Провадження №2/523/704/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання Скороход К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 м. Одеси, в спрощеному позовному провадженні, цивільну справу № 523/1523/21 за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «СК «Євроінс Україна», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

08.07.2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до приватного акціонерного товариства «СК «Євроінс Україна», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , якою просить стягнути: різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 22 285,98 гривні, яка заподіяна пошкодженням автомобіля Honda Civic, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; франшизу у розмірі 2000,00 грн.; витрати пов`язані з складанням висновку експерта №8/21-Е автотоварознавчого дослідження автомобіля Honda Civic у розмірі 2500,00 грн.; моральну шкоду в сумі 20 000 гривень, витрати пов`язані з отримання правової допомоги у розмірі 17300,00 грн.; сплачений судовий збір у розмірі 908,00 гривень.

Обґрунтовано позовні вимоги тим, що позивач являється законним володільцем транспортного засобу автомобілю Honda Civic, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Ії право володіння вказаним автомобілем виникло на підставі ст.ст. 397, 398 ЦК України, підтверджується наявністю у позивача реєстраційного документа на цей транспортний засіб. 08.03.2021 року о 06:50 год. відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Man 26/272UL (сміттєвоз вантажний) р/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 , рухаючись по вул. Кримська в м. Одеса, біля будинку 54, порушив п. 10.9 ПДР України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Honda Civic, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, за ст.124 КУпАП, встановлена постановою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 08.04.2021 року. Внаслідок ДТП автомобіль, законним володільцем якого являється позивач ОСОБА_1 , отримав значні механічні пошкодження. На момент скоєння ДТП, згідно Полісу № АО/4986858 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортним засобів, забезпечувальним транспортним засобом був транспортний засіб марки «Man 26/272UL» (сміттєвоз вантажний) р/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 . Так, страхова сума одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становила 260 000,00 грн., а за шкоду заподіяну майну 130 000,00 грн, розмір франшизи становить 2000,00 грн. 27 березня 2021 року позивач звернулася до судового експерта Вітвіцького І.І. з проханням провести експертне автотоварознавче дослідження автомобіля «Honda Civic» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Згідно висновку № 8/21-Е від 21 квітня 2021 року встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Honda Civic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП що сталося 08.03.2021 року, складає 89 614 грн.21 коп. 27 травня 2021 року ПрАТ «СК «ЄВРОІС» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 65 328 гр. 23 коп., отже різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, з врахуванням франшизи, становить 22 285 грн.. 98 коп. Також позивач, щодо відшкодування моральної шкоди, обґрунтовує свої вимоги тим, що її моральні страждання полягають у тому, що у зв`язку з пошкодженням автомобіля їй довелося весь сімейний бюджет спрямувати на ремонт пошкодженого автомобіля, який є єдиним транспортним засобом родини. Родина позивача є багатодітною, тому пошкодження автомобіля та його відсутність призвели до проблем на роботі та школі. Наведені обставини викликали пригнічений стан, що відобразилося на нервовому та емоційному стані як позивача, так і її родини.

21 березня 2022 року на адресу суду від представника позивача адвоката Слаблюк В.М. надійшли додаткові письмові пояснення до позову, відповідно до яких він обґрунтовує стягнення розрахунків надання правової допомоги, які були здійсненні при виконанні Договору про надання правової допомоги та Додаткової угоди. Крім того зазначає, що згідно зі Звітом №11411 про оцінку вартості (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 17 травня 2021 року, виконавцем даного звіту є ОСОБА_4 , який є суб`єктом оціночної діяльності, але не є атестованим судовим експертом. Наданий ПрАТ «Євроінс Україна» звіт, як доказ вартості матеріального збитку та відновлювального ремонту, не може бути прийнятий судом в якості належного і допустимого доказу розміру завданої позивачу шкоди від ДТП. Для проведення відмічених досліджень, фахівець повинен володіти спеціальним знанням в автомобілебудівництві і технології ремонту транспортних засобів, іншими, перш за все технічними, дисциплінами, а також знати оціночні процедури. При цьому ст.ст. 6, 15 Закону України « Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» не передбачено умов щодо обов`язкової відповідності вищої освіти профілю оцінюваного майна, що в загальному випадку, виключає можливість оцінювача самостійно вирішувати питання, де є потреба у застосуванні певних спеціальних знань, зокрема у галузі автотоварознавства. Таким чином, розрахунок вартості відновлювального ремонту пошкодження колісних транспортних засобів та відповідно розміру матеріального збитку, заподіяного їх власнику, у тому числі для встановлення страхового відшкодування, відноситься до компетенції виключно судових експертів автотоварознавців, які атестовані за спеціальністю 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу».

Ухвалою суду від 12.07.2021 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилась, однак з`явився представник позивача ОСОБА_5 , який наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог, надав пояснення аналогічні викладеним у позові, також додав що Звіт №11411 про оцінку вартості (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 17 травня 2021 року, не є належним доказом по справі, фактично оцінку з невідомих причин проведено іншою страховою компанією, при цьому оцінювач ОСОБА_4 ніколи не оглядав пошкоджений автомобіль. Транспортний засіб є відремонтованим. У подальшому, заявою просив розглядати справу у його відсутність, за наявними матеріалами справ.

Відповідач ПрАТ «СК Євроінс Україна» не забезпечив явку свого представника до судового засідання, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, в порядку ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Причин не явки до судового засідання не повідомив, заяв та клопотань суду не подавав. Реалізував своє право на подачу відзиву на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволенні позову, мотивує це тим, що за заявою позивача, 26 травня 2021 року страховою компанією було здійснено виплату на користь позивача, страхового відшкодування у розмірі 63 948, 23 грн. Розрахунок страхового відшкодування було здійснено на підставі звіту про оцінку № 10339 від 25.03.20221 року, який проводився ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг» на замовлення ПрАТ «СК « Євроінс Україна», щодо транспортного засобу Honda Civic, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідно до звіту № 11411 від 17.05.2021 року, в порядку визначеному законодавством, було розраховано коефіцієнт фізичного зносу, який був врахований при визначенні розміру страхового відшкодування. Отже, якщо існує різниця між сумою відшкодування, визначеною Законом України «Про ОСЦПВВНТЗ», та фактичним розміром збитків, то ця різниця має бути відшкодована особою, винної в їх заподіянні (винуватцем ДТП).

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, в порядку ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Причин не явки до судового засідання не повідомив, заяв та клопотань суду не подавав.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з`явився, однак з`явився представник відповідача ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення позову. Надав відзив на позовну заяву, який обґрунтував наступним: позов не містить жодного нормативного обґрунтування вимог застосування солідарної відповідальності водія ОСОБА_2 та власника транспортного засобу ОСОБА_3 , тому не зрозуміло якими діями він спільно з відповідачем ОСОБА_2 заподіяв шкоди позивачу, не будучи взагалі на місці пригоди. Висновок про проведення автотоварознавчої експертизи, на який посилається позивач, не є належним доказом, оскільки не проведений згідно вимог ЦПК. Сам позивач зазначає, що ним отримано страхове відшкодування в розмірі 56 328,23 грн, а вже 27 березня 2021 року звертається до іншого експерта, який своїм висновком від 21 квітня 2021 року визначає вартість матеріального збитку у розмірі 89 614,21 грн. При цьому, не погоджуючись з визначеним експертом страхової компанії розміром вартості матеріального збитку позивача не надає жодних доказів на спростування невідповідності технічних характеристик автомобіля тим, що були надані у розпорядження експерту, та правильності висновку експерта у цілому. Страхова компанія вже відшкодувала позивачу розмір завданих збитків, тому відсутні підстави для стягнення інших необґрунтованих сум. Також, вимагаючи до стягнення 20 000,00 грн., позивачем не надано жодного доказу тривалості порушення прав, часу та зусилля, які були потрібні для відновлення попереднього стану майна, глибини душевних та психічних страждань, пов`язаних із пошкодженням майна, порушення нормального ритму життя та доказів існування попереднього становища, а також тяжкості вимушених змін. Є також незрозумілі вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, а саме яким критерієм керувався адвокат, який зазначив свій гонорар у розмірі 17300,00 грн. за підготування та надання ним же документів позову щодо стягнення 64 993 грн. У подальшому, заявою просив розглядати справу у його відсутність, за наявними матеріалами справ.

Розпорядженням В.о. голови Суворовського районного суду м. Одеси Позняка В.С. від 24.05.2022 року №8 «Про встановлення особливого режиму роботи Суворовського районного суду м. Одеси»:

-тимчасово, з 25 травня 2022 року по 23 серпня 2022 року, на період дії воєнного стану в Україні, встановлено особливий режим роботи в Суворовському районному суді м. Одеси;

-розгляд цивільних та адміністративних справ, справ про адміністративні правопорушення проводити з урахуванням умов воєнного стану та можливості забезпечення безпеки учасників справ під час проведення судових засідань.

Згідно з пунктом першим статті 6 Конвенції кожен має право, зокрема, на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. Така гарантія «цивільного аспекту» статті 6 Конвенції передбачена і у відповідних процесуальних законах. Так, розумність строків розгляду справи судом є однією з основних засад (принципів) як цивільного, так і адміністративного та господарського судочинства (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України, пункт 8 частини третьої статті 2 КАС України, пункт 10 частини третьої статті 2 ГПК України). Порушення зазначеного принципу може негативно впливати на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Як неодноразово зазначав ЄСПЛ у його рішеннях, саме до компетенції національних судів належить організувати судовий розгляд так, щоб він був швидким та ефективним (див. mutatis mutandis від 18 червня 2009 року у справі «Пилипей проти України» (Pilipey v. Ukraine, заява № 9025/03, § 31), рішення від 11 грудня 2008 року у справі «Лошенко проти України» (Loshenko v. Ukraine, заява № 11447/04, § 28), від 21 грудня 2006 року у справі «Мороз та інші проти України» (Moroz and Others v. Ukraine, заява № 36545/02, § 60) й інші).

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження та робота судів.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Враховуючи належне повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, надання відповідачами відзивів на позовну заяву, наявність в матеріалах справи заяв про розгляд справи у відсутність сторін, належне повідомлення відповідача ОСОБА_2 , достатність матеріалів справи, суд дійшов висновків про можливість розгляду справи та прийняття рішення 02.08.2022 року, за наявними матеріалами.

Судом здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису, на виконання вимог ч.1 ст. 247 ЦПК України, у дати судових засідань, на які з`явились сторони.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з ПрАТ «СК «Євроінс» на користь ОСОБА_1 різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі 22 285,98 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що 08.03.2021 року за адресою: м. Одеса по вул. Кримська буд.54 відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участі автомобіля «Man 26.272UL» (сміттєвоз вантажний), д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який під-час руху заднім ходом, не впевнився в безпечності руху заднім ходом, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_1 , який був припаркований. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Ця обставина підтверджується матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 041868, поясненнями, схемою ДТП.

Вина ОСОБА_2 у порушенні правил дорожнього руху та скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2021 року, по справі №523/4425/21, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 являється власником автомобіля марки «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2016 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 03.08.2018 року.

Відповідач ОСОБА_3 являється власником автомобіля марки «Man 26.272UL» (сміттєвоз вантажний), д.н.з. НОМЕР_2 . Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Man 26.272UL» (сміттєвоз вантажний), д.н.з. НОМЕР_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна».

Згідно страхового полісу № АО/4986858 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії договору визначений з 23.03.2020 року по 22.03.2021 року. Страхова сума на одного потерпілого, за шкоду заподіяну майну, складає 130 000 гривень, за шкоду заподіяну життю і здоров`ю складає 260 000 гривень.

10.03.2021 року до ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» надійшло повідомлення про настання дорожньо-транспортної події 08.03.2021 року в м. Одеса по вул. Кримська, 54, за участю транспортного засобу «Man 26.272UL» (сміттєвоз вантажний), д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

11.03.2021 року позивач ОСОБА_7 звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» із заявою про страхове відшкодування, відповідно до якої просила здійснити виплату страхового відшкодування.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження, зробленого експертом Вітвіцьким І.І. за № 8/21-Е від 21.04.2021 року, на замовлення позивача ОСОБА_1 :

- вартість відновлювального ремонту автомобіля «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, яка сталася 08.03.2021 року, становить 136 991,87 грн.;

- вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок ДТП яка сталася 08.03.2021 року, становить 89 614,21 грн.

Заявою про страхове відшкодування від 06.05.2021 року представник позивача адвокат Слаблюк В.М. звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», просив здійснити страхове відшкодування, до заяви додав у тому числі Висновок за № 8/21-Е від 21.04.2021 року.

07.05.2021 року представник позивача адвокат Слаблюк В.М. звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» із заявою про долучення Висновку експерта №8/21-Е та визначення розміру відшкодування із урахуванням висновку. Це підтверджується копією заяви від 07.05.2021 року вхідний №685.

25.05.2021 року представник позивача адвокат Слаблюк В.М. звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» із заявою про долучення до матеріалів Акту здачі-прийняття робіт №33 від 21.05.2021 року, видаткової накладної, просив переглянути суму страхового відшкодування.

Згідно Звіту №11411 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 17.05.2021, зробленого оцінювачем ОСОБА_4 , на замовлення ПрАТ «СК «Євроінс Україна», та підписаним директором ТОВ «СЗУ Україна» Івановим Д.В.:

-вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 116 934, 30 грн;

-вартість матеріального збитку складає 76 695, 48 грн. (включаючи ПДВ на запасні частини та матеріали фарбування) та 65 948,23 грн. (без урахування ПДВ).

Страховим актом №3640521 від 26.05.2021 року визначено розмір страхового відшкодування в сумі 63 948, 23 грн.

26.05.2021 року ПрАТ «Страховою компанію «Євроінс Україна» було здійснено виплату на користь позивача ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 63 948,23 грн., що підтверджується платіжним дорученням №8890 від 26.05.2021.

Листом від 23.06.2021 року за №977 ОСОБА_1 повідомила ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про те, що вона не згодна із сумою страхового відшкодування, просила відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, з вирахуванням франшизи, що становить 22 285, 98 грн.

Суд виходить із того, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За змістом статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором та/або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно, у разі вчинення дій, які не врегульовані нормами цивільного законодавства, перед судом може постати завдання оцінки таких дій.

Виходячи з формулювання статті 11 ЦК України, можна зробити висновок, що такі дії повинні відповідати загальним засадам цивільного законодавства України, які закріплені в статті 3 ЦК України.

Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.

Введення в цивільне законодавство принципу добросовісності як одного з найбільш загальних і важливих принципів цивільного права є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон №85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV.

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV.

Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Таке правозастосування суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові Великої Палати від 14 грудня2021 року по справі № 147/66/17, які суд в силу ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV).

Таке правозастосування суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17, які суд в силу ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Відповідно до статті 33 Закону №1961-IV страхувальник, у разі настання ДТП, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово має надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Тобто страхувальник має вчинити дії для повідомлення страховика про настання ДТП.

Матеріалами справи підтверджується, що 10.03.2021 року до ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» надійшло повідомлення про настання дорожньо-транспортної події 08.03.2021 року в м. Одеса по вул. Кримська, 54, за участю транспортного засобу «Man 26.272UL» (сміттєвоз вантажний), д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Тобто, у даному випадку є дотриманими вимоги статті 33 Закону №1961-IV.

У свою чергу, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (стаття 34.1, 34.2 Закону №1961-IV). Тобто, страховик після повідомлення страхувальником про ДТП має здійснити всі дії для встановлення та виплати страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 34.3 Закону №1961-IV, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

За даних обставин, позовні вимоги позивача про стягнення з ПрАТ «СК «Євроінс» 22 285,98 грн. обґрунтовані незгодою позивача із встановленою страховою компанією сумою страхового відшкодування в розмірі 63 948, 23 грн. На підтвердження завданої суми шкоди, позивачем надано суду копію висновку експерта №8/21-Е, складеного 21 квітня 2021 року судовим експертом Вітвіцьким І.І.

Відповідно, для оцінки правомірності заявлених позивачем позовних вимог, суд вважає за необхідне першочергово надати оцінку як виконанню сторонами вимог ст. 34 Закону №1961-IV, так і оцінку Звіту №11411 від 17.05.2021 та висновку судового експерта Вітвіцького І.І. за №8/21-Е, складеному 21 квітня 2021 року на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Як вбачається із матеріалів справи, сума страхового відшкодування визначалась страховою компанією на підставі Звіту №11411 від 17.05.2021 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу.

Судом встановлено, що наведений Звіт №11411 від 17.05.2021:

- підписаний оцінювачем ОСОБА_4 та директором ТОВ «СЗУ Україна» Івановим Д.В.;

- замовником оцінки є ПрАТ «СК «Євроінс Україна», сам звіт виготовлений на бланку ТОВ «СЗУ Україна». У звіті зазначено, що визначенням вартості збитку займається ТОВ «СЗУ Україна», що діє на підставі договору доручення, укладеного із замовником послуг ПрАТ «СК «Євроінс Україна»;

- у звіті зазначено, що датою оцінки є 15.03.2021;

- звіт зроблений на підставі протоколу технічного огляду, фотографічних зображень, додаткових матеріалів.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Слаблюк В.М. посилався на те, що звіт №11411 від 17.05.2021, на підставі якого страхова компанія визначила суму відшкодування, не є належним доказом по справі, оскільки згідно нього фактично оцінку проводила інша страхова компанія ТОВ «СЗУ Україна». В свою чергу, пошкоджений транспортний засіб не оглядали ні працівники ТОВ «СЗУ Україна», а ні оцінювач ОСОБА_4 .

Суд погоджується із наведеними доводами представника позивача ОСОБА_1 адвоката Слаблюк В.М., та вважає за необхідне зазначити, що наданий суду ПрАТ «СК «Євроінс Україна» Звіт №11411 від 17.05.2021 викликає сумніви на предмет його достовірності та належності.

Як вбачається зі змісту Звіту №11411 від 17.05.2021, датою огляду транспортного засобу є 15.03.2021 року.

В свою чергу, у судовому засіданні представник позивача стверджував про те, що транспортний засіб, після дорожньо-транспортної пригоди, не оглядався особою, яка здійснила оцінку вартості збитків, тобто оцінювачем ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять доказів того, що пошкоджений транспортний засіб оглядався безпосередньо оцінювачем ОСОБА_4 , відповідач ПрАТ «СК «Євроінс України» не скористався своїм правом на спростування доводів позивача в цій частині, одночасно не підтвердив здійснення безпосереднього огляду транспортного засобу оцінювачем ОСОБА_4 .

В свою чергу, Звіт про оцінку майна, якщо оцінювач не оглядав особисто пошкоджений транспортний засіб, є неналежним доказом по справі.

Таке правозастосування узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 по справі №752/16797/14-ц (п.п. 44-45).

За викладених обставин, суд вважає наданий відповідачем ПрАТ «СК «Євроінс Україна» Звіт №11411 від 17.05.2021 таким, що не відповідає критеріям належності, допустимості, достовірності доказів.

Крім того, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Звіт про оцінку транспортного засобу лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ.

Таке правозастосування узгоджується із висновками Верховного суду, викладеними зокрема в постанові від 06 липня 2018 року по справі № 924/675/17, які суд в силу вимог ч.6 ст. 263 ЦПК України застосовує до спірних правовідносин.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження, зробленого експертом Вітвіцьким І.І. за № 8/21-Е від 21.04.2021 року, на замовлення позивача ОСОБА_1 :

- вартість відновлювального ремонту автомобіля «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, яка сталася 08.03.2021 року, становить 136 991,87 грн.;

- вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, яка сталася 08.03.2021 року, становить 89 614,21 грн.

Надаючи оцінку висновку експертного автотоварознавчого дослідження, зробленого експертом Вітвіцьким І.І. за № 8/21-Е від 21.04.2021 року, суд встановив наступне:

-висновок зроблений сертифікованим експертом ОСОБА_8 , який ознайомлений з кримінальною відповідальністю за завідомо неправдивий висновок експерта, згідно ст.384 КК України;

-експерт здійснив безпосередній огляд транспортного засобу, що підтверджується Актом огляду транспортного засобу від 01.04.2021 року;

-учасники пригоди ОСОБА_2 , СК «Евроінс» запрошувались на огляд транспортного засобу, що підтверджується відповідними повідомленнями в матеріалах справи;

-розмір матеріального збитку визначений експертом з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ і величини ВТВ, що відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним зокрема у постанові від 12 березня 2018 року у справі № 910/5001/17, які суд в силу вимог ч.6 ст. 263 ЦПК України, враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

При цьому, як встановлено у судовому засіданні, пошкоджений транспортний засіб «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент розгляду справи судом, відремонтований.

Згідно Акту здачі-приймання робіт №33 від 21 травня 2021 року та Видаткової накладної №АРТ0001383 від 02.04.2021 року, які надавались страховій компанії позивачем ще до отримання нею Звіту №11411 від 17.05.2021, вартість ремонту транспортного засобу склала 90 544 52 грн.

За викладених обставин, враховуючи що фактично пошкоджений транспортний засіб відремонтований на суму навіть більше, ніж заявлено позивачем до стягнення, суд приймає висновок судового експерта Вітвіцького І.І. за № 8/21-Е від 21.04.2021 року по даній справі в якості письмового доказу, вважає його належним та допустимим доказом. При цьому враховує, що відповідач ПрАТ «СК «Євроінс Україна» взагалі не спростувала висновки судового експерта, хоча позивач пред`являв його страховій компанії ще 07.05.2021 року, тобто до отримання страховою компанією Звіту №11411 від 17.05.2021 та визначення розміру страхового відшкодування. Також суду не заявлено клопотань про призначення по справі судової експертизи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновків про наявність правових підстав для стягнення з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь позивача ОСОБА_1 суми страхового відшкодування в розмірі 22 285, 98 грн.

Щодо вимоги позивача про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 франшизи у розмірі 2000 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (частина вісімнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (пункт 12.1 статті 12 Закону № 1961-IV).

Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (пункт 36.6 статті 36 Закону № 1961-IV).

З огляду на зміст цих приписів, у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити суму страхового відшкодування за вирахуванням франшизи, якщо сторони її передбачили у відповідному договорі. Суму франшизи потерпілому має компенсувати страхувальник або інша особа, відповідальна за завдані збитки.

Полісом №АО/4986858 передбачений розмір франшизи в сумі 2000 грн.

З даних обставин, винною особою дорожньо-транспортної пригоди є саме водій ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2021 року, по справі №523/4425/21, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Пунктом 2.2 Правил дорожнього руху України встановлено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Крім того, за приписами статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій під час керування транспортним засобом зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 01 березня 2018 року в справі № 201/14573/16-ц.

Аналогічні роз`яснення містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Суд дійшов висновків, що відповідач ОСОБА_2 володів транспортним засобом на законних підставах, докази іншого в матеріалах справи відсутні.

Суд не вбачає правових підстав для солідарного стягнення суми франшизи з ОСОБА_2 особи яка безпосередньо завдала збитки та ОСОБА_3 власника транспортного засобу яким керував ОСОБА_2 , оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_9 був роботодавцем ОСОБА_2 , тобто що вони перебували у трудових відносинах, або інших договірних.

Також суд виходить із того, що солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених законом чи договором. У ст. 1190 Цивільного кодексу України зазначено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

За таких обставин, судом не встановлено, а позивачем не доведено правових підстав для солідарного стягнення суми франшизи з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому сума франшизи в заявленому розмірі 2000 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_2 , як особи відповідальної за завдані збитки позивачу ОСОБА_1 .

Щодо вимоги позивача про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат пов`язаних з складанням Висновку експерта №8/21-Е автотоварознавчого дослідження автомобіля у розмірі 2500 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що висновок експерта був замовлений позивачем за власною ініціативою, ще до отримання Страховою компанією Звіту №11411 від 17.05.2021.

Суд виходить із того, що витрати на проведення експертизи можуть бути стягнуті судом, зокрема: 1) як судові витрати, в порядку п.2 ч.3 ст. 133 ЦПК України; 2) із страховика, відповідно до ст. 34.3 Закону №1961-IV, якщо представник страховика не з`явився у визначений строк - протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП, на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Позивач, пред`являючи вимоги про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 витрат, пов`язаних з складанням Висновку експерта, взагалі не обґрунтовує правових підстав такого солідарного стягнення, та саме з цих осіб.

В свою чергу, суд вважає, що заявлені до стягнення витрати на проведення експертизи не можна віднести до судових витрат, оскільки вони понесені до подачі позову до суду.

Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 824/647/19-а, які суд в силу вимог ч.6 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Одночасно, позивач не заявив позовну вимогу про стягнення витрат на проведення експертизи із відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна», а тому суд позбавлений можливості надавати правову оцінку наявності або відсутності підстав для такого стягнення із ПрАТ «СК «Євроінс Україна».

За таких обставин, судом не встановлено, а позивачем не доведено правових підстав як для солідарного, так і для окремого стягнення суми витрат з складання Висновку експерта №8/21-Е з ОСОБА_2 та/або ОСОБА_3 , а тому суд відмовляє у задоволенні цієї позовної вимоги у повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 20 000 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав.

За норами ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України).

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо: шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Аналіз наведених норм дає дійти висновку, що за загальним правилом складовими елементами загальних підстав для відшкодування моральної шкоди є: шкода, тобто наявність втрат у немайновій сфері потерпілої особи; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв`язок між ними; вина заподіювача шкоди.

Перераховані складові фактичної підстави для відповідальності за заподіяння моральної шкоди є колом тих обставин, які повинні бути встановлені судом. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

Згідно із принципом змагальності сторін необхідним є доведення обставин, які покладені в основу обґрунтування відповідних вимог про відшкодування моральної шкоди.

При оцінці моральної (немайнової) шкоди, спричиненої потерпілим, суд повинен належним чином оцінювати ступінь немайнових втрат.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункти 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(зі змінами та доповненнями).

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Подібні висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі №61/8496/15-ц, провадження№ 14-154цс19.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

За даних обставин, суд вважає доведеним та встановленим факт спричинення моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 , внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_2 правил дорожнього руху. Моральна шкода позивача полягає у: душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна. При цьому, суд враховує, що дорожньо-транспортна пригода сталась виключно з грубої вини ОСОБА_2 , який не впевнившись в безпечності руху, заднім ходом, наїхав на припаркований автомобіль позивача.

Суд виходить із того, що сам по собі факт ДТП є психотравмуючою подією для людини, безумовних моральних страждань зазнає людина і при неможливості вести звичний спосіб життя. У цьому випадку, судом приймається до уваги, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди змінився звичний образ життя позивача та її сім`ї, вона була вимушена шукати гроші для ремонту автомобіля, через що тривалий час не могла вночі спокійно спати. Сімейний бюджет довелось спрямувати на ремонт пошкодженого в ДТП пригоді автомобіля, адже це єдиний автомобіль в родині. Родина позивача є багатодітною, кожного ранку для нормального функціонування кожного члена сім`ї був задіяний автомобіль. Відсутність автомобіля в родині призвела до появи проблем у позивача на роботі та школі, через постійні запізнення. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач нервово до всього відносилась. Позивач також була позбавлена можливості вивозити родину з міста на відпочинок, на вихідних, як це було раніше. Позивачу та її близьким довелось користуватись громадським транспортом, що викликало суттєві незручності у пересуванні.

Встановивши, що позивачу ОСОБА_1 протиправними винними діями відповідача ОСОБА_2 була заподіяна моральна шкода, виходячи з принципу розумності та справедливості, керуючись внутрішнім переконанням, суд доходить до висновку, що заявлена до стягнення позивачем моральна шкода в розмірі 20 000 гривень є надмірною.

Виходячи із засад розумності та справедливості, глибини фізичних і душевних страждань позивача, суд дійшов висновків щодо обґрунтованості стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., що на думку суду відповідає характеру та обсягу перенесених позивачем моральних страждань.

Одночасно, судом не встановлено, а позивачем не доведено правових підстав для стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3 , як власника транспортного засобу, а тому суд відмовляє у задоволенні цієї позовної вимоги до ОСОБА_3 у повному обсязі

Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем при подачі до суду позову, було сплачено судовий збір у розмірі 908 грн., за вимоги майнового характеру, при цьому не сплачено судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди.

Суд зазначає, що при відкритті провадження по справі помилково не врахував не сплату позивачем судового збору за вимогу майнового характеру про стягнення моральної шкоди, в сумі 908 грн., а тому наведена сума підлягає стягненню при ухваленні рішення суду з водія ОСОБА_2 на користь держави. При цьому, судовий збір в розмірі 908,00 гривень, сплачений позивачем, суд вважає за необхідне покласти на відповідача Приватного акціонерного товариства «Євроінс Україна», внаслідок повного задоволення пред`явленої до нього позовної вимоги.

На підставі: ст. 55 Конституції України, ст. 20 Закону України «Про страхування», ст.ст. 22, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ст.ст. 22, 979, 990, 1166, 1187 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» та керуючись: ст.ст. 4, 12, 13, 76, 82, 128, 130, 141, 206, ч. 2 ст. 247, 259, 263-265, 268, 279, 280 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «СК «Євроінс Україна», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 22 285 (двадцять дві тисячі двісті вісімдесят п`ять) гривень 98 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодження транспортного засобу автомобіля Honda Civic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , суму в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп., на користь держави.

Позивач (стягувач): ОСОБА_1 , РНКОПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач (боржник): Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна», , 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102.

Відповідач (боржник): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 05.08.2022 року.

Суддя: К.О. Далеко