РІШЕННЯ

іменем України

01 серпня 2022 рокуСправа №451/538/22
Провадження № 2/451/356/22

Радехівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Патинок О.П.

секретаря судового засідання Ференс І.І.

Справа № 451/538/22

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Радехів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лопатинської селищної ради Львівської області про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту належності правовстановлюючого документа, визнання права власності на спадкове майно,

з участю представника позивача- ОСОБА_2

в с т а н о в и в:

15.06.2022 р. представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до Радехівського районного суду Львівської області із позовною заявою до Лопатинської селищної ради Львівської області про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту належності правовстановлюючого документа, визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . До складу спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_3 входила, крім іншого, земельна ділянка площею 2,8436 га, що розташована на території Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1795 від 27.04.1999 року. За життя ОСОБА_3 розпорядження на випадок своєї смерті у вигляді заповіту не робив, не було дане майно також і об`єктом спадкового договору. Єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном була його дружина ОСОБА_4 . Факт прийняття спадщини, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, після смерті ОСОБА_4 підтверджується рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 13.08.2019 року у справі №451/1715/18. Однак, ОСОБА_4 не встигла оформити право власності на вищезгадане майно, що залишилася після смерті спадкодавця, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Внаслідок смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном є позивач ОСОБА_1 . Факт прийняття спадщини підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом виданого державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори від 02.11.2010 року. Згідно цього свідоцтва ОСОБА_1 успадкувала право власності лише на 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . 13 серпня 2019 року Радехівський районний суд Львівської області у справі № 451/1715/18 ухвалив рішення яким позов ОСОБА_1 задовольнив. Встановив факт належності ОСОБА_3 свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 10.09.1990 року, яке зареєстроване за № 14 та видане на ім`я ОСОБА_5 . Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , право власності на 1/2 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Бажаючи оформити право власності також і на земельну ділянку площею 2,8436 га, що розташована на території Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1795 від 27.04.1999 року та належала ОСОБА_3 , ОСОБА_1 повторно звернулася до державного нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак, 25 травня 2022 року державний нотаріус Радехівської державної нотаріальної контори Львівської області прийняв постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 163/02-14. Серед причин відмови нотаріус зазначив: в документі, що підтверджує право власності на вищевказані земельні ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Барилівської сільської ради Червоноградського (колишнього Радехівського) району Львівської області, а саме в державному акті на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1795 власником зазначено: гр. ОСОБА_5 , а померла особа гр. ОСОБА_3 . Крім того, в свідоцтві про одруження серії НОМЕР_1 гр. ОСОБА_4 і гр. ОСОБА_3 теж є розбіжності, а саме чоловік " ОСОБА_6 ", після реєстрації шлюбу в чоловіка і дружини прізвище " ОСОБА_7 ". За таких обставин у позивача не залишається іншого дієвого виходу з ситуації, як звернутися до суду з даним позовом з метою захисту свого невизнаного майнового права. Просить суд встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним дідом ОСОБА_1 . Встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме факту належності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1795 виданого 27 квітня 1999 року, на ім`я " ОСОБА_5 " зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №1391. Ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 2,8436 га, що розташована на території Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1795 від 27 квітня 1999 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2022 р. вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П.

Ухвалою судді від 20.06.2022 р. цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

29.06.2022 р., 04.07.2022 р., 13.07.2022 р. підготовче засідання відкладено, витребовувались документи за клопотанням сторони.

22.07.2022 р. ухвалою Радехівського районного суду Львівської області закрито підготовче провадження за позовом ОСОБА_1 до Лопатинської селищної ради Львівської області про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту належності правовстановлюючого документа, визнання права власності на спадкове майно. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 01.08.2022 р. 13.45 год. у приміщенні Радехівського районного суду Львівської області (адреса: 80200, Львівська область, м.Радехів, вул. Львівська, 14а, 1 пов. зал судового засідання № 3).

01.08.2022 р. в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, які зазначені в позовній заяві. Пояснив, що після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 єдиним хто прийняла спадщину була його дружина ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після смерті ОСОБА_4 спадщину в порядку спадкування за заповітом прийняла її внучка ОСОБА_1 , проте в нотаріальному порядку позбавлена можливості оформити спадкові права на земельну ділянку площею 2,8436 га, яка належала ОСОБА_5 , так як у свідоцтві про смерть та в інших правовстановлюючих документах є розбіжності у зазначенні по-батькові. Просив задоволити позовні вимоги.

Представник відповідача Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду було подано заяву, де просять суд розглядати справу без участі представника (а.с.40).

Свідок ОСОБА_8 , в судовому засіданні показала, що померлий ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 є рідним дідом позивача ОСОБА_1 , яка завжди проживала з ним в АДРЕСА_1 та доглядала за спадковим майном.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що померлий ОСОБА_3 , є рідним дідом позивача ОСОБА_1 , яка проживала з ним в АДРЕСА_1 та завжди доглядала за спадковим майном, в померлого ще були діти, крім матері позивача, проте такі разом із померлим не поживали і давно перебувають за кордоном.

Дослідивши подані учасниками справи документи, заслухавши вступне слово представника позивача, показання свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 06 липня 1999 року (а.с.7).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 28.12.1999 року (а.с.8).

ОСОБА_3 , згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1795 від 27.04.1999 року належала земельна ділянка площею 2,8436 га, що розташована на території Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори від 02.11.2010 року ОСОБА_1 успадкувала право власності на 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.10).

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 13.08.2019 року у справі №451/1715/18 позов ОСОБА_1 задоволено. Встановилено факт належності ОСОБА_3 свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 10.09.1990 року, яке зареєстроване за № 14 та видане на ім`я ОСОБА_5 . Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , право власності на 1/2 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

Згідно копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 одружилися 09.12.2001 р. (а.с.17).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ОСОБА_11 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьками її вказані ОСОБА_12 ОСОБА_13 (а.с.18).

Згідно копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 10.07.1953 р.н. ОСОБА_3 та ОСОБА_14 уклали шлюб 10.07.1953 р.н. (а.с.19).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 ОСОБА_13 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 , батьками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.20).

ОСОБА_5 , згідно витягу із книги реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди належить земельна ділянка площею 2,8436 га передана йому на підставі Розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації від 20.04.1999 р. (а.с.83).

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 163/02-14 від 25 травня 2022 року державний нотаріус Радехівської державної нотаріальної контори Львівської області, вказав, що в документі, що підтверджує право власності на вищевказані земельні ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та знаходяться на території Барилівської сільської ради Червоноградського (колишнього Радехівського) району Львівської області, а саме в державному акті на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1795 власником зазначено гр. ОСОБА_5 , а померла особа гр. ОСОБА_3 (а.с.21).

Як видно із копії спадкової справи №174/2010, заведеної після смерті ОСОБА_4 , позивач ОСОБА_1 09.06.2010 р. звернулася до Радехівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом, якій видано свідоцтво про право на спадщину. Із матеріалів справи видно, що після смерті ОСОБА_3 інформація в спадковому реєстрі відсутня. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка належала ОСОБА_3 , оскільки у державному акті та в свідоцтві про смерть присутні розбіжності у даних спадкодавця. ОСОБА_3 на час смерті проживав в АДРЕСА_1 разом із своєю дружиною ОСОБА_4 (а.с.77-79).

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Вказані розбіжності заявник змушена усувати через суд, оскільки не має змоги іншим чином реалізувати своє право на прийняття спадщини після смерті баби.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

А згідно з ч. 1 ст. 315 ЦПК України такими фактами можуть бути зокрема факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

При цьому встановлення таких фактів можливе за умови, що вони породжують юридичні наслідки для заявника.

Відповідно до п. 7, 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії свідоцтва про право на спадщину для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах цивільного стану. При розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по-батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

З представлених суду доказів, показів свідків, беззаперечно встановлено, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 є рідним дідом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Крім того, з досліджених в судовому засідання доказів, та показів свідків видно, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1795 виданого 27 квітня 1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №1391 видано на ім`я " ОСОБА_5 ", який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте такий належав ОСОБА_3 .

Отже, з урахуванням того, що факт родинних відносин, та факт належності правовстановлюючого документу, які просить встановити позивач, доводяться матеріалами справи, і ці факти є необхідним позивачу для оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_4 , тому суд дійшов до висновку, що заява підлягає до задоволення.

Суд вважає, що на час смерті ОСОБА_4 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , діяв Цивільний Кодекс УРСР (в редакції 1963 року).

Дані правовідносини регулюються розділом VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР 1963 року, статтею 524 якого визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР 1963 року, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно правового висновку викладеного у постанові ВС від 25.03.2020 р. у справі № 305/235/17, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: зокрема довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Таким чином, оцінюючи безпосередньо досліджені та надані позивачем докази у їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, покази свідка, суд дійшов висновку, що

Пленумом Верховного Суду України у п. 24 постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» висловлена правова позиція, згідно з якою, ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з визнанням його відповідачем можливе у разі, якщо таке визнання є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача).

Органи місцевого самоврядування, відповідно до ст.144 Конституції, в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Згідно п.5, 6 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку.

Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації.

Отже, суб`єктивне право власності на землю виникає на підставах та у порядку, визначеному законами України, що регулюють земельні відносини.

Підставою виникнення права власності на землю є юридичний факт, з яким закон пов`язує виникнення такого права. Згідно з Земельним кодексом України до юридичних фактів, на підставі яких виникає право приватної власності на землю, належать: 1) рішення органу влади про передачу земельної ділянки громадянинові у приватну власність; 2) цивільно-правова угода; 3) успадкування земельної ділянки. Особливістю зазначених юридичних фактів є те, що за змістом вони являють собою активні дії органів влади та осіб, які набувають право власності на землю. Ці дії є складними за змістом, їх вчинення регулюється правовими нормами, які в сукупності становлять порядок набуття права приватної власності на землю.

Відповідно до Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України від 26 лютого 1993 р. за N 7 передача у приватну власність земельних ділянок, що були раніше надані громадянам, провадиться відповідними Радами народних депутатів за місцем розташування цих ділянок. Зазначені земельні ділянки передаються безплатно у приватну власність на підставі матеріалів, що підтверджують їх розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо), і заяв громадян кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо), і заяв громадян. Відповідні Ради народних депутатів перевіряють обгрунтованість заяв громадян та матеріалів у місячний строк і приймають відповідне рішення. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для вищезазначених цілей, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-обліковому документі - Книзі реєстрації громадян, яким безплатно передано земельні ділянки у приватну власність.

Порядку, виконують землевпорядні органи за замовленням Рад народних депутатів. Після встановлення меж земельних ділянок, що передаються у приватну власність, громадяни одержують Державний акт на право приватної власності на землю, який видається і реєструється відповідною Радою народних депутатів.

Із системного аналізу зазначених правових норм суд приходить до висновку, що ОСОБА_15 за життя було вчинено увесь обсяг дій та волевиявлень для набуття у передбаченому законом порядку у власність спірної земельної ділянки.

Отже з часу прийняття розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації від 20.04.1999 р. №185 про передачу у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки, яка перебувала у його користуванні з відповідним цільовим призначенням, ця земельна ділянка вибула з державної та колективної власності і повторній приватизації не підлягала.

Із системного аналізу зазначених норм, суд приходить до висновку, що Державний акт про право приватної власності на землю є актом, що засвідчує набуття права власності, яке виникло на підставі рішення уповноваженого органу влади чи місцевого самоврядування.

Така позиція суду також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-57цс13 від 19 червня 2013 року, де зазначено, що частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України).

Таким чином, державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності й видається на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Згідно статті ст. 551 ЦК УРСР 1963 року якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Судом встановлено, що спадщина померлого ОСОБА_3 складається, зокрема, із спірної земельної ділянки площею 2,8436 га. Спадкоємець ОСОБА_4 після смерті чоловіка ОСОБА_3 спадщину прийняла, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, інших відомостей про прийняття спадщини спадкоємцями першої черги, судом не встановлено. Водночас після смерті ОСОБА_4 єдиним спадкоємцем за заповітом є її внучка - позивач ОСОБА_1 , проте оформити спадщини на вказану земельну ділянку остання не змогла в позасудовому порядку, через розбіжності в державному акті, тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання права власності на земельну ділянку підлягають до задоволення.

Згідно із вимогами ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне залишити судові витрати на стороні позивача.

На підставі ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Лопатинської селищної ради Львівської області про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту належності правовстановлюючого документа, визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним дідом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме факту належності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1795 виданого 27 квітня 1999 року, на ім`я " ОСОБА_5 " зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №1391.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , право власності на земельну ділянку площею 2,8436 га, що розташована на території Барилівської сільської ради Червоноградського (Радехівського) району Львівської області, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1795 від 27 квітня 1999 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Лопатинська селищна рада Львівської області, , адреса: вул.. Центральна,12 смт. Лопатин 80261.

Повний текст рішення складено 01.08.2022 р.

Головуючий суддяПатинок О. П.