Ухвала

29 липня 2022 року

м. Київ

справа № 461/1665/19

провадження № 61-6308ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 вересня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 червня 2022 року у справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», державний реєстратор управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Львівській області Тузяк Павло Тарасович, управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Львів), про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2022 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку

управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради подало касаційну скаргу (надійшла 19 липня

2022 року) на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 вересня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 червня

2022 року.

Заявником подано заяву про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення, мотивуючи неможливістю сплати судового збору через введення воєнного стану, запровадженого Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану».

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є:

а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Тлумачення статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» свідчить, що підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, є врахування судом майнового стану сторони.

У разі подання клопотань про відстрочення, розстрочення, звільнення від сплати судового збору заявник повинен одночасно надати докази на підтвердження обставин, які свідчать про наявність передбачених законом підстав для таких дій.

Однак доказів на підтвердження обставин передбачених частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» заявником не надано.

Аналіз заяви про відстрочення сплати судового збору свідчить, що вказані обставини не можуть вважатись достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору.

За таких обставин, заява про відстрочення сплати судового збору є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Згідно частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму

для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, -

у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у розмірі оспорюваної суми.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання позовної заяви)

за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

У вказаному позові оскаржуються дві вимоги немайнового характеру.

Станом на 01 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 1 921 грн.

Враховуючи викладене, заявнику необхідно сплатити 7 684 грн судового збору.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у

м. Києві/Печерс.р-н/22030102, , банк отримувача:

Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA0026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати оригінал квитанції про сплату судового збору.

Відповідно до пунктів 4, 6 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено рішення (ухвала), що оскаржується, клопотання особи, яка подає скаргу.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю вимог.

Постановою Львівського апеляційного суду від 07 червня 2022 року апеляційну скаргу Львівської міської ради задоволено частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 вересня 2020 року скасовано та ухвалено у справі нове рішення, яким позов Львівської міської ради задоволено частково.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна: комору в підвалі загальною площею 171,4 кв. м за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) та передано його в спільну сумісну власність співвласникам будинку АДРЕСА_1 .

Скасовано реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна: комору в підвалі загальною площею 171,4 кв. м за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) із закриттям розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

У прохальній частині касаційної скарги заявник просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 вересня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 червня 2022 року, якою скасовано рішення суду першої інстанції, що не узгоджується з повноваженнями суду касаційної інстанції.

Так, відповідно до частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; 5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; 6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

Отже, заявнику необхідно уточнити прохальну частину касаційної скарги і викласти вимоги касаційної скарги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції з урахуванням положень статті 409 ЦПК України.

Таким чином, заявнику необхідно надати суду нову редакцію касаційної скарги разом із копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, оформлену відповідно до положень

статті 392 ЦПК України з урахуванням вимог цієї ухвали.

Згідно з частиною другою та частиною третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про відстрочення судового збору до ухвалення судового рішення у справі відмовити.

Касаційну скаргу управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 вересня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 червня 2022 року залишити без руху.

Надати управлінню комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта