провадження № 61-622св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
учасники справи
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ),
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи клопотання ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року та касаційною скаргою ОСОБА_2 на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року,
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року задоволено. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання права на частку в праві спільної часткової власності на квартиру в порядку спадкування відмовлено. Касаційну скаргу ОСОБА_2 на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року задоволено частково. Додаткову постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року скасовано. Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 23 серпня 2021 року змінено, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарги у розмірі 21 419,83 грн.
У липні 2022 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 подала клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги та заперечення на заяву про ухвалення додаткового судового рішення, в якому просить у задоволенні клопотання відповідача про визнання поважними причин пропуску строку для подачі доказів щодо розміру витрат, які сторона має сплатити у зв`язку з розглядом справи та його поновленні відмовити; у задоволенні клопотання про відшкодування судових витрат відмовити у повному обсязі.
У клопотанні ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 зазначає:
заява (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу було подано до суду лише 04 липня 2022 року, тобто, після прийняття постанови судом касаційної інстанції;
як у відзиві на позовну заяву, так в апеляційній скарзі, замість попереднього (орієнтовного) розрахунку, тобто, загального розміру суми та порядку її розрахунку вказано лише вартість погодинної роботи адвоката та вартість участі адвоката в одному судовому засіданні. Таким чином відповідачем не було подано до суду жодної інстанції попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Оскільки відповідачем не наведено у заявах по суті справи належним чином попереднього (орієнтовного) розрахунку, то суд та позивач позбавлені можливості встановити, чи заявлена до відшкодування сума судових витрат менша, або більша за такий розрахунок;
положення договору про надання правової допомоги, який було укладено між ОСОБА_2 та АО «Секелик та Партнери»,не містив положень щодо розміру гонорару та строку його сплати;
ОСОБА_2 пропущено строк на подання доказів щодо розміру витрат, які сторона має сплатити у зв`язку з розглядом справи, та не підлягає поновленню, є присічним та пропущеним без поважних причин;
будь-які докази, окрім договору про надання правової допомоги та ордерів, що є одночасно доказами, які підтверджують повноваження представника у справі, не були подані ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції, ані протягом п`яти днів з моменту постановлення рішень вказаними судами. У зв`язку з пропуском строку, докази, додані до заяви щодо суми судових витрат, заявленої до відшкодування, які сторона відповідача понесла або має понести у суді першої та апеляційної інстанцій, не мають бути взяті до уваги та повинні бути повернуті відповідачу, а заява у цій частині має бути залишена без розгляду;
умови договору про надання правової допомоги, який було укладено між ОСОБА_2 та АО «Секелик та Партнери», не містили жодних положень щодо суми гонорару та строку його сплати, подані до суду касаційної інстанції додатки до договору також не містять таких положень. Розмір погодинної оплати та вартості участі адвоката в одному судовому засіданні лише одноособово зазначено адвокатом у заявах по суті справи, договором про надання правової допомоги не передбачена, як і строк оплати правової допомоги, не додано до заяви рахунку на оплату, чи будь-яких доказів оплати. Саме наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою відшкодування таких витрат. Ані договором, ані додатками до нього, ані будь-якими платіжними документами не підтверджено реальність заявлених до відшкодування витрат або строк їх сплати відповідачем, як і їх розрахунок на час розгляду справи до винесення рішень відповідними судами. Відповідачем не додано до клопотання детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, оскільки акти від 15 грудня 2021 року та від 01 липня 2022 року не містять вартості кожної окремої послуги, часу, витраченого на її надання, не надають також можливості розрахувати вартість кожної окремо заявленої дії;
оскільки відповідачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, з метою оцінки співмірності позивачем здійснено аналіз актів від 15 грудня 2021 року та від 01 липня 2022 року, відповідно до якого зроблено наступні висновки щодо не співмірності розміру витрат на правову допомогу, заявленого до відшкодування та фактично наданих послуг. Так перші чотири пункти фактично є одним, а саме підготовкою відзиву на позовну заяву, натомість адвокат начебто витратила на це 4 (чотири) дні (11, 12, 13 та 15 жовтня 2020 року). Це саме стосується заперечення на відзив, адвокат також начебто витратила на це 3 (три) дні (22, 23 та 29 грудня 2020 року). Вказана справа є не складною та не вимагає після підготовки відзиву проти позову та відповідно заперечення одночасної підготовки того самого адвоката до судового засідання, 5 разів вказано підготовку до судового засідання, при тому що у вказаних засіданнях було подано заяви по суті справи, які готувались тим самим адвокатом, а отже окремої підготовки до судового засідання не вимагали, протягом часу розгляду справи жодної обставини справи змінено не було. Під час розгляду справи у суді першої інстанції, апеляційного і касаційного перегляду справи позиція позивача, як і позиція відповідача у справі не змінювалася, а представництво його інтересів здійснювалося тим самим адвокатом. Зміст відзиву відповідача, заперечень, апеляційної та касаційної скарги фактично відповідають змісту першого відзиву проти позову;
стосовно послуг, наданих відповідачу у суді касаційної інстанції, то до них з 18 пунктів акту від 01 липня 2022 року фактично можна віднести лише складання касаційної скарги та усунення недоліків касаційної скарги, однак, розмежувати вартість кожної окремої послуги не виявляється можливим, з огляду на відсутність у акті вартості кожної окремої послуги, часу, який витратив адвокат на її надання, відсутності відповідних положень у договорі про надання правової допомоги та додатку до нього, відсутності будь-яких доказів оплати таких витрат;
розмір заявлених витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 100 000 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і не співрозмірні із виконаною роботою у суді першої, апеляційної та касаційної інстанції, отже їх розмір є необґрунтованими. Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Не є окремими послугами отримання інформації щодо справи, формування квитанції щодо доплати судового збору, вивчення та аналіз судової практики;
підготовлений висновок науково-правової експертизи виходить за межі кола питань, передбачених частиною першою статті 114 ЦПК України. Відповідачем до суду апеляційної інстанції взагалі не було подано клопотання про допуск особи, яка затвердила висновок до участі у справі у такому процесуальному статусі. Вказаний висновок не було долучено до матеріалів справи у якості доказу, а особа, яка його склала не отримала статус експерта у галузі права, про що у матеріалах справи відсутня відповідна ухвала, та, таким чином, вказані витрати не відносяться до витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, чи залучення спеціаліста, не пов`язані із розглядом цієї справи, а отже відшкодуванню не підлягають;
справа не становить для відповідача ОСОБА_2 жодного інтересу, оскільки вона не є належним відповідачем у справі.
У серпні 2022 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_4 надала пояснення, в яких зазначає, що ОСОБА_2 та її представники попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат вказували у заявах по суті справи. ОСОБА_2 детально описала надані послуги та надала максимально можливий обсяг доказів, що реально підтверджує заявлений розмір витрат. Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості.
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).
Аналіз клопотання свідчить, що строк на подання доказів понесення судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції пропущений з поважних причин, а тому клопотання підлягає задоволенню, а строк поновленню.
Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу (частина перша статті 270 ЦПК України).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).
Згідно частин третьої-п`ятої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що:
«40. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
41. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
42. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
43. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
44. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
45. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.
46. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
47. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 вересня 2020 року у справі № 904/3583/19 вказано, що:
«у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Судами також не враховано, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України (на підставі якої прийнято рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу) суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, але виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі обґрунтування нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
При цьому, судами не враховано, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат».
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
На підтвердження понесених витрат ОСОБА_2 надала:
копію договору про надання правової (професійної правничої) допомоги з АО «Секелик та Партнери»;
копію договору про внесення змін № 1 від 05 жовтня 2020 року до договору (щодо викладення додатку № 3 до договору в новій редакції);
копію акту приймання-передачі послуг від 15 грудня 2021 року;
копію акту приймання-передачі послуг від 01 липня 2022 року;
Аналіз матеріалів справи свідчить, що:
у суді першої інстанції представником відповідача подано: відзив на позовну заяву (Т. 1, а. с. 45-59); заперечення на відповідь на відзив (Т. 1, а. с. 184-188); заяву про вступ у справу як представник (Т. 1, а. с. 248, 249а); заяву про ознайомлення із матеріалами справи (Т. 3, а. с. 8, 9); заяву про ознайомлення із матеріалами справи (Т. 3, а. с. 71, 72); заперечення на заяву про приєднання доказів (Т. 3, а. с. 74, 75); заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення (Т. 3, а. с. 78-82);
у суді апеляційної інстанції представником відповідача подано: апеляційну скаргу (Т. 3, а. с. 93-105); клопотання про зупинення провадження у справі (Т. 3, а. с. 164-166); відзив на апеляційну скаргу позивача (Т. 3, а. с. 168-173); відповідь на відзив (Т. 3, а. с. 176, 177); заяву про ознайомлення із матеріалами справи (Т. 3, а. с. 191, 192).
Аргументи заяви про ухвалення додаткового рішення та додані до неї докази, з урахуванням критеріїв дійсності, необхідності та розумності розміру судових витрат, обсягу робіт, виконаних адвокатом, дають підстави для висновку, що витрати на професійну правничу допомогу понесені відповідачем підлягають частковому стягненню з позивача. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що заяву про відшкодування судових витрат у справі необхідно задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 60 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні іншої частини витрат на правову допомогу необхідно відмовити.
Як свідчить аналіз матеріалів справи відповідач лише до суду апеляційної інстанції надала висновок науково-правової експертизи від 04 серпня 2021 року (Т. 3, а. с. 107-116) і цей висновок не був прийнятий та оцінений судом апеляційної інстанції.
Посилання позивача на те, що відповідачем не було подано до суду жодної інстанції попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, колегія суддів відхиляє.
Як свідчить аналіз матеріалів справи:
у суді першої інстанції у відзиві на позову заяву відповідач вказала, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які ОСОБА_2 понесла і очікує понести у зв`язку із розглядом справи,складаються із витрат на правову допомогу, шо буде дорівнювати сумі всіх гонорарів, що будуть зазначені в актах згідно з договором про надання правової допомоги (Т. 1, а. с. 49). Вартість гонорару за надання правової допомоги протягом 1 години АО «Секелик та Партнери» становить 3 000 грн та окремо сплачується гонорар на надання правової допомоги адвокатом АО «Секелик та Партнери», яка буде надана у судовому засіданні при розгляді справи в суді першої інстанції - 4 000 грн за кожне судове засідання;
в апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначала, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які ОСОБА_2 понесла і очікує понести у зв`язку із розглядом справи судом апеляційної інстанції,складається з: судового збору; витрат на правничу допомогу. Вартість гонорару за надання правової допомоги протягом 1 години становить 1 500 грн та представництво інтересів в одному судовому засіданні - 3 000 грн; витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Керуючись статтями 126, 137, 141, 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
Клопотання ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку подачі клопотання про винесення додаткового рішення задовольнити.
Клопотання ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат у справі задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 60 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні іншої частини вимог клопотання про відшкодування судових витрат у справі відмовити.
Додаткова постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий В. І. Крат
Судді: Н. О. Антоненко