ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/29186/21

Провадження № 22-ц/4820/1258/22

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю представника апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 травня 2022 року, суддя Продан Б.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до Першого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про звільнення майна з-під арешту,

встановив:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд в інтересах малолітньої ОСОБА_2 з позовом до Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: АТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк), АТ «Державний ощадний банк України», ТДВ «ОТП Факторинг Україна», про звільнення майна з-під арешту.

В обґрунтування позову вказала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, ОСОБА_3 , який є батьком ОСОБА_2 . Після його смерті заведено спадкову справу, єдиним спадкоємцем за законом є його дочка, ОСОБА_2 15.10.2012 року та 26.11.2015 року на майно ОСОБА_3 було накладено арешт на підставі постанов Першого міського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ. Виконавчі провадження за виконавчими листами від 24.10.2012 року №2-1688/12, від 13.07.2015 року №686/2009/15, від 06.09.2004 року №2-5111, від 12.10.2009 року №2-4556/09 були закінчені, однак державний виконавець відмовився знімати арешт з майна боржника.

Наявність відповідних обтяжень порушує її право на спадкове майно, оскільки нотаріус відмовив їй у видачі відповідного свідоцтва саме з підстав арешту майна.

Просила арешт на майно ОСОБА_3 , накладений постановами Першого міського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ від 15.10.2012 року про відкриття виконавчого провадження та від 26.11.2015 року про арешт майна боржника, зняти.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.05.2022 року позов задоволено. Знято арешт з усього нерухомого майна належного на праві власності ОСОБА_3 , що накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження серія та номер: 49465271, виданий 26.11.2015 року, видавник: ОСОБА_4 , Перший міський відділ державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, Хмельницька обл. - номер запису обтяження: 12241981; постанови про відкриття виконавчого провадження №35269223 від 15.11.2012 року, державний виконавець Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Сарафін О.Ф., номер запису обтяження: 13311829.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що законодавством покладено на державного виконавця обов`язок скасувати вжиті заходи примусового виконання рішення у разі закінчення виконавчого провадження, чого останній не зробив.

В апеляційній скарзі Банк просив рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні вимог відмовити.

На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що рішення суду є незаконним, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Позов пред`явлено до неналежного відповідача. Судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тій обставині, що зобов`язання ОСОБА_3 перед Банком не виконано. Правовим обґрунтуванням заявленого позивачем позову є наявність у позивача права власності на арештоване майно. Посилання ОСОБА_1 на те, що стягнення заборгованості з ОСОБА_3 закінчено є помилковим, оскільки закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю боржника кредитних відносин не припиняє, оскільки відповідний обов`язок перед Банком переходить до спадкоємців боржника.

В суді представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Позивач в суд не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи судом був повідомлений у відповідності з вимогами процесуального закону, заяв та клопотань до суду не надав.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який був чоловіком ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після його смерті заведено спадкову справу №456-2020, спадкоємцем за законом є його дочка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з листом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори за вих. №761/02-14 від 30.09.2021 року, на все належне ОСОБА_3 майно постановою Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції накладено арешт, який зареєстрований 29.11.2012 року за №13311829 (а.с. 15).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на все майно ОСОБА_3 було накладено арешт на підставі постанови Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області від 26.11.2015 року, серія та номер 49465271 (а.с. 13).

В інформаційному листі Першого відділу ДВС у м. Хмельницькому від 23.07.2021 року за №20.19.-27/54274 зазначено, що на примусовому виконанні перебували виконавчі провадження по виконанню рішень судів про стягнення з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 ), на користь юридичних осіб заборгованості: виконавчий лист №2-1688/12 від 24.10.2012 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 23769,72 грн., виконавчий лист №686/2009/15 від 13.07.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 20344,51 грн., виконавчий лист №2-5111 від 06.09.2004 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк» 52641,97грн., виконавчий лист №2-4556/09 від 12.10.2009 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОПТ Факторинг Україна» 20344,51 грн., 187583,42 дол. США та 40227,37 грн. за кредитним договором № МL-МОО/069/2008 від 18.06.2008 року та судових витрат. Виконавчі провадження були закінчені на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку зі смертю боржника. У державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту, оскільки дана категорія справ допускає правонаступництво (а.с. 19).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 року в справі № 905/386/18 (касаційне провадження № 12-85гс19) зроблено висновок, що при розгляді скарг стягувача чи боржника на дії органу державної виконавчої служби, пов`язані з арештом і вилученням майна та його оцінкою, господарський суд перевіряє відповідність цих дій приписам статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження». Вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізуються шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зробила правовий висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виникає спір.

Не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також установлювати чи захищати їх права, тобто постановити рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 року у справі № 910/17792/17.

У справі, що переглядається, позивач ОСОБА_1 пред`явила позовні вимоги до Першого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на майно.

Особа, в інтересах якої накладено арешт на майно (стягувач), ПАТ КБ «ПриватБанк», чи його правонаступник, до участі в справі як відповідача не залучено, клопотань про залучення стягувача позивач не заявляв, що є підставою для відмови у задоволенні позову у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача.

Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21.11.2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12.12.2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12.12.2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 15.05.2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19), та підстав для відступу від таких висновків колегія суддів не вбачає.

Зазначеного не було враховано судом першої інстанції, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову про зняття арешту з майна.

Ураховуючи викладене вище, колегія суддів вважає прийнятними доводи апелянта, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зняття арешту з майна відмовити.

Повний текст постанови складено 04 серпня 2022 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова