Справа № 367/2506/15
Апеляційне провадження №22-ц/824/7957/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2022 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2021 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович, звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника.

В поданні приватний виконавець зазначає, що на виконанні у нього перебуває виконавче провадження № 60362110 з примусового виконання виконавчого листа № 367/2506/15-ц від 16.05.2016 року, виданого Ірпінським міським судом Київської області.

21.10.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60362110 та за вих. № 1507 направлено боржникові до відома та виконання за наступними адресами: АДРЕСА_1 (штрих кодовий номер поштового відправлення 377); АДРЕСА_2 (штрих кодовий номер поштового відправлення 355). Лист за штрих кодовий номер поштового відправлення 377 повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Лист за штрих кодовий номер поштового відправлення 355 повернувся з відміткою «відсутня адреса одержувача».

Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.09.2020 року, боржник зобов`язувався протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження подати декларацію про доходи та майно за встановленою Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5 формою (додаток 1) та був попереджений про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Зазначену декларацію або окремі відомості щодо майна, боржником станом на 08.12.2021року - не подано.

21.10.2019 року з метою забезпечення виконання рішення суду та керуючись положеннями статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, якою арешт накладено на квартиру АДРЕСА_3 та внесено відповідний запис про обтяження (арешт) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (обтяження № 33768316 від 21.10.2019). Згідно сформованої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.10.2019 за № 185580605 за боржником на праві власності зареєстрована квартира АДРЕСА_3 .

Приватний виконавець вказує, що ним неодноразово (дев`ять виходів) здійснено вихід за місцем знаходження майна боржника ( АДРЕСА_4 ) з метою проведення опису й арешту квартири АДРЕСА_5 , але потрапити до квартири - не було можливим у зв`язку з відсутністю вільного/безперешкодного доступу та безпосередньої відмови (ігнорування вимог виконавця та положень Законодавства України) боржника в наданні такого доступу до майна за вище зазначеною адресою, отже вжити вичерпних, необхідних та передбачених законодавством України заходів щодо примусового виконання рішення суду - неможливо. Таким чином, дії боржника суперечать нормам чинного законодавства в частині ненадання доступу до квартири АДРЕСА_3 . У зв`язку з цим приватним виконавцем належним чином не може бути виконано в повному обсязі норми Закону України «Про виконавче провадження».

У зв`язку з вищевикладеним просив суд надати дозвіл приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Голяченку Івану Павловичу на примусове проникнення (входження) до майна боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме до квартири АДРЕСА_3 .

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2021 року відмовлено у задоволення подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, приватний виконавець направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалута ухвалити нове рішення, яким подання приватного виконавця про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника задовольнити.

06.07.2022 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

08.07.2022 року до Київського апеляційного суду від АТ «УКРСИББАНК» надійшли пояснення на апеляційну скаргу.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року вирішено рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 липня 2015 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної чатини рішення в такій редакції: в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 по договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19 травня 2006 року перед Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» в сумі 40 140 (сорок тисяч сто сорок) доларів США 29 центів та 1 613,70 гривень, з яких: 37 660,81 доларів США - заборгованість за кредитом; 2 479,48 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 575,33 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 1 038,37 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 49325 від 07 березня 2007 року, належний ОСОБА_1 , а саме:нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_6 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, яка згідно висновку оцінювача про вартість майна, станом на 14 липня 2015 роду становить (без ПДВ) 769 900,00 гривень.

16 травня 2016 року Ірпінським міським судом Київської області було видано виконавчий лист по справі № 367/2506/15ц.

21.10.2019 постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича було відкрито виконавче провадження №60362110.

21.10.2019 постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича було накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 , а саме - квартиру АДРЕСА_6 .

22.10.2019, 30.10.2019, 14.11.2019, 28.02.2020, 30.06.2020, 01.09.2020, 03.02.2021, 21.07.2021, 30.11.2021 приватним виконавцем Голяченко І. П. були здійснені виходи за адресою: АДРЕСА_4 щодо проведення опису опису й арешту майна боржника, а саме кв. 51., про що приватним виконавцем було складено відповідні акти. Потрапити до кв. АДРЕСА_5 , провести опис та арешт було неможливим зв`язку х відсутністю доступу до середини квартири, та у зв`язку з тим, що двері на численний стукіт ніхто не відчиняв.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив із того, що приватним виконавцем не надано суду належних доказів ухилення боржника від виконання рішення суду та перешкоджання ним у здійсненні виконавчих дій, доказів належного повідомлення про намір виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна та вчинення цьому перешкод, ненадання доступу до майна у відведений для нього час вчинення виконавчих дій.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Згідно з положенням статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Як зазначено у статті 30 Конституції України, статті 311 ЦК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Частиною першою статті 439 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 18 Закону «Про виконавче провадження» під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів допускається за наявності вмотивованого рішення суду примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи, безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Пунктом 13 частини 3 статті 18 Закону «Про виконавче провадження» передбачено право виконавця на звернення до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції зазначив, що звертаючись до суду із поданням, виконавцю слід було довести, що майно належить боржнику або він має право користування ним, що боржник достовірно знає про наявність виконавчого провадження та повідомлявся про намір виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, але чинив цьому перешкоди, не надавав доступу до майна у відведений для нього час вчинення виконавчих дій.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів. Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій. Така позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 12 березня 2020 року (справа № 757/41727/19-ц).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із твердженням суду першої інстанції стосовно відсутності у матеріалах справи доказів про те, що боржник ОСОБА_1 був обізнаний про намір приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича вчинити виконавчі дії з опису та арешту його майна, оскільки відповідні виклики-вимоги не були вручені останньому вчасно. Одночасно, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржник перешкоджав вільному доступу державного виконавця до свого житла. Доданий до подання акт державного виконавця не може вважатися таким доказом, оскільки в ньому вказано лише про те, що боржник не надав виконавцю допуск до житлового приміщення, що ніяким чином не свідчить про перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до свого житла. Крім того, самі по собі акти приватного виконавця щодо неможливості потрапити до квартири для проведення виконавчих дій не свідчать про факт присутності боржника у вказаному жилому приміщенні.

Дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що вони є аналогічні доводам та вимогам, які приватний виконавець наводив у поданні про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника. При цьому всім наведеним у поданні доводам судом першої інстанції була надана обґрунтована відповідь.

З огляду на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вищевказаного подання. Апелянтом не було належним чином доведено свої апеляційній вимоги, відтак, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько