Справа №359/6283/20
Провадження №2/359/187/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2022 р. м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.,

при секретарі Костенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Золочівської сільської ради Бориспільського району про визнання права власності в порядку спадкування

ВСТАНОВИВ :

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, яким просить надати йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору після смерті ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом 2 місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили, а також визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, після померлого ОСОБА_2 , а саме, земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та інше майно, включено в спадкову масу.

В обґрунтування позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно довідки № 2336 від 30 листопада 2011 року, земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , передана Вишеньківською сільською радою у власність його батьку ОСОБА_2 .

У зв`язку з тим, що він проживав разом з батьком до смерті та на момент смерті, останній вважає, що вступ у спадок здійснюється автоматично, без подання заяви про вступ у спадок.

30 червня 2020 року, на його адресу надійшла відповідь з Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області № 01-32-516, де вказано, що з питання поновлення строку вступу у спадок є компетенцією суду. Тому просить суд встановити додатковий строк для подання заяви про прийнятій спадщини після смерті ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 та 17.03.2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяви про зміну предмету позову, відповідно до прохальної частини заяви позивач просить суд: «визнати за ОСОБА_1 , право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , а саме, земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 14 серпня 2020 року було відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.23).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду та витребувано у Бориспільської районної державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної щодо ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2021 року позов ОСОБА_1 до Золочівської сільської ради Бориспільського району про визнання права власності в порядку спадкування в частині вимоги про надання позивачу додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини залишено без розгляду.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2021 року (а.с.93), занесеної до протоколу судового засідання, замінено неналежного відповідача - Вороньківську сільську раду Бориспільського району Київської області на Золочівську сільську раду Бориспільського району Київської області.

Сторони в засідання суду не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Позивач подавав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі за наявними в справі матеріалами (а.с.102, 108,113).

Голова Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області подавав заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника сільської ради та при вирішенні позову покладається на думку суду (а.с.100).

Дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 64 років в с. Вишеньки Бориспільського району Київської області помер ОСОБА_2 . Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.8).

З листа завідувача РДНК Скрипки А.О. №1643/01-16 від 04 листопада 2020 року вбачається, що спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , станом на день надання відповіді, в Бориспільській районній державній нотаріальній конторі не заводилась (а.с.51).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд розмежовує час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 77, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Частина 1 ст. 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216, 1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).

Тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як одержання права на спадкування наступною чергою (частина друга статті 1258 ЦК України) та зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом.

Відповідно до статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України).

Для здійснення права на спадкування спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (частини перша, друга статті 1269 ЦК України).

Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України.

Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Позивач у позовній заяві вказує на те, що від спадщини не відмовлялася, що прийняв спадщину.

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Тобто, статтею 1297 ЦК України прямо встановлений обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси, серед іншого, видають свідоцтва про право на спадщину.

Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку про те, що оформлення спадкових прав з видачею свідоцтва про право на спадщину, зокрема на нерухоме майно, здійснюють нотаріуси або орган чи службова особа, уповноважена вчиняти нотаріальні дії.

Суди ж розглядають спори з приводу захисту спадкових прав в разі їх порушення, оспорення чи/та невизнання (частина перша статті 4 ЦПК України) або в разі оскарження особою відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії (статті 49, 50 Закону України "Про нотаріат").

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів).

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є також змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Ващенко проти України" (заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 був батьком ОСОБА_1 . Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження заявника серії НОМЕР_2 , де в графі батько зазначений ОСОБА_2 (а.с.91).

Вимоги позивача на вказану земельну ділянку ґрунтуються лише на довідках Вишеньківської сільської ради №2336 від 30 листопада 2011 року та №2335 від 30 листопада 2011 року, яка видана ОСОБА_2 про те, що згідно даних погосподарської книги Вишеньківської сільської ради присадибна ділянка становить 0,25 та 0,07 га відповідно. Цільове призначення у довідці не зазначене, як і підстави, з яких і кому надавалась земельна ділянка у такому розмірі. Жодних інших доказів щодо існування саме такої земельної ділянки, правової підстави її закріплення, прав, на яких вона надавалась і кому, на пропозицію суду надано не було.

Рішеннями Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 21 листопада 2011 року було передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в с. Вишеньки Бориспільського району Київської області та земельну ділянку площею 0,7 га для ведення особистого селянського господарства в с.Вишеньки Бориспільського району Київської області.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 , який був спадкодавцем в даних правовідносинах, за своє життя не провів реєстрації права власності на спірні земельні ділянки за собою.

Позивачем не надано суду доказів щодо зазначені рішення сільської ради чинні та не скасовані в судовому аб о іншому порядку, передбаченого законом.

Отже, жодних доказів щодо юридичного статусу земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , позивач не надав, а також не заявляє суду клопотання про витребовування доказів для доведення своїх позовних вимог.

Згідно із ст. ст. 125, 126 ЗК України в чинній редакції, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Положення щодо необхідності отримання відповідного рішення відповідного органу для набуття земельної ділянки, оформлення відповідного правовстановлюючого документу на неї, - як передумови для набуття певного майнового права на земельну ділянку, містились і у раніших редакціях земельних кодексів та нормативних актах, що регулювали ці відносини (залежно від дати їх дії, оскільки дата виникнення права на земельну ділянку у спадкодавців позивачем не доведена).

Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності (п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування").

Таким чином, у зв`язку із недоведеністю набуття права власності на вищезазначене майно спадкодавцем, не доведено і набуття цього права позивачем у порядку спадкування.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції (а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого ним позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування понесених судових витрат, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 125, 126 ЗК України, ст.15, ст.16, ст.1216, ст.1217, ст.1218, ст.1220, ст.1222, ст.1223, ст..1225, ст.1258, ст.1259, ст.1261, ст.1263, ст.1267, ст.1268, ст.1269, ст.1270, ст.1296, ст.1297, ст.2, ст.4, ст.12, ст.13, ст.76, ст.77, ст.81, ст.89, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Золочівської сільської ради Бориспільського району про визнання права власності в порядку спадкування залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 червня 2022 року.

Суддя Чирка С.С.