Провадження № 2/755/946/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Кошель К.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві, про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за договором на виконання робіт від 22 вересня 2020 року у розмірі

33 700 грн; штраф у розмірі 11 795,00 грн; пеню у розмірі 3 069,02 грн; неустойку у розмірі

73 129,00 грн; інфляційні витрати у розмірі 1 646,26 грн, а також судові витрати.

На обґрунтування позову посилається на те, що між нею та ОСОБА_3 укладено Договір на виконання робіт від 22 вересня 2020 року (далі - Договір) з встановлення 4 (чотирьох) міжкімнатних дверей з коробками прихованого монтажу в квартирі АДРЕСА_1 , про що було зазначено в пункті 1 Договору (предмет договору).

У пункті 2.1 Договору сторони домовились виконати роботу з виготовлення та установлення 4 (чотирьох) міжкімнатних дверей з коробками прихованого монтажу пофарбованих та з фурнітурою з матеріалу підрядника та його засобами.

Відповідно до пункту 2.1 Договору позивачем та ОСОБА_3 була визначена загальна вартість робіт у розмірі 45 700 грн без ПДВ, та пунктом 2.2 Договору, була визначена процедура оплати, а саме: оплата здійснюється поетапно з авансовим платежем, погодженням між Замовником і Виконавцем, та остаточним розрахунком після виготовлення, встановлення та перевірки у функціонуванні виготовлених та встановлених 4 дверних коробок прихованого монтажу та 4 (четверо) дверей.

Відповідно до пункту 1.5 Договору сторонами було визначено строки виконання роботи, а саме: термін здачі та прийомки робіт за договором через 10 календарних днів після отримання попередньої оплати за кожним етапом робіт, тобто за першим етапом - 06 жовтня 2020 року, за другим етапом - не пізніше 25 січня 2021 року.

Згідно із пунктом 1.4 Договору виготовлення та встановлення чотирьох міжкімнатних дверей скритого монтажу з фурнітурою та підгонкою їх разом з полотнами міжкімнатних дверей для постійної експлуатації здійснюються до 25 січня 2021 року.

Замовник (позивач) здійснила оплату вартості робіт згідно із пунктом 2.1 Договору на картку № НОМЕР_1 Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» співвідповідачу ОСОБА_3 шляхом передоплати в розмірі

33 700 грн за платіжним дорученням від 28 вересня 2021 року № Р24А813838077А76491 у розмірі 15 000 грн, за платіжним дорученням від 06 жовтня 2020 року № Р24А816258902А23535 у розмірі 2 000 грн та за платіжним дорученням від 15 січня 2021 року № Р24А846272087А75215

- 16 700 грн.

06 жовтня 2020 року відповідачем було встановлено 4 (чотири) дверних коробки прихованого монтажу без дверних полотень, фурнітури та оздоблення.

Відповідач отримав попередню оплату за другий етап робіт 15 січня 2021 року, однак не виконав роботи з виготовлення та встановлення 4 (чотирьох) міжкімнатних дверей з коробками прихованого монтажу пофарбованих та з фурнітурою, як це було прописано в пункті 1.4 договору у строк до 25 січня 2021 року. З метою збільшення строку на виготовлення дверей відповідачем повідомлялись нові причини невиконання умов договору спираючись на несприятливі погодні умови, несправність транспортних засобів, затримку поставки матеріалів, хворобу виконавця, відсутність коштів на закупівлю фурнітури та інше або ігнорувались телефонні дзвінки позивача.

Станом на 01 червня 2021 року дверні полотна не були змонтовані, ОСОБА_3 на телефонні дзвінки не відповідав.

14 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_3 повторно з вимогою виконати зобов`язання згідно умов договору. Відповідач ухилився від зустрічі та відмовив позивачу у праві останньої на перевірку перебігу та якості робіт, завіряючи ОСОБА_1 про поставку та встановлення дверей вже 18 червня 2021 року, або про повернення коштів 18 червня 2021 року. На пропозицію позивача щодо цільового фінансування коштів на закупівлю відсутніх матеріалів та відповідно зменшення остаточної вартості робіт на суму додатково профінансованих коштів відповідач відмовився. Також позивач направляла за адресою місця реєстрації відповідача вимогу від 18 червня 2021 року про розірвання Договору на виконання робіт від 22 вересня

2020 року, однак остання не була отримана ОСОБА_3 .

Станом на дату написання позовної заяви, роботи з виготовлення та встановлення дверей (дверних полотень) прихованого монтажу не були виконані, а кошти не були повернуті, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У встановлений судом строк відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_3 відзив на позов не подали. Конверти з ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками, що направлялися за адресою зареєстрованого місця проживання відповідачів, повернулися до суду не врученими з відміткою «Укрпошти» про причини повернення - «За закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі

№ 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі

№ 24/260-23/52-б).

02 грудня 2021 року на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи - Управління правового забезпечення Головного управління Держпродспоживслжби в м. Києві, в яких третя особа зазначила, що позовні вимоги щодо стягнення боргу, пені та штрафу підлягають повному задоволенню, оскільки обов`язок їх сплати передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» та укладеним між сторонами договором, а факт невиконання цивільно-правових обов`язків повністю доведений доказами, доданими до позовної заяви.

Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини перша-третя статті6 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 11 ЦПК України крім договорів, цивільні права та обов`язки виникають також з актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої-третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 22 вересня 2020 року в м. Києві ОСОБА_1 (Замовник) та ОСОБА_3 (Виконавець) уклали між собою договір на виконання робіт.

Відповідно до пункту 1.1. Договору Замовник доручає, а Виконавець зобов`язуються виконати, у відповідності до умов даного договору роботи з виготовлення та установки

4 міжкімнатних дверей з коробками прихованого монтажу у квартирі, що належить Замовнику та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом пункту 1.4 Договору Замовник та Виконавець домовились про поетапне виконання робіт, а саме: перший етап до 06 жовтня 2020 року - виготовлення та встановлення

4 коробок прихованого монтажу для міжкімнатних дверей, другий етап до 25 січня 2021 року - виготовлення та встановлення 4 міжкімнатних дверей скритого монтажу з фурнітурою та підгонкою їх разом з полотнами міжкімнатних дверей для постійної експлуатації.

Згідно із пунктом 1.5. Договору термін здачі та прийомки робіт за договором через

10 календарних днів після отримання попередньої оплати за кожним етапом робіт, тобто за першим етапом - 06 жовтня 2020 року, за другим етапом - не пізніше 25 січня 2021 року.

Сторонами були визначені вартість та витрати по виконанню робіт у розмірі 45 700,00 грн.

Відповідно до абзаців 3-5 пункту 2.1 Договору вартість першого етапу становить 17 000,00 грн, другого - 28 700,00 грн. За перший етап Замовник сплачує аванс на картку

ПАТ КБ «ПриватБанк» фізичної особи ОСОБА_4 , картковий рахунок

№ НОМЕР_1 у розмірі 15 000,00 грн до 28 вересня 2020 року, решту коштів за перший етап робіт у розмірі 2 000,00 грн, не пізніше трьох днів з моменту виготовлення та встановлення дверних коробок. За другий етап Замовник сплачує аванс на картку ПАТ КБ «ПриватБанк» фізичної особи ОСОБА_4 , картковий рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 16 700,00 грн до 5 січня 2021 року, решту коштів за другий етап робіт у розмірі 12 000,00 грн після встановлення дверей, налаштування дверних коробок під встановлені двері, встановлення фурнітури на двері, перевірки надійності функціонування 4 дверей та коробок скритого монтажу, але не пізніше трьох днів з моменту підписання акту виконаних робіт з виготовлення та встановлення дверей.

Згідно із пунктом 4.2.1 Договору у випадку припинення робіт або недосягнення показників, які передбачені діючим договором, з вини Виконавця, Замовник може розірвати договір і вимагати повернення всіх платежів.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно із статтею 599 ЦК України такою умовою є виконання, проведене належним чином. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним.

Навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання.

Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу; договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 846 ЦК України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 843 ЦПК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до статті 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Відповідно до статті 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

В обґрунтування своїх вимог, позивач вказує, що нею було сплачено за договором на виконання робіт від 22 вересня 2020 року кошти в розмірі 33 700,00 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень від 28 вересня 2020 року № Р24А813838077А76491 на суму

15 000,00 грн; від 06 жовтня 2020 року № Р24А816258902А23535 на суму 2 000,00 грн;

від 15 січня 2021 року № Р24А846272087А75215 на суму 16 700,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 5Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Згідно із частиною другою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Під виконанням зобов`язань розуміють здійснення кредитором і боржником дій по вчиненню прав та обов`язків, що випливають із зобов`язання.

За своєю юридичною природою дії по виконанню зобов`язання є нічим іншим, як правочином, оскільки вони спрямовані на припинення зобов`язань. Саме тому до цих дій по виконанню застосовуються ті самі правила, що регулюють вчинення правочинів.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За положенням статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до положення статті 614, частини другої статті 615 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

За змістом частин п`ятої-шостої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В статті 89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З наведеного вбачається, що позивач свої зобов`язання за договором на виконання робіт виконала та сплатила відповідачу авансові платежі на загальну суму в розмірі 33 700 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень, долученими до матеріалів позовної заяви, але у встановлений договором строк, зокрема, до 25 січня 2021 року відповідач до виконання своїх зобов`язань по другому етапу не приступив. Матеріали відповідач не придбав, жодних робіт не виконав, грошові кошти у добровільному порядку не повернув.

Встановлено, що гроші сплачені позивачем відповідачу відповідно до умов договору станом на дату розгляду справи не повернуто, роботи не виконані, доказів на спростування доводів позивача відповідачем в ході розгляду справи суду не надано.

Відповідно до Правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду справи № 918/631/19 у Постанові від 22 вересня 2020 року, виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Враховуючи викладене вище, а також те, що відповідачем не виконані зобов`язання за договором, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення коштів підлягає задоволенню в повному обсязі.

Разом з тим, сторонами в договорі узгоджено та прямо передбачено те, що у разі порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором.

Відповідно до п. 4.3 Договору у випадку невиконання вимог п. 1.5 цього договору, або не належного виконання робіт передбачених договором Виконавець зобов`язаний заплатити Замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки за кожен день невиконання робіт в строк, а також штраф за недотримання термінів у розмірі: 5 % - більше 10 днів, 10 % - більше 20 днів та

20 % більше 30 днів про термінування. У випадку звернення Замовника із вимогою розірвання даного договору через неналежне виконання або невиконання робіт Виконавця, відбудеться розірвання цього договору та вимога повернути попередню оплату протягом трьох днів із дати отримання повідомлення про його розірвання.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

У Постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 904/5770/18 містить висновок, що такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та статтями

1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02 квітня 2019 року у справі № 917/194/18, від 25 травня 2018 року у справі № 922/1720/17, від 09 лютого 2018 року у справі №911/2813/17, від 22 березня 2018 у справі

№ 911/1351/17).

Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком штрафу та пені та покладає його в обґрунтування рішення, оскільки він виконаний за вірними формулами і не спростований відповідачем.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 11 795,00 грн та пені в розмірі 3 069,02 грн за прострочення термінів виконання робіт підлягають задоволенню.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання (така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15листопада

2010 року у справі № 4/720, від 04 липня 2011 у справі № 13/210/10, від 12 вересня 2011 року у справі № 6/433-42/183, від 24 жовтня 2011 року у справі № 16/5/5022-103/2011 (2/43-654),

від 14 листопада 2011 року у справі № 12/207).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Відтак, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача понесених останньою інфляційних витрат.

У пункті 6.1 Договору визначено строки дії договору: початок 22 вересня 2020 року, закінчення 31 травня 2021 року.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати у розмірі 711,07 грн (33700,00*102,11 / 100% - 33700,00).

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача в порядку частини дев`ятої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» на користь ОСОБА_1 неустойки в розмірі 1 відсотка вартості товару, що становить 73 129,00 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до частини дев`ятої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» при пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк. На письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається (з доставкою) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) незалежно від моделі. Для цього продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані створювати (мати) обмінний фонд товарів. Перелік таких товарів визначається Кабінетом Міністрів України. За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару. При усуненні недоліків шляхом заміни комплектуючого виробу або складової частини товару, на які встановлено гарантійні строки, гарантійний строк на новий комплектуючий виріб і складову частину обчислюється починаючи від дня видачі споживачеві товару після ремонту.

Отже, із системного аналізу положень статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що дана стаття регулює питання прав споживача у разі придбання ним товару неналежної якості, разом з тим, спірні відносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі недотримання останнім умов договору, зокрема, невиконанні робіт, оплачених позивачем.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про безпідставність вищевказаної вимоги. Крім того, питання про стягнення неустойки (штраф, пеня) в розумінні статті 549 ЦК України вирішується в даному рішенні суду, відтак дана вимога не підлягає задоволенню.

Натомість, суд не вбачає підстав для стягнення сум заборгованості за невиконання умов договору в солідарному порядку з ОСОБА_3 , оскільки стороною у договорі, яка порушила умови виконання договірних зобов`язань є ОСОБА_2 . Відомостей про те, що даний договір укладався в інтересах сім`ї, що породжує юридичні наслідки для подружжя (у разі якщо співвідповідачі є подружжям) позивачем суду не надано та судом не здобуто. Якщо враховувати ту інформацію, що за умовами укладеного між сторонами договору, авансові платежі замовником перераховувалися на рахунок ОСОБА_4 , то вказана особа є відмінною від співвідповідача у справі. Особа співвідповідача ОСОБА_3 не ідентифікована, будь-яких особистих даних вказаної особи та обґрунтування правових підстав залучення співвідповідача ОСОБА_3 , позивачем у позові не наведено.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

Оскільки позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 1 245,72 грн, загальна сума задоволених вимог позивача складає 49 275,09 грн, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір саме на користь позивача в сумі 492,75 грн, а не в рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 509, 530, 525, 526, 549, 610, 625, 626, 627, 628, 629, 638, 837, 843, 846, 849, 854 ЦК України, статтями 12, 19, 79-81, 141, 229, 258, 265, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Головне управління Держпродспоживслжби

в м. Києві, про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою:

АДРЕСА_4 , грошові кошти у розмірі 33 700,00 грн (тридцять три тисячі сімсот гривень 00 коп.), штраф у розмірі 11 795,00 грн (одинадцять тисяч сімсот дев`яносто п`ять гривень 00 коп.), пеню у розмірі 3 069,02 грн (три тисячі шістдесят дев`ять гривень 0,2 коп.) та інфляційні витрати у розмірі 711,07 грн (сімсот одинадцять гривень 07 коп.), що в загальному розмірі становить

49 275,09 грн (сорок дев`ять тисяч двісті сімдесят п`ять гривень 09 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою:

АДРЕСА_4 , судовий збір у розмірі 492,75 грн (чотириста дев`яносто дві гривні 75 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення суду виготовлено 10 травня 2022 року.

Суддя О.О. Хромова