ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3505/22 Справа № 208/977/22 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т.П. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2022 року про відмову у відкритті провадження

по справі за позовом ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрегом Україна", Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третьої особи на стороні відповідача, без самостійних вимог щодо предмету спору - Приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Огнєвої Надії Олександрівни про визнання нечинним рішення про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, скасування державної реєстрації земельної ділянки, припинення права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2022 року до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрегом Україна", Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третьої особи на стороні відповідача, без самостійних вимог щодо предмету спору - Приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Огнєвої Надії Олександрівни про визнання нечинним рішення про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, скасування державної реєстрації земельної ділянки, припинення права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

В обґрунтування підстав для звернення із даним позовом до місцевого суду загальної юрисдикції, позивач посилається на місце розташування зазначеної земельної ділянки, територіально віднесеної до підсудності Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2022 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрегом Україна", Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третьої особи на стороні відповідача, без самостійних вимог щодо предмету спору - Приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Огнєвої Надії Олександрівни про визнання нечинним рішення про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, скасування державної реєстрації земельної ділянки, припинення права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки - відмовлено.

Роз`яснено позивачу право на звернення із даним позовом в порядку адміністративного судочинства до відповідного окружного адміністративного суду за правилами підсудності, встановленими ст.ст.25, 26 КАС України, обравши один із способів захисту, встановлених ст.5 КАС України та до господарського суду, з дотриманням передбаченого ГПК України порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2022 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2022 року, направити справу для розгляду до суду першої інстанції, стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 496,20 грн.

У відзиві ТОВ "Агрегом Україна" на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2022 року просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2022 року по справі №208/977/22 відмовити.

У відзиві Кам`янської міської ради на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2022 року, Кам`янська міська рада просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2022 року по справі №208/977/22 відмовити.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, заявляючи позовні вимоги про визнання нечинним рішення Кам`янської міської ради 40-ї сесії VII скликання від 28.02.2020 року №1824-40/VII Про набуття (припинення) прав на землю (з усіма змінами) в частині пункту 10: «Надати дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок: 10.14. Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРЕГОМ УКРАЇНА» за адресою: вул.Широка, 26В, орієнтовною площею 1,6000 га, для розміщення гаражного комплексу», позивач посилається на недотримання та порушення процедури підготовки такого рішення так і його прийняття.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Публічно-правовий спір - заснований на публічному праві спір між двома чи більше учасниками правовідносин, в яких хоча б однією зі сторін є суб`єкт владних повноважень (орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень).

Публічно-правовий спір відрізняється від приватно-правового тим, що публічно-правова позовна вимога зв`язана з положеннями публічного права. «У той час як до приватного права належать законодавчі норми, які ґрунтуються на принципі рівності прав, до публічного права належать законодавчі норми, які визначають привілейоване право держави чи іншого представника державної влади…

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №380/624/16-ц, провадження №14-301 цс18, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття цього права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом. Відтак правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення, не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб.

При прийнятті такого рішення орган державної влади виконує дозвільну функцію, що притаманна органу державної влади у публічно-правових відносинах, тому спір як щодо рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, так і щодо оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо надання чи відмови у наданні такого дозволу є публічно-правовим. Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у подібних справах, зокрема у постановах: від 21 березня 2018 року у справі №536/233/16-ц, від 30.05.2018 р. у справі №826/5737/16 та від 03 жовтня 2018 року у справі №820/4149/17.

Вирішуючи питання заявлених позовних вимог про скасування державної реєстрації земельної ділянки, припинивши право власності зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрегом Україна» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:61619989 від 16.11.2021, номер запису про право власності: 45071757 та обтяження зареєстроване щодо земельної ділянки на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:61621689 від 16.11.2021, номер запису про іпотеку: 45073091, видані приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Огнєвою Н.О. та визнання недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 16 листопада 2021 року між Кам`янською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрегом Україна», посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Огнєвою Н.О., зареєстрований в реєстрі за № 878 до цивільного або господарського судочинства, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 1 ч.1 ст.19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 2 ч.1 ст.19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У відповідності до ч.1 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Так, 21 квітня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №910/17433/19 (ЄДРСРУ №88843001) досліджував питання визначення юрисдикції спору за позовом фізичної особи щодо застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів і визнання недійсними договорів укладених між юридичними особами. За змістом пункту 1 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Наведена норма свідчить, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову є застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів, а саме договору купівлі-продажу земельної ділянки укладеного між юридичними особами, а також визнання недійсними зазначеного договору.

Зміст і підстави поданого позову свідчать про те, що фізична особа звернулася до суду щодо оспорення як договору укладеного між двома юридичними особами, для здійснення юридичною особою своєї господарської діяльності, так і наслідками для оспорнення такого договору позивачем, щодо сторони такого договору - юридичної особи.

Тобто між позивачами та відповідачами існує спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу земельної ділянки, набуття права власності на об`єкт нерухомості, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно за наведеними приписами Господарського процесуального кодексу України (аналогічна правова позиція викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.03.2019 у справі № 904/2529/18).

Також враховується і правова позиція Верховного Суду викладену у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року у справі №454/1675/16, відповідно до якої Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

У ст.2 ГК України передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності. Отже, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію ст.4 ГПК.

Таким чином, виходячи з суб`єктного складу сторін учасників оспорюваних правочинів, як суб`єкту владних повноважень та юридичної особи, предмету позову що стосується підстав та набуття права власності за договором укладеним між двома юридичними особами на реалізацію здійснення господарської діяльності, а тому встановлено що заявлені позовні вимоги у п. 2, 3 прохальної частини позову, не підлягають до розгляду в порядку цивільного судочинства, так як пов`язані із господарською діяльністю відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрегом Україна».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: 1) заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так, відповідно до правової позиції викладеної Верховним Судом у Постанові від 22 травня 2019 року у справі №705/5060/18 прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.98 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001. У них зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави.

Якщо в законі визначено порядок учинення певних дій, такий порядок у силу вимог вітчизняного законодавства повинен дисциплінувати осіб, котрі звертаються до суду, та не допускати входження процесу в безладний рух, оскільки право на суд не є абсолютним.

Разом з тим відповідно до практики ЄСПЛ право на справедливий судовий розгляд, гарантоване в §1 ст.6 конвенції, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, аби сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого є лише одним з аспектів. Однак ідеться про можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в §1 ст.6 конвенції.

ВС нагадав, що національні органи влади, зокрема суди, мають розв`язувати проблеми тлумачення внутрішнього законодавства. Їхня роль обмежується перевіркою відповідності результатів такого тлумачення конвенції. Це стосується, зокрема, тлумачення судами процесуальних норм (рішення від 4.04.2019 у справі «Кунерт проти Польщі»).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що слід відмовити у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради. Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрегом Україна», Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, 3-ої особи на стороні відповідача, без самостійних вимог щодо предмету спору Приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Огнєвої Надії Олександрівни «про визнання нечинним рішення про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, скасування державної реєстрації земельної ділянки, припинення права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки», оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а згідно до пунктів прохальної частини позовних вимог підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, шляхом подачі позову до відповідного окружного адміністративного суду за правилами підсудності, встановленими ст. ст. 25-26 КАС України; та в порядку господарського судочинства, шляхом подачі позову до відповідного господарського суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що укладений між співвідповідачами (ТОВ Агрегом Україна та Кам`янською міською радою) договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки не є договором, що випливає з господарської діяльності одного із співвідповідачів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки органи місцевого самоврядування у земельних відносинах з громадянами та юридичними особами, в тому числі щодо вирішення питань розпорядження, передачі у власність, у користування земельних ділянок, а також їх вилучення, виступають виключно як суб`єкти владних повноважень, а земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень, пов`язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності належать до публічно-правових, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів (Рішення Конституційного Суду України Справа від 01 квітня 2010 року №10-рп/2010).

При прийнятті такого рішення орган державної влади виконує дозвільну функцію, що притаманна органу державної влади у публічно-правових відносинах, тому спір як щодо рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, так і щодо оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо надання чи відмови у наданні такого дозволу є публічно-правовим. Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у подібних справах, зокрема у постановах: від 21 березня 2018 року у справі №536/233/16-ц, від 30.05.2018 р. у справі №826/5737/16 та від 03 жовтня 2018 року у справі №820/4149/17.

Заявлені позовні вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки, припинивши право власності зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрегом Україна» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнання недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 16 листопада 2021 року між Кам`янською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрегом Україна» підлягають розгляду в порядку господарського судочинства згідно за наведеними приписами Господарського процесуального кодексу України, оскільки між позивачами та відповідачами існує спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу земельної ділянки, набуття права власності на об`єкт нерухомості, сторонами якого є юридичні особи (аналогічна правова позиція викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.03.2019 у справі № 904/2529/18).

Таким чином, виходячи із суб`єктного складу сторін- учасників оспорюваних правочинів, як суб`єкту владних повноважень та юридичної особи, предмету позову, що стосується підстав та здійснення господарської діяльності цілком правомірно встановлено, що заявлені позовні вимоги у п.2, 3 прохальної частини позову не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства так як пов`язані із господарською діяльністю відповідача ТОВ «Агрегом- Україна».

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст.259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова