Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2022 р.

м. Київ

справа № 755/5197/22

провадження № 2/755/4373/22

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про зарахування безпідставно отриманих коштів в рахунок основного зобов`язання та зменшення зобов`язання по кредитній угоді в порядку Закону України «Про захист прав споживачів»,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 зобов`язати АТ «Альфа-Банк» зарахувати в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 631110264 від 11.02.2019 року, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» 30 966,00 грн., списаних за розрахунково-касове обслуговування, та зобов`язати АТ «Альфа-Банк» зарахувати на картковий рахунок позивача 9 691,14 грн., списаних за страхові платежі та комісії, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.02.2019 року між позивачем та АТ «Альфа-Банк» було підписано Анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» та Оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, позивачу було відкрито Банком поточний рахунок. 16.06.2022 року позивачем була отримана виписка по руху коштів по картці, з якої стало відомо, що відповідач без погодження з позивачем списує з карткового рахунку комісію за розрахунково-касове обслуговування основної картки, а також страхові платежі, що є порушенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ураховуючи відсутність в умовах Договору нарахування плати за розрахунково-касове обслуговування, а також не встановлено умови страхування, його вид та розмір сплати страхового внеску, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду.

30.06.2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про зарахування безпідставно отриманих коштів в рахунок основного зобов`язання та зменшення зобов`язання по кредитній угоді в порядку Закону України «Про захист прав споживачів» та постановлено провести розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін. (а.с. 25-28)

Відповідач АТ «Альфа-Банк» скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 30.06.2022 року строк, відповідно до якого проти позову заперечує в повному обсязі. Так представником відповідача Панченко Д.В. зазначено, що Розділом 4 Додатку № 4 до Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» передбачено кредитну карту «Максимум Готівка» з можливим лімітом 200 000,00 грн., відсотковою ставкою 26% та сплатою 3,5% за обслуговування картки (щомісячно від суми заборгованості від 20,00 грн. і більше на кінець розрахункового періоду). Згідно п. 5 Акцепту та оферти діють умови «Моментальна розстрочка на карту», що передбачено Додатком № 4 до Договору п. 3.9 (ж) щодо сплати щомісячної комісії у відповідності до розділу 3 додатку № 4. Тобто це є комісія за Розрахунково-касове обслуговування. З 10.06.2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який передбачає можливість встановлення комісійної винагороди та процентів у договорах про споживче кредитування. Починаючи з 10.06.2017 року також почали діяти Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які затверджені постановою Правління НБУ № 49 від 08.06.2017 року, та якими у договорах споживчого кредитування є можливим зазначити комісійну винагороду окрім процентів. Оскільки станом на дату укладення Договору норми спеціального закону щодо споживчого кредитування передбачають можливість нарахування комісійної винагороди, то підстав для застосування ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» немає. (а.с. 32-40)

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. (рішення ЄСПЛ по справі «Мельник проти України»)

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Так, відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 та 2 т ст. 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 11 лютого 2019 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка»), відповідно до умов якого банк відкрив рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривня та випустив міжнародну платіжну картку MC DEBIT WORLD строком дії на три роки з моменту її випуску, з лімітом кредитної лінії 200 000,00 грн. та процентною ставкою 26% річних. (а.с. 14-15)

Розділом 4 Додатку № 4 до Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» передбачено кредитну карту «Максимум Готівка» з можливим лімітом 200 000,00 грн., відсотковою ставкою 26% та сплатою 3,5% за обслуговування картки (щомісячно від суми заборгованості від 20,00 грн. і більше на кінець розрахункового періоду). (а.с. 44-54)

У матеріалах справи міститься Анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка», підписана ОСОБА_1 і датована 11 лютого 2019 року (а.с. 14, 42, 43, 58).

Згідно п. 2 Договору, страховий тариф за добровільне страхування здоровя на випадок хвороби складає 0,71% в місяць. За добровільне страхування від нещасних випадків страховий тариф складає 0,28%. Відповідно до п. 5 - страховий платіж за будь-який та кожен період складає 25,00 грн. Пунктом 6.1 Договору передбачено, якщо жодна із сторін не виявить бажання розірвати даний Договір, то Договір страхування вважається продовженим на той самий строк на тих самих умовах.

Крім того, відповідачем долучено до матеріалів справи Паспорт споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_1 , в якому зазначено про те, що ОСОБА_1 підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданих, виходячи з обраних ним умов кредитування. (а.с. 58 зв.)

Згідно Виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 01.07.2019 року по 16.06.2022 року, поточна сума заборгованості на кінцеву дату виписки становить 31 284,41 грн., з урахуванням щомісячного списання комісії за розрахунково-касове обслуговування основної картки та за страхові платежі. (а.с. 11-13)

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За правилами частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до частини 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

В частині 1 статті 1054 Цивільного кодексу України зазначено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).

Отже, на правовідносини Банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб з 10 червня 2017 року поширюються положення Закону України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Досліджуваний кредитний договір укладено між сторонами 11 лютого 2019 року, тобто, після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування».

В статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) наведено визначення термінів, які вживаються в цьому законі, зокрема: загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору), до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит.

Частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця.

Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит, кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності.

У такому разі, кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Частиною 3 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ; 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо); 3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; 4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України; 5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться; 6) реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування; 7) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності); 8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 11) порядок дострокового повернення кредиту; 12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу.

Згідно із частинами 1, 2 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

У договорі про споживчий кредит, можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Стаття 20 Закону України «Про споживче кредитування» чітко визначає, що укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб (ч. 1 ст. 20).

До договорів про надання додаткових чи супутніх послуг, зокрема, належить договір страхування та інші договори, що укладаються для забезпечення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит (п. 3 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про споживче кредитування»).

Споживач має право укласти договір про надання додаткових чи супутніх послуг з обраною ним третьою особою, включеною до переліку тих, які відповідають вимогам кредитодавця (за наявності такого переліку), крім випадків, коли відповідну послугу може надати лише кредитодавець. Перелік третіх осіб, які відповідають вимогам кредитодавця, розміщується на офіційному веб-сайті кредитодавця або на інформаційних стендах, доступ до яких є вільним для споживачів, у всіх приміщеннях кредитодавця, включаючи філії та відділення, що здійснюють споживче кредитування, (ч. 3 ст. 20 Закону України «Про споживче кредитування»).

З матеріалів цивільної справи убачається, що позивач отримав інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартна форма) та відображена у Паспорті споживчого кредиту (а.с. 14), в якому наявна уся інформація стосовно: суми кредиту, строку кредитування; процентної ставки, відсотків річних; плати за обслуговування кредиту; орієнтовної загальної вартості кредиту; реальної річної процентної ставки, відсотків річних та інша інформація передбачена Законом України «Про споживче кредитування».

Зазначене підтверджується Акцептом пропозиції на укладання угоди про надання кредиту від 11 лютого 2019 року, офертою на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 11 лютого 2019 року (а.с. 15), паспортом споживчого кредиту від 11 лютого 2019 року (а.с. 14), згідно яких, позивач своїм підписом підтвердив, що він ознайомлений з умовами кредитування та орієнтовною вартістю кредиту до його укладення і згоден з такими умовами.

Методика розрахунку загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договорами про споживчий кредит встановлена Правилами розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49.

Згідно з пунктом 5 Правил банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Позивач, підписавши вищенаведені документи до Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк» від 11 лютого 2019 року, в яких зазначено умови кредитування і в тому числі сплата комісійної винагороди за обслуговування кредиту, погодився на укладення досліджуваного кредитного договору на визначених і погоджених сторонами умовах.

Посилання позивача на частину 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з приводу нечітких та двозначних положень досліджуваного кредитного договору суд вважає необґрунтованими за їх недоведеністю, з урахуванням також того, що стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що не передбачала нарахування комісійної винагороди, діяла до 10 червня 2017 року. Станом на час укладення кредитного договору від 11 лютого 2019 року застосуванню підлягають норми спеціального закону, який регулює споживче кредитування - Закону України «Про споживче кредитування», положеннями якого передбачено право Банку встановлювати процентну ставку на комісійну винагороду за надані послуги та визначати загальні витрати за споживчим кредитом, включаючи комісії та інші обов`язкові платежі.

Крім того, суд визнає необґрунтованим посилання позивача як на підставу нікчемності досліджуваного кредитного договору на Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року № 168, оскільки вказана постанова № 168 від 10.05.2007 року втратила чинність згідно з постановою Правління Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49, тобто вказані Правила втратили чинність до укладення досліджуваного в розрізі даного спору кредитного договору від 11 лютого 2019 року.

Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про зарахування безпідставно отриманих коштів в рахунок основного зобов`язання та зменшення зобов`язання по кредитній угоді в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», - є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 6, 11, 526, 610, 611,1048, 1054 Цивільного кодексу України, Законом України «Про споживче кредитування», ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про зарахування безпідставно отриманих коштів в рахунок основного зобов`язання та зменшення зобов`язання по кредитній угоді в порядку Закону України «Про захист прав споживачів» - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення складено 02 серпня 2022 року.

Суддя: В.І. Галаган