Провадження № 2/537/42/2022
Справа № 524/2518/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.08.2022 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді - Хіневича В.І., за участі секретаря судового засідання - Гавриш А.Ю., Бакай М.С., представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці за правилами загального позовного провадження, об`єднану цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до ОСОБА_3 , згідно якого прохав суд розірвати шлюб між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який був укладений 14 серпня 1993 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис за № 75.

В обґрунтуванні позову вказав, що 14 серпня 1993 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області був зареєстрований шлюб між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , про що видано свідоцтво про шлюб, актовий запис за № 75. Після укладення шлюбу дружина прийняла прізвище - ОСОБА_3 . Від спільного життя у шлюбі мають дорослого сина. Шлюбно-сімейні стосунки між ним та дружиною припинені остаточно. Причиною розпаду сім`ї стало те, що вони з дружиною мають різні погляди на життя та сімейні цінності. В сім`ї часто виникали непорозуміння, які привели до втрати почуттів любові та поваги. Спільне господарство між ними не ведеться, сім`я існує формально. Вважає, що сім`я розпалась остаточно, примирення неможливе, а тому шлюб необхідно розірвати. Питання щодо поділу спільного майна подружжя не виникає. Після розірвання шлюбу не заперечує проти залишення прізвища дружині - ОСОБА_3 , за її згодою.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15.05.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.

У вересні 2020 року відповідач ОСОБА_3 звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з зустрічною позовною заявою до позивача ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя, згідно якого прохала визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , майно подружжя, яке придбано в період перебування в шлюбних відносинах, а саме квартиру АДРЕСА_1 ; 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення №44, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 167,1 кв.м.. Поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наступним чином:

- визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та зареєструвати право власності в реєстрі майна;

- залишити у власності ОСОБА_1 право власності на 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення №44, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 167,1 кв.м..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості різниці його частки в спільному сумісному майні подружжя кошти в розмірі 3 650,00 грн. Стягнути з ОСОБА_1 витрати понесені ОСОБА_3 за проведення експертних висновків щодо ринкової оцінки майна в сумі 1 600, 00 грн. та судовий збір сплачений за звернення до суду з даним позовом в сумі 6306,00 грн..

В обґрунтуванні позову вказала, що в період шлюбу ними було набуте нерухоме майно до складу якого, станом на день складення зустрічного позову входить: квартира АДРЕСА_1 ; 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення №44, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 167,1 кв.м..

На її замовлення, суб`єктом оціночної діяльності ФО-П ОСОБА_8 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №703/19 від, 09.09.2019р. Кваліфікаційне свідоцтво МФ №5163 від 23.06.2007 р., видане Фондом державного майн та Харківським центром науково - технічної та економічної інформації), було проведено оцінку нерухомого майна та визначено ринкову вартість кожного об`єкту спільно нажитого майна, а саме: квартира АДРЕСА_1 , - вартість становить 1 136 205 (один мільйон тридцять шість тисяч двісті п`ять гривень) 00 коп.; 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення №44, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 167,1 кв.м., - вартість становить 1 139 765 (один мільйон сто тридцять дев`ять тисяч сімсот шістдесят п`ять гривень) 00 коп..

Згідно положень сімейного законодавства, зокрема ст. 60,63,65,69-71 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності; їх частки є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення; якщо подружжя не домовилися по порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом; неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Аналогічно ці питання врегульовано ст.ст. 364, 370, 372 ЦК України.

Таким чином, вона, ОСОБА_3 , має право на 1/2 частку спільного майна подружжя, придбаного спільно з відповідачем в період зареєстрованого шлюбу.

Сукупна вартість спільно нажитого нею з відповідачем майна становить 2 275 970 грн., вартість 1/2 частки кожного становить 1 137 985 грн.

В цілому у зв`язку з поданням даної позовної заяви вона понесла такі витрати: судовий збір - 6306 грн., витрати на правничу допомогу, які до закінчення судового розгляду будуть розраховані та надані докази, витрати на проведення оцінки - 1600 грн..

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03.09.2020 року було об`єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу із зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя.

24.09.2020 року від первісного позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, згідно якого останній прохав відмовити у зустрічному позові ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності за безпідставністю та необґрунтованістю, а позовну заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задовольнити. Вказуючи, що ОСОБА_3 не підтверджує документально свої позовні вимоги та викладені обставини, посилаючись на непідтверджені факти, яких не було взагалі. Остання не зверталася до нього в порядку досудового врегулювання спору. Вважає, що позивачем недоплачена сума судового збору в розмірі 4204,00 грн.

Також вказує, що за час спільного проживання ними було придбано таке майно: 29/50 частин, розміром 95,8 кв.м., адміністративно-побутового приміщення АДРЕСА_3 (на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 21.03.2012 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом O.E., реєстровий номер № 1067). Дане нерухоме майно було оформлено на нього, ОСОБА_1 ; квартира АДРЕСА_4 (1/3 частка оформлена на ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності, САА № 845156 , 16.09.2005 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської радії Полтавської області). Вищевказане нерухоме майно, є об`єктами права спільної сумісної власності, а тому вважає, що саме це нерухоме майно підлягає розподілу між ним та відповідачем в рівних частках.

Відповідно договору дарування, посвідченого 17.06.2004 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідович Н.В. за реєстровим № 1493, йому, ОСОБА_1 було подаровано 18/75 частин житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_5 . Крім цього, відповідно договору дарування, посвідченого 10.03.2006 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., за реєстровим номером № 3299, йому, ОСОБА_1 було подаровано 1/4 частина житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані по АДРЕСА_5 .

В подальшому, вищевказаний об`єкт нерухомості був знесений та на місці старого будинку був побудований новий будинок, де він отримав квартиру АДРЕСА_6 . Декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 18.08.2014 року.

Дана квартира не підлягає поділу, він є єдиним утримувачем даного майна. В даний час він проживає та зареєстрований в квартирі АДРЕСА_6 . Іншого житла крім даної квартири не має. Крім цього, в даній квартирі проживає та зареєстрований його батько, ОСОБА_9 , 1936 р.н., який є лежачим хворим, потребує стороннього догляду.

Вважає, що ОСОБА_3 невірно звернулась із зустрічною позовною заявою саме до Автозаводського районного суду м. Кременчука, оскільки вказані нею об`єкти нерухомості розташовані на Крюківській території м. Кременчук.

Крім того у зустрічному позові ОСОБА_3 приховує той факт, що вона являється власником 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_7 , яка була придбана ОСОБА_3 в період їх шлюбу. Даний факт підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 223007382 від 08.09.2020 року.

Також, звертає увагу суду на те, що відповідно до прохальної частини зустрічного позову ОСОБА_3 просить визнати за нею право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_8 , та залишити за ним, ОСОБА_1 , право власності на 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення № 44 за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, навіть якщо суд прийме в цій частині рішення на користь позивача ОСОБА_3 , воно не буде виконаним, оскільки право власності на квартиру переходить лише в тому випадку, коли розділ в Державному реєстрі речових прав припиняється, та відкривається вже на нового власника. Але, стосовно офісного приміщення, в самому договорі купівлі-продажу (п. 8 даного договору) вбачається, що ОСОБА_3 давала свою нотаріальну згоду на придбання даного нерухомого майна. А тому і в разі подальшої реалізації права власності на дане приміщення йому потрібно звертатись знову до ОСОБА_3 за її згодою на відчуження. Тому в даному випадку порушується його право власності, оскільки не припиняється право власності, як на спільне майно подружжя, та не проходить перереєстрацію у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

ОСОБА_3 у своєму зустрічному позові не вказує припинення права власності на об`єкти спільного майна подружжя, адже вирішення питання про скасування державної реєстрації прав здійснюється лише на підставі Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Щодо судових витрат, то позивачем взагалі не було подано разом із позовом доказів на понесення витрат на професійну правничу допомогу, а відтак неможливо встановити суму витрат, що унеможливлює стягнення витрат на правничу допомогу через їх недоведеність та необґрунтованість.

06.11.2020 року до суду надійшла заява первісного позивача про виклик та допит як свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

22.09.2020 року до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, згідно якої останній прохав визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 : 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення АДРЕСА_3 ; 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 . Припинити право власності ОСОБА_1 на 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення АДРЕСА_3 . Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) право власності по 29/100 частин (за кожним) на адміністративно-побутове приміщення АДРЕСА_3 . Припинити право власності ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 ; Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП : НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) по 1/6 частки (за кожним) на квартиру АДРЕСА_4 . Стягнути з ОСОБА_3 на його, ОСОБА_1 користь понесені судові витрати по справі.

В обґрунтуванні позову зазначив, що з відповідачем по справі, ОСОБА_3 перебуває в зареєстрованому шлюбі з 14 серпня 1993 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис за № 75, виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції у Полтавській області. Від спільного життя мають дорослого сина, ОСОБА_12 . Спільне життя не склалося через, що в серпні 2017 року шлюбно-сімейні відносини між ними були припинені та він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу (справа № 524/2518/20). На момент подачі позовної заяви про розірвання шлюбу він сподівався про те, що вони з відповідачкою в добровільному порядку вирішать питання щодо розподілу майна. Але ОСОБА_3 подала до Автозаводського районного суду м. Кременчука зустрічний позов про поділ спільного майна подружжя з порушенням правил підсудності.

За час спільного проживання ними було придбано таке майно: 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення АДРЕСА_3 , розміром 95,8 кв.м., яке було оформлено на ОСОБА_1 та квартира АДРЕСА_4 , (1/3 частка оформлена на ОСОБА_3 ). Вказане нерухоме майно, є об`єктами права спільної сумісної власності, а тому вважає, що саме це нерухоме майно підлягає розподілу між ними в рівних частках.

Що стосується нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_6 , власником якої він є на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 29.09.2014 року, то вважає, що дана квартира не підлягає розподілу з наступних підстав. Відповідно договору дарування, посвідченого 17.06.2004 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідович Н.В. за реєстровим № 1493, йому, ОСОБА_1 було подаровано 18/75 частин житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_5 . Крім цього, відповідно договору дарування, посвідченого 10.03.2006 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., за реєстровим номером № 3299, йому, ОСОБА_1 , було подаровано 1/4 частина житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані по АДРЕСА_5 . В подальшому, вищевказаний об`єкт нерухомості був знесений та на місці старого будинку був побудований новий будинок, де він отримав квартиру АДРЕСА_6 . В даний час він проживає та зареєстрований в квартирі АДРЕСА_6 та крім нього в даній квартирі проживає та зареєстрований його батько, ОСОБА_9 , 1936 р.н., який є лежачим хворим, потребує стороннього догляду.

Відповідно звіту про незалежну оцінку майна від 14.09.2020 року, вартість майна, яке підлягає розподілу складає :

- 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення АДРЕСА_3 -1 140 500,00 грн (тож, вартість 29/100 частин - 570 250, 00 грн);

- квартири АДРЕСА_4 складає - 1 137 350,00 грн (тож, вартість 1/3 частини квартири, яка підлягає поділу складає - 379 116,6 грн, а половина 1/3 частки складе - 189 558,3 грн).

Всього, вартість нерухомого майна, яке підлягає розподілу складає: 570 250,00 грн + 189 558,3 грн = 759 808,3 грн.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат, які він поніс, як позивач із розглядом справи становить суму судового збору - 7598,08 грн. та понесені витрати, пов`язані з оплатою роботи експерта - 6000 грн, на стягненні яких наполягає з відповідача ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області Фадєєвої С.О. від 30.10.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

05.11.2020 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів, а саме копію інвентарної справи на квартиру за адресою АДРЕСА_4 .

05.11.2020 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 в частині розподілу спільного майна подружжя, а саме офісу за адресою АДРЕСА_2 , оскільки даний об`єкт є предметом спору у справі, що знаходиться на розгляді у Автозаводському районному суді Полтавської області.

05.11.2020 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 про виклик та допит як свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

05.11.2020 року ухвалою суду задоволено заяву представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про залишення без розгляду частини позовних вимог, а саме: залишено без розгляду вимогу про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення АДРЕСА_3 ; припинення права власності ОСОБА_1 на 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення АДРЕСА_3 ; визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності по 29/100 частин (за кожним) на адміністративно-побутове приміщення АДРЕСА_3 .

05.11.2020 року ухвалою суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про полі спільного майна подружжя, передано до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області для розгляду за територіальною підсудністю.

01.12.2020 року справа надійшла до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області.

02.12.2020 року суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області прийняв до свого провадження, розгляд справи призначив в порядку спрощеного позовного провадження.

20.01.2021 року від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надійшли клопотання про об`єднання в одне провадження справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про полі спільного майна подружжя з первісною справою, яка перебуває у Автозаводському районному суді Полтавської області за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.01.2021 року об`єднано в одне провадження цивільну справу №524/2518/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя зі справою №537/3260/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Присвоєно справі № 524/2518/20, провадження 2/524/138/21. Призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.02.2021 року об`єднану в одне провадження цивільну справу №524/2518/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя направлено до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області для розгляду по суті за територіальною підсудністю.

16.03.2021 року до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області надійшла означена об`єднана цивільна справа №524/2518/20.

17.06.2021 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшло клопотання про допит в судовому засідання як свідка ОСОБА_13 .

17.06.2021 року від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надійшло клопотання про витребування інвентаризаційних справ відносно нерухомого майна, що розташоване за адресами: АДРЕСА_8 ; АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_2 , 29/50 частин, розміром 95,8 кв.м адміністративно-побутового приміщення №44.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.06.2021 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про виклик та допит свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 також задоволено клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про витребування доказів та витребувано від КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційні справи відносно нерухомого майна, що розташоване за адресами: АДРЕСА_8 ; АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_2 , 29/50 частин, розміром 95,8 кв.м адміністративно-побутового приміщення №44. Підготовче судове засідання відкладено.

10.08.2021 року до суду, на виконання ухвали суду, від КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» надійшли інвентаризаційні справи відносно нерухомого майна, що розташоване за адресами: АДРЕСА_8 ; АДРЕСА_7 ;. Стосовно інвентаризаційної справи на 29/50 частин, розміром 95,8 кв.м адміністративно-побутового приміщення АДРЕСА_3 повідомили, що така справа не заводилася.

Ухвалою суду від 07.10.2021 року частково задоволено клопотання ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 , а саме ухвалено викликати та допитати, як свідка, ОСОБА_14 . Долучено до матеріалів справи копії договору комісії №9 від 24.09.2013 року з додатком №1, копії акту прийому передачі квартири від 05.09.2014 року та довідки №222 від 04.09.2014 року. Призначено по справі судово-технічну експертизу, проведення якої доручено експерту Шлапак Світлані Леонідівні. На вирішення судово-технічної експертизи поставлено питання: яка ринкова вартість квартири АДРЕСА_6 , що належить ОСОБА_15 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 27391929, виданого 29.09.2014 року. У задоволенні клопотання про витребування оригіналів документів - відмовлено. Підготовче судове засідання відкладено.

19.10.2021 року на ухвалу суду від 07.10.2021 року надійшла апеляційна скарга від первісного позивача ОСОБА_1 , у зв`язку з чим виділені матеріали оскарження даної ухвали були направлені до Полтавського апеляційного суду.

06.12.2021 року постановою Полтавського апеляційного суду залишено без змін ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука від 07.10.2021 року.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 11.01.2022 року задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 та призначено по справі судово-технічну експертизу, проведення якої доручено експерту Шлапак Світлані Леонідівні. На вирішення судово-технічної експертизи поставлено питання: яка ринкова вартість квартири АДРЕСА_9 частина якої належить ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право власності САА №845156 від 16.09.2005 року, 1/3 частина ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності САА №845156 від 16.09.2005 року та 1/3 частина належить ОСОБА_16 на підставі свідоцтва про право власності САА №845156 від 16.09.2005 року. Для проведення експертизи експерту надати копію інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно №256414727 та зобов`язати ОСОБА_3 надати експерту копію свідоцтва про право власності, САА №845156 від 16.09.2005 року про належність по 1/3 частині квартири ОСОБА_12 , ОСОБА_3 та ОСОБА_16 , та технічний паспорт на квартиру. Підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

До суду надійшов висновок експерта Шлапак С.Л.№2/3-22, згідно якого ринкова вартість квартири АДРЕСА_9 частина якої належить ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право власності САА №845156 від 16.09.2005 року, 1/3 частина ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності САА №845156 від 16.09.2005 року та 1/3 частина ОСОБА_16 на підставі свідоцтва про право власності САА №845156 від 16.09.2005 року, станом на дату проведення експертизи становить 502 250 грн.

В судовому засіданні представник первісного позивача Єрмоленко О.В. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі та прохав їх задовольнити, в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом прохав відмовити.

В подальшому в судове засідання первісний позивач - ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, всі пояснення дані по справі підтримує та прохає їх вважати судовими дебатами, репліки по судовим дебатам відсутні. Позовну заяву ОСОБА_1 підтримує та прохає задовольнити, проти зустрічного позову заперечує та прохає відмовити у його задоволенні.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали та прохали задовольнити. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо поділу майна прохали відмовити, щодо розірвання шлюбу не заперечувала.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла промова в судових дебатах згідно якої остання прохала задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 , розірвати шлюб між ним та ОСОБА_3 зареєстрований 14 серпня 1993 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №75. Задовольнити позовну заяву ОСОБА_3 та визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_10 . загальною площею 68.2 кв.м., 29/50 частин адміністративно побутового приміщення №44, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 167.1 кв.м. та здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визнати за нею, ОСОБА_3 , право власності на квартиру N4. загальною площею 68,2 кв.м.. що розташована за адресою АДРЕСА_10 та зареєструвати право власності в реєстрі майна, а за відповідачем ОСОБА_1 , залишити у власності 29/50 частин адміністративно - побутового приміщення №44, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . загальною площею 167.1 кв.м. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості різниці його частки в спільному сумісному майні подружжя кошти в розмірі 3650, 00 грн., витрати па проведення експертизи в сумі 1600 грн.. та судовий збір в сумі 6306.00 грн. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково: визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення №44. що розташоване по АДРЕСА_2 . В іншій частині відмовити.

У промові представник вказала, що ОСОБА_3 не погоджується з тим, що 1/3 частина квартири АДРЕСА_4 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки була виділена ОСОБА_17 (її мамі) Виконкомом районної ради народних депутатів як інженеру техбюро Кременчуцького райвиконкому, а ОСОБА_1 лише прийняв участь у приватизації, так як був зареєстрований в даній квартирі.

Окрім того, ОСОБА_3 вважає завищеною експертну оцінку вартості квартири АДРЕСА_4 (що була проведена за заявою ОСОБА_1 ), тому на клопотання представника ОСОБА_18 була проведена судова експертиза для встановлення вартості квартири АДРЕСА_4 . Згідно висновку судової експертизи вартість даної квартири становить 502 250 грн.. а 1/3 частини відповідно 167 416,67 грн.. тому при розподілі просить виходити саме з цієї суми.

Також ОСОБА_3 не погоджується, що квартира АДРЕСА_11 не є об`єктом спільного сумісного майна подружжя, оскільки вона була придбана ОСОБА_1 у шлюбі шляхом укладення договору комісії №9 від 24.09.2013 року, вартість 373 290 грн. та згідно довідки №222 від 04.09.2014 року із переліку осіб, які брали участь в інвестуванні (фінансуванні) об`єкта будівництва виданої на ім`я ОСОБА_1 вказано, що заборгованість станом на день видачі довідки згідно договору №9 від 24.09.2013 року - відсутня (докази містяться в матеріалах справи). А покази свідків, які зі слів позивача знають, що ОСОБА_1 відчужив подарований частинами будинок та на його місці у багатоповерхівці отримав квартиру вважає не належним доказом.

Під час судових засідань було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_19 ), 14 серпня 1993 року зареєстрували шлюб, що також підтверджується свідоцтвом про шлюб. Наразі між сторонами припинено подружні стосунки на грунті різних поглядів на життя, сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства.

24 вересня 2013 року була придбана ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_11 , тобто під час перебування у шлюбі, шляхом укладення договору комісії №9 від 24.09.2013 року, вартість 373 290 грн.. Згідно довідки №222 від 04.09.2014 року із переліку осіб, які брали участь в інвестуванні (фінансуванні) об`єкта будівництва виданої на ім`я ОСОБА_1 вказано, що заборгованість станом на день видачі довідки згідно договору №9 від 24.09.2013 року - відсутня. Право власності згідно інформаційної довідки з «Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ...» зареєстровано 29.09.2014 року, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі було придбано квартиру АДРЕСА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності, на нерухоме майно, серія та номер: НОМЕР_4 , видане 29.09.2014 року Реєстраційною службою Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області.

Згідно договору купівлі-продажу, ВРР №028235. ВРР №028236. 21.03.2012 року посвідченого Прокопом O.E. приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №1067, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення №44 за адресою: АДРЕСА_2 . тобто придбаного також у шлюбі з ОСОБА_3 .

На час розірвання шлюбу сторони не змогли дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема, вказаної житлової квартири. Той факт, що спірна квартира АДРЕСА_11 була придбана шляхом укладення договору комісії сторонами не оспорюється. Але ОСОБА_1 вважає, що вона придбана від продажу йому подарованого частинами будинку. В подальшому який був знесений, а на його місці збудовано багатоповерховий будинок №76 . Але. вартість квартири становить згідно договору комісії 373 290 гри., а 18/75 частин будинку №76 в м. Кременчук було подаровано та зазначено вартість частини в розмірі 9 795,36 грн. (договір дарування від 17.06.2004 р. наявний в справі),1/4 частина цього ж будинку вартістю 15 300 грн. (договір дарування від 09.03.2006 року, наявний в матеріалах справи), тобто дана сума від продажу подарованого будинку є не співмірною з вартістю квартири, а той факт, що ОСОБА_1 придбав її за кошти від підприємницької діяльності є недоведеним. А отже, вважає, що дана квартира була придбана у шлюбі за кошти сім`ї і є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу.

При цьому, твердження відповідача (позивача) ОСОБА_1 про те то спірна квартира АДРЕСА_11 не є спільною сумісною власністю під час розгляду справи не знайшло підтвердження. Натомість, рівність частки майна яке чоловіком та дружиною придбане у шлюбі є рівними якщо на його придбання були використані спільні кошти та якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні суду показав, що ОСОБА_1 є його знайомим, а ОСОБА_3 дружиною його знайомого. Квартира АДРЕСА_12 є власністю ОСОБА_1 , так, як він був власником домоволодіння по АДРЕСА_13 , на місці якого був побудований багатоповерховий житловий будинок та при зносі домоволодіння, яке йому подарували він отримав вказану квартиру. Домоволодіння яке було знесено, було подаровано ОСОБА_1 за два рази 3/4 частини та 1/4 частини. Чи перебував ОСОБА_20 у шлюбі з ОСОБА_3 йому не відомо. Він не був найманим працівником у ОСОБА_1 , хто саме подарував домоволодіння ОСОБА_1 сказати не може.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні суду показав, що ОСОБА_1 знає тривалий час по роботі. Йому відомо, зі слів ОСОБА_1 , що у 2004 році йому подарували частину домоволодіння по АДРЕСА_5 , іншу частину подарували у 2006 році. В подальшому на місці знесеного домоволодіння було побудовано багатоквартирний будинок, де останньому було надано квартиру №4 . Зі слів ОСОБА_1 йому також було відомо, що той проводив ремонт квартири № 4 та офісу особистим коштом.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні суду показав, що зі слів ОСОБА_1 , йому відомо що останньому у спадок дісталося домоволодіння батьків, яке в подальшому було зруйновано і на його місці побудовано багатоквартирний будинок, у якому ОСОБА_1 взамін дали квартиру № 4 . Йому відомо, зі слів ОСОБА_1 , що останній проводив ремонт квартири і офісу по АДРЕСА_2 , своїм особистим коштом.

В судовому засіданні 29.07.2022 року представник первісного відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відмовилася від клопотання про допит свідка ОСОБА_14 .

Враховуючи, наявність клопотань сторін, суд вирішив на підставі ст. 247 ЦПК України, провести розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, заслухавши учасників справи, свідків, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_21 , 14 серпня 1993 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №75, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , повторно виданим 27.12.2019 року.

У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_12 , який наразі вже досяг повноліття.

За час перебування у шлюбі сторони набули нерухоме майно.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 223035747 від 08.09.2020 року, ОСОБА_1 19.06.2012 року зареєстрував право власності на 29/50 частки (розміром 95,8 кв.м.,) адміністративно-побутового приміщення АДРЕСА_3 , яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21.03.2012 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом O.E., реєстровий номер № 1067.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 27392253 від 29.09.2014 року, ОСОБА_1 18.09.2014 року зареєстрував право приватної власності на квартиру АДРЕСА_6 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 29.09.2014 року Реєстраційною службою Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області.

При цьому згідно договору дарування, посвідченого 17.06.2004 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідович Н.В. за реєстровим № 1493, ОСОБА_1 прийняв у дар 18/75 частин житлового будинку АДРЕСА_13 , зареєстровано в реєстрі прав власності 05.07.2004 року; а згідно договору дарування посвідченого 10.03.2006 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночка О.В. за реєстровим № 3299, ОСОБА_1 прийняв у дар 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_13 , зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 17.04.2006 року.

Згідно договору комісії № 9 від 24.09.2013 року між ПАТ «Крюківбудтехмонтаж» в особі директора Хасаєва Н.І. (комісіонер) ОСОБА_1 (комітент), комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за палату вчинити один або кілька правочинів (угод) від свого імені за рахунок комітента з метою отримання комітентом права власності на квартиру АДРЕСА_14 .

Відповідно до акту прийому-передачі квартири від 05.09.2014 року комісіонер ПАТ «Крюківбудтехмонтаж» в особі директора Хасаєва Н.І. передає, а комітент ОСОБА_1 приймає квартиру АДРЕСА_6 , який передано в експлуатацію згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ПТ 99 від 18.08.2014 року. Сторони свої зобов`язання за договором комісії №9 від 23.09.2013 року виконали повністю,претензій один до одного не мають.

Згідно довідки виданої директором ПАТ «Крюківбудтехмонтаж» ОСОБА_22 від 04.09.2014 року №222 ОСОБА_1 приймав участь в інвестуванні будівництва квартири АДРЕСА_1 , згідно договору комісії №9 від 24.09.2013 року за яку він розрахувався повністю. Заборгованість відсутня.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 223007382 від 08.09.2020 року, ОСОБА_3 07.10.2008 року зареєструвала право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_4 , що виникло на підставі свідоцтва про право власності на житло серії САА №845156 , виданого 16.09.2005 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області.

Сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання наразі регулює Сімейний кодекс України (СК України).

Частина 2 ст. 104 Сімейного кодексу України визначає, що шлюб припиняється в наслідок його розірвання.

Відповідно до ст. ст. 105, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами виявився невдалим і шлюбно-сімейні відносини між сторонами фактично припинені у 2017 році, оскільки позивач із відповідачем мають розбіжності в поглядах на життя та життєві цінності, втратили почуття любові та поваги, тому не можуть в подальшому проживати разом, примирення і збереження сім`ї між ними не можливе.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 позов щодо розірвання шлюбу визнала та прохала розірвати укладений з ОСОБА_1 шлюб.

Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи викладене та визнання позову ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах.

Отже, позовні вимоги первісного позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

А тому, враховуючи відсутність клопотання про визначення після розірвання шлюбу дошлюбного прізвища, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити первісному відповідачу прізвище « ОСОБА_3 ».

Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Частиною 3 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Сторони зареєстрували шлюб у 1993 року. На той час регулював особисті і майнові відносини, які виникають в сім`ї між подружжям Кодекс про шлюб та сім`ю України, в редакції від 20.06.1969 року, який наразі втратив чинність.

Так, ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, м айно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що

заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх

роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них (ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України).

Згідно ст. 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Згідно ст. 25 Кодексу про шлюб та сім`ю України, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Крім того на той час регулював особисті майнові відносини Цивільний кодекс Української Радянської Соціалістичної Республіки в редакції від 18.07.1963 року, який наразі втратив чинність.

Так, ст. 112 Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки встановлювала, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом (ст. 113 Кодексу).

З 1 січня 2003 Кодекс про шлюб та сім`ю України втратив чинність, у зв`язку з вступом в дію Сімейного кодексу України, який регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

З 1 січня 2004 року Цивільний кодекс Української Радянської Соціалістичної Республіки втратив чинність, у зв`язку з вступом в дію Цивільного кодексу України, який регулює особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно із частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із частиною першою статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Статтею 57 Сімейного кодексу України визначено майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Так особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-VІ «Про внесення змін до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08 лютого 2011 року, вказану правову норму було доповнено частиною п`ятою, згідно з якою об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Законом України від 17 травня 2012 року № 4766-VІ «Про внесення змін до СК України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності з 13 червня 2012 року, частину п`яту статті 61 СК України було виключено. Водночас кодекс було доповнено, зокрема, пунктом 4 частини першої статті 57 СК України, згідно з яким житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Тобто, житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, визнавалося спільною сумісною власністю подружжя лише в період з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно. В інші періоди дії Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» таке житло переходило у власність лише того з подружжя, який брав участь у приватизації.

Відповідний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 1311/832/12-ц (провадження № 61-6409св18), у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15. Аналогічна позиція сформульована і у постановах Верховного Суду: від 07 листопада 2018 року у справі № 686/2762/15-ц (провадження № 61-40136св18) від 24 березня 2020 року у справі № 367/3800/14-ц (провадження № 61-15939св19).

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як відзначається у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

На підставі встановлених судом обставин та відповідно до вказаних норм законодавства, суд дійшов висновку, що до майна набутого подружжям ОСОБА_3 за час шлюбу, та яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відноситься 29/50 частки (розміром 95,8 кв.м.,) адміністративно-побутового приміщення АДРЕСА_3 .

При цьому суд звертає увагу, що сторони визнали вказаний факти, так як ОСОБА_1 у відзиві та позові, а ОСОБА_3 у позові та промові у судових дебатах, вказали, що адміністративно-побутове приміщення є спільним майном подружжя та підлягає поділу.

Під час розгляду справи на спростування презумпції належності набутого за час шлюбу майна до майна подружжя не надано жодних доказів та не зазначено жодних обставин.

1/3 частка квартири АДРЕСА_4 не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та відноситься до особистої приватної власності дружини ОСОБА_3 , так як фактично була набута у власність особисто дружиною, хоча і у період шлюбу, як житло, набуте за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Як зазначалося вище ОСОБА_3 07.10.2008 року зареєструвала право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_4 , що виникло на підставі свідоцтва про право власності на житло серії САА №845156 , виданого 16.09.2005 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області.

При цьому, згідно висновку експерта, якому для проведення експертизи було зобов`язано ОСОБА_3 надати копію свідоцтва про право власності САА №845156 від 16.09.2005 року, квартира АДРЕСА_4 , належать: 1/3 частина належить ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право власності САА №845156 від 16.09.2005 року, 1/3 частина ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності САА №845156 від 16.09.2005 року та 1/3 частина належить ОСОБА_16 на підставі свідоцтва про право власності САА №845156 від 16.09.2005 року.

Згідно заяв по суті сторін по справі обидві сторони не заперечують факту набуття ними вказаних часток квартири АДРЕСА_4 в наслідок приватизації з державного житлового фонду в порядку передбаченому ЗУ «Про Приватизацію державного житлового фонду».

Квартира АДРЕСА_11 не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та відноситься до особистої приватної власності чоловіка ОСОБА_1 , так як фактично була набута у власність особисто чоловіком, хоча і у період шлюбу, однак як заміна знесеного забудовником домоволодіння (часток) належного ОСОБА_1 за договором дарування.

При цьому суд не бере до уваги доводи ОСОБА_3 про те, що вартість майна яке надано забудовником значно перевищує вартість майна, що належало ОСОБА_1 за договором дарування до його знесення, оскільки істотне збільшення вартості такого майна за час шлюбу, відбулося не внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя ( ОСОБА_3 ) або їх обох.

Вирішуючи питання про поділ спільного сумісного майна суд виходить з наступних вимог сторін:

ОСОБА_3 прохала визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , майно подружжя, яке придбано в період перебування в шлюбних відносинах: квартиру АДРЕСА_11 та 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення №44, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Поділити майно, наступним чином: визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_11 та зареєструвати право власності в реєстрі майна; залишити у власності ОСОБА_1 право власності на 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення №44, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 прохав визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 : 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 . Припинити право власності ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 ; Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 1/6 частки (за кожним) на квартиру АДРЕСА_4 .

Інші вимоги ОСОБА_1 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 05.11.2020 року були залишені без розгляду.

Відповідно до вимог статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Виходячи з того, що судом встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, є 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення №44, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке підлягає поділу, виходячи із меж заявлених вимог, а саме зважаючи, що ОСОБА_3 прохала визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_11 та зареєструвати право власності в реєстрі майна, залишивши у власності ОСОБА_1 право власності на 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення №44, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та фактично відсутності вимог з цього приводу ОСОБА_1 , оскільки дані вимоги були залишені без розгляду ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 05.11.2020 року, тож суд не вбачає підстав для поділу даного приміщення за відсутності відповідної вимоги сторін.

Тобто питання щодо поділу в рівних частках з припиненням спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності за кожним із подружжям на 29/100 частин адміністративно-побутового приміщення №44, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , суд не вирішує, за відсутності таких вимог.

Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1, п. 2 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу з первісного відповідача на користь первісного позивача підлягає до стягнення сума сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн.

Враховуючи часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягає до стягнення сума сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн. - за одну вимогу немайнового характеру.

Враховуючи відмову у задоволенні решти вимог сторін, інші судові витрати залишаються на сторонах які їх понесли.

При цьому, вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу яка була заявлена, не підлягає до задоволення з огляду на її необґрунтованість та недоведеність за відсутності доказів їх наявності та конкретизованості сум.

Керуючись ст 2,4,5,10, 11,12,13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 229, 256-257, 259, 263-265, 267, 273 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб зареєстрований 14 серпня 1993 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №75, між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , - розірвати.

Прізвище ОСОБА_3 , після розірвання шлюбу залишити « ОСОБА_3 ».

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_15 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_8 , судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як майно яке набуте за час перебування у шлюбі, - 29/50 частин (розміром 95,8 кв.м.) адміністративно-побутового приміщення №44, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (загальна площа 167,1 кв.м.).

В задоволенні решти вимог за зустрічною позовною заявою - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_8 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_15 , судовий збір у розмірі 840,80 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.І. Хіневич

Повний текст рішення складено 11.08.2022 року.