П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2022 року м. Київ

Справа № 752/14971/20

Провадження: № 22-ц/824/2126/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Борисової О.В., Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 червня 2021 року

та на додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2021 року, ухвалені під головуванням судді Колдіної О.О.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 28 лютого 2003 року до 15 липня 2019 року вона і ОСОБА_1 перебували у шлюбі. Вшлюбі у них народилось троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .Діти проживають разом з нею, ОСОБА_2 , у квартирі АДРЕСА_1 .Судовим наказом, виданим Голосіївським районним судом м. Києва від 24.09.2018 року у справі №752/18461/18, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі половини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 06 вересня 2018 року. За вказаним виконавчим документом увересні 2018 року Голосіївським РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 58240714. Згідно довідки-розрахунку від 21.07.2020 року, заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01.07.2020 року становить 51 824,25 грн.Вона, позивачка, працює на посаді молодшого наукового співробітника відділу серцевої недостатності в ДУ «ННЦ «Інститут кардіології імені академіка М.Д Стражеска» НАМН України, має власне житло, яке забезпечує належні умови проживання, навчання, відпочинку та розвитку дітей, постійно займається вихованням дітей, бере активну участь у їх житті, контролює навчальний процес, забезпечує дітям матеріально-побутові умови та рівень комфорту. Однак, відповідачем не сплачуються аліменти на утримання дітей у присудженій до стягнення сумі, порушуються усні домовленості щодо сплати додаткових витрат на утримання синів, у зв`язку з чим вона вимушена самостійно утримувати трьох синів. За наведених обставин, просила суд визначити місце проживання дітей з нею за адресою: АДРЕСА_2 , змінити спосіб та розмір стягнутих аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягнути із ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 10 000 гривень щомісячно, з проведенням індексації у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», починаючи з дня звернення до суду та до досягнення наймолодшою дитиною повноліття.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16 червня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 відповідно до судового наказу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 вересня 2018 р. у справі № 752/18461/18 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 10000 гривень, щомісячно, з проведенням індексації в порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», починаючи з моменту набрання рішенням законної сили та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2021 року заяву адвоката Калинчук А.С. в інтересах ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, понесені на отримання правничої допомоги, в розмірі 10000 грн.

Не погодившись із таким судовим рішеннями, ОСОБА_1 подав апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив змінити рішення суду першої інстанції, зменшити розмір присуджених до стягнення аліментів до 1 255 грн на кожну дитину, а також скасувати додаткове рішення та відмовити у задоволенні заяви позивачки про розподіл судових витрат.

На обґрунтування доводів апеляційних скарги зазначив, що судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів повністю проігноровано його сімейний стан, а саме факт перебування на його утриманні двох дітей від іншого шлюбу, дружини та батьків-пенсіонерів. Також не взято до уваги матеріальний стан, який погіршився з моменту винесення судом судового наказу про стягнення аліментів. Вказував, що наданий позивачкою розрахунок заборгованості по аліментам не відповідає дійсності, оскільки державним виконавцем обраховувався розмір аліментів виходячи з його безробітності, не зважаючи на те, що він був працевлаштований. Суд першої інстанції помилково вважав, що витрати на утримання дітей підтверджені належними доказами. Вказував, що не має достатнього доходу, щоб сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі.

Щодо підстав для скасування додаткового рішення суду зазначив, що позивачка до закінчення судових дебатів не робила заяви про намір протягом 5 днів подати до суду заяву про розподіл судових витрат, окрім того, такий строк позивачкою був пропущений. Також, позивачкою не доведено належним чином розмір понесених витрат на правничу допомогу. З копії наданого позивачкою договору про надання правової допомоги убачається, що така допомога надається у справі про стягнення аліментів на дітей та дружину, в той час, коли предметом спору даної справи є визначення місця проживання дітей та зміна способу стягнення аліментів. З меморіального ордеру взагалі не вбачається, що платником є ОСОБА_2 . Перелік виконаних адвокатом робіт суперечить переліку, визначеному в додатковій угоді, надані до заяви документи не завірені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Калинчук А.С. в інтересах ОСОБА_2 заперечувала проти апеляційних скарг, посилаючись на законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції. Суд першої інстанції правильно встановив усі обставини у справі та дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16 червня 2021 року підлягає задоволенню частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення слід залишити без змін.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 28 лютого 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб.

Від даного шлюбу у сторін народились сини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15.07.2019 року шлюб між сторонами було розірвано.

На момент розгляду справи діти проживають разом з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до судового наказу, виданого Голосіївським районним судом м. Києва від 24.09.2018 року у справі №752/18461/18, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі половини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 06 вересня 2018 року.

На підставі вказаного судового рішення Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 58240714.

Згідно акту обстеження умов проживання дитини від 28.10.2019 року, затвердженого начальником Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації І.Антошко, проведено обстеження умов проживання у квартирі АДРЕСА_1 , і на момент відвідування в квартирі прибрано, сучасний ремонт. Меблі, побутова та електронна техніка в наявності. Одяг, місце для одягу, продукти харчування в наявності. Для виховання та розвитку дітей умови створені. В дітей окремі спальні місця, місця для відпочинку, занять, харчування є. Діти забезпечені всім необхідним.

Згідно з довідкою-розрахунком від 21.07.2020 року, заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01.07.2020 року становить 51 824.25 грн.

Ураховуючирозмір доходів позивачки, розмір витрат, які вона несе на утримання дітей та забезпечення їх розвитку, а також, розмір доходів відповідача, його матеріальне становище, сімейний стан, наявність у власності рухомого та нерухомого майна, розмір прожиткового мінімуму, встановлений для дітей відповідного віку, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову.

Ухвалюючи додаткове рішення про розподіл судових витрат, суд першої інстанції виходив із того, що надані позивачкою докази містять детальний опис наданих адвокатом послуг, витрачений час на надання правничої допомоги. Надані адвокатом послуги є пов'язаними з розглядом даної справи, їх вартість є співмірною з витраченим часом, про наявність таких витрат представником позивача було заявлено у спосіб, передбачений законом.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з частинами першою та другою статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 152/100/18.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів.

Однак, колегія суддів не може погодитись із визначеним судом розміром аліментів з огляду на наступне.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

З матеріалів справи убачається, розмір доходів позивача за 2018 рік складав - 49 022, 64 грн., за 2019 рік - 57 913,52 грн., за 6 місяців 2020 року - 23 034,55 грн.

Розмір доходів відповідача за 2018 рік складав - 31 556 грн, за 2019 рік - 27 417,15 грн, з травня по вереснь 2020 року - 12 521,38 грн.

Також матеріали справи свідчать, що 18 вересня 2019 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_6 (після шлюбу ОСОБА_7 ). Під час перебування у вказаному шлюбі народилися спільні діти ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 1 а. с. 113-115).

Вказані обставини свідчать про те, що у ОСОБА_1 відбулись зміни його сімейного стану, зокрема, він створив нову сім`ю і у нього у народилось 2 дітей.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, а також помилково послався на стан здоров`я дитини ОСОБА_10 та потребу останнього у додаткових витратах, оскільки питання щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину вирішується відповідно до положень статті 185 СК України.

Виходячи із приписів статті 192 СК України та ураховуючи взаємний обов`язок батьків з утримання дітей, встановлений законодавством розмір прожиткового мінімуму для дітей від 6 до 18 років, колегія суддів вважає, що наявні підстави для зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 10 000 грн до 7 500 грн.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що він не має змоги сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі, більшому ніж 3765 грн (тобто, по 1255 грн на одну дитину) через відсутність у нього постійної роботи та доходів. Ці доводи є відверто цинічними, оскільки забезпечення належного рівня життя своїх дітей є обов`язком батька.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Колегія суддів також відмічає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, а запропонований відповідачем розмір аліментів для сплати у розмірі 3765 грн (1255 х3) є недостатнім для утримання трьох синів, які проживають разом із матір`ю, та не забезпечує належних умов для їх гармонійного розвитку.

Окрім того, виходячи із положень норм сімейного законодавства, матеріального стану сторін, віку дітей, та зважаючи на те, що отримання підвищеного мінімального розміру аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку, колегія суддів вважає, що запропонований відповідачем розмір аліментів на утримання дітей є не лише недостатнім, й таким, що не відповідає принципу «найкращих інтересів дитини».

13 грудня та 20 грудня 2021 року на підтвердження скрутного матеріального становища ОСОБА_1 було подано до суду апеляційної інстанції клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, а саме: копій довідки про доходи за березень- травень від 08.11.2021 року, довідки-розрахунку державного виконавця за період з 06.09.2018 по 31.12.2019 у ВП 58240717 від 05.03.2021 року, постанови державного виконавця від 29.11.2021 року про скасування заходів примусового виконання, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З урахуванням наведених положень процесуального закону, колегія суддів не приймає додані до апеляційних скарг нові докази, оскільки такі докази до суду першої інстанції відповідачем не подавалися, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції. Будь-яких заяв про долучення доматеріалів справи вказаних доказів відповідачем не подано, а також не обґрунтовано та не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів доходить висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачка на утримання дітей, з 10 000 грн до 7 5000 грн, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 червня 2021 року підлягає задоволенню частково.

Що стосується доводів апеляційної скарги на додаткове рішення, колегія суддів відмічає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Так, складання та подання таких документів прямо не передбачено ЦПК України, однак виходячи із конкретних обставин справи, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За статтею 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

З матеріалів справи убачається, що у позовній заяві позивачка просила розподілити судові витрати, проте до закінчення судових дебатів таких доказів не подала.

Рішення по суті позову судом було ухвалено 16 червня 2021 року.

Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі 23 червня 2021 року, адвокат Калинчук А.С. в інтересах ОСОБА_2 просила поновити строк на подання такої заяви, оскільки розгляд справи фактично відбувся 15.06.2021 року, а проголошення вступної та резолютивної частин було призначено судом на 16.06.2021 року, участі в якому ніхто із сторін не приймав. Про зміст судового рішення позивачу стало відомо лише 22.06.2021 року з ЄДРСР, коли вказане рішення було оприлюднене.

Зважаючи на викладене, а також те, що строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення пропущено лише на один день, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про прийняття такої заяви, і такі висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, позивачка долучила до заяви копії договору про надання правової допомоги № ЛНГ-09/12-2019 від 09.12.2019 року, укладений між ОСОБА_2 та АО «Капітал Партнерс», додатку № 1 до договору про надання правової допомоги, рахунків та квитанції на суму 10 000 грн (т. 1 а.с.с 187-192).

Згідно договору про надання правової допомоги № ЛНГ-09/12-2019 від 09.12.2019 року, розмір винагороди, вартості послуг за цим договором визначається сторонами у додаткових угодах.

Згідно додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № ЛНГ-09/12-2019 від 09.12.2019 року, вартість юридичних послуг, наданих за договором про надання правової допомоги № ЛНГ-09/12-2019 від 09.12.2019 року, складає: 10 000 грн за аналіз документів, надання консультацій, підготовка правової позиції з питань щодо стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та дружину, 3 000 грн за представництво інтересів клієнта в 1 (одному) судовому засіданні у суді першої інстанції.

За надання юридичних послуг ОСОБА_2 було сплачено на рахунок АО «Капітал Партнерс» 10 000 грн (т. 1 а.с.с 189-192), при цьому, з наявних в матеріалах справи квитанцій можна встановити, що платником є ОСОБА_2 .

За таких обставин, суд першої інстанції правильно вважав, що витрати позивачки на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, оскільки підтверджені належними доказами щодо надання адвокатом правничих послуг позивачу та понесення останнім таких витрат.

Слід відмітити і те, що вказані докази були подані через електронні засоби зв`язку та підписані кваліфікованим електронним цифровим підписом заявника - адвоката Калинчук А.С., а тому доводи скаржника про те, що надані заявником докази не завірені належним чином, є безпідставними.

Також, колегія суддів відмічає, що саме лише зазначення у наведених вище документах «надання правової допомоги у справі щодо стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та дружину» не змінює факту, що фактично така допомога була надана в межах справи, що переглядається. Факт надання такої допомоги підтверджується матеріалами справи, участю адвоката позивача у судових засіданнях,

Що стосується доводів про те, що перелік виконаних адвокатом робіт суперечить переліку, визначеному в додатковій угоді, колегія суддів відмічає, що у заяві про ухвалення додаткового рішення наведено детальний опис виконаних адвокатом робіт із зазначенням часу, витраченого на таку роботу, тоді як, у додатковій угоді зазначений загальний вид послуг, які були надані адвокатом.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування додаткового рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування додаткового рішення суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 червня 2021 року задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 червня 2021 року в частині визначення розміру аліментів змінити.

Зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 10000 грн до 7 500 (семи тисяч п`ятсот) грн.

В решті рішення залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2021 року залишити без задоволення.

Додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді О.В. Борисова

Б.Б. Левенець