язку з настанням ДТП.

Однак, виходячи з розміру заявленої позовної вимоги, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн. оцінені ним суб`єктивно і є завищеними.

Таким чином, встановивши, що позивачу протиправними винними діями відповідача була заподіяна моральна шкода, виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн., що на думку суду відповідає характеру та обсягу перенесених позивачем моральних страждань.

У відповідності до вимог ст.76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли підтвердження під час судового розгляду справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 133 ч. 1 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 133 ч. 3 п. 1 ЦПК України).

Згідно ст. 137 ч. 2 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ст. 141 ч. 2 п. 1 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

В постанові Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі №755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Позивач подав до суду лише копію договору про представництво інтересів та надання правової допомоги від 26.01.2021 року, жодних інших доказів, які б підтверджували розмір коштів, витрачених на оплату послуг адвоката, суду надано не було, а тому в задоволенні позовних вимог щодо компенсації витрат на правову допомогу слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволених позовним вимогам з кожного з відповідачів.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 23, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,-

у х в а л и в:

позовні вимоги позивача ОСОБА_1 задоволити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 106360,00 грн. (сто шість тисяч триста шістдесят гривень)майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000,00 грн. (три тисячі гривень) моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 1063,60 грн. (тисячу шістдесять три гривні 60 коп.) сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30,00 грн. (тридцять гривень) сплаченого судового збору.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «СК «Ю.Ес.Ай», , 04211, м.Київ, пр. Героїв Сталінграду, 4, корпус 6а, 2 поверх.

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 .

СуддяД. А. Кукса