Справа № 760/408/19
Апеляційне провадження №22-ц/824/3746/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2022 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання недійсним трудового договору в частині строку його дії, визнання трудового договору укладеним на невизначений строк, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним трудового договору в частині строку його дії, визнання трудового договору укладеним на невизначений строк, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 17 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням у травні 2019 року позивач подав апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суд від 04 листопада 2019 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 квітня 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким:

- позов ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про визнання недійсним трудового договору в частині строку його дії, визнання трудового договору укладеним на невизначений строк, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середньо місячного заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено;

- визнано недійсною умову трудового договору № 215 від 01.12.2017 року, що укладений між ПАТ «Українська залізниця» та ОСОБА_1 про встановлення строку дії трудового договору з 05.12.2017 року до 04.12.2018 року, яка закріплена в п.8.1 трудового договору № 215 від 01.12.2018 року з моменту укладання трудового договору № 215 від 01.12.2017 року;

- визнано трудовий договір № 215 від 01.12.2017 року, укладений між ПАТ «Українська залізниця» та ОСОБА_1 безстроковим, який укладений на невизначений строк від дати його укладення, - з 01.12.2017 року;

- визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «Українська залізниця» № 2378/ос від 26.11.2018 року про звільнення ОСОБА_1 ;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця»;

- стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.12.2018 року по день поновлення на роботі.

Також Київським апеляційним судом 04 листопада 2019 року було прийнято додаткову постанову, відповідно до якої стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток в період з 05.12.2019 року по 04.11.2019 року в сумі 621571, 40 грн. за час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі.

Не погоджуючись із вказаними судовим рішенням у листопаді 2019 року відповідач направив касаційні скаргу.

Постановою Верховного суду від 08 квітня 2020 року касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволено, постанову Київського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року скасовано, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 квітня 2019 року залишено в силі.

У серпні 2020 року відповідач направив заяву про поворот виконання рішення суду. Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Українська залізниця» грошові кошти у сумі 621 571, 40 грн., повернути на користь АТ «Українська залізниця» примусово списані кошти у розмірі 62167,14 грн. та 376,00 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року у задоволені заяви про поворот виконання рішення суду відмовлено.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, відповідач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною, та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким заяву про поворот виконання рішення суду задовольнити.

03.05.2022 року до Київського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Під час розгляду справи судом встановлено, що в провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебувала справа №760/408/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання недійсним трудового договору в частині строку його дії, визнання трудового договору укладеним на невизначений строк, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

17.04.2019 р. Солом`янським районним судом м. Києва у справі ухвалено рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суд від 04 листопада 2019 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 квітня 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким:

- позов ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про визнання недійсним трудового договору в частині строку його дії, визнання трудового договору укладеним на невизначений строк, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середньо місячного заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено;

- визнано недійсною умову трудового договору № 215 від 01.12.2017 року, що укладений між ПАТ «Українська залізниця» та ОСОБА_1 про встановлення строку дії трудового договору з 05.12.2017 року до 04.12.2018 року, яка закріплена в п.8.1 трудового договору № 215 від 01.12.2018 року з моменту укладання трудового договору № 215 від 01.12.2017 року;

- визнано трудовий договір № 215 від 01.12.2017 року, укладений між ПАТ «Українська залізниця» та ОСОБА_1 безстроковим, який укладений на невизначений строк від дати його укладення, - з 01.12.2017 року;

- визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «Українська залізниця» № 2378/ос від 26.11.2018 року про звільнення ОСОБА_1 ;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця»;

- стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.12.2018 року по день поновлення на роботі.

Також Київським апеляційним судом 04 листопада 2019 року було прийнято додаткову постанову, відповідно до якої стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток в період з 05.12.2019 року по 04.11.2019 року в сумі 621571, 40 грн. за час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі.

19.11.2019 стягувачу ОСОБА_1 видано виконавчі листи про виконання постанови Київського апеляційного суду від 04.11.2019 та додаткової постанови Київського апеляційного суду від 04.11.2019 у цивільній справі № 760/408/19.

04.12.2019 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерств юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження ВП №60794000 та постановою державного виконавця від 04.12.2019 приєднано до зведеного виконавчого провадження № 53314543.

05.12.2019 грошові кошти в розмірі 621 571, 40 грн. стягнуті з рахунків АТ «Укрзалізниця», що підтверджується копією платіжної вимоги № 53314543 та виписки по рахунках від 05.12.2019.

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерств юстиції (м. Київ) від 17.03.2020 виконавче провадження ВП №60794000 закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку зі сплатою заборгованості.

08.04.2020 постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволено, постанову Київського апеляційного суду від 04.11.2019 та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 04.11.2019 скасовано, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17.04.2019 залишено в силі.

Підставою скасування постанови Київського апеляційного суду від 04.11.2019 та додаткової постанови Київського апеляційного суду від 04.11.2019 р. Верховний Суд зазначив помилкове застосування норм матеріального та процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції помилково посилався на неправильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав, передбачених законом, для укладення з позивачем строкового договору, не взявши до уваги, що ініціатором укладення трудового договору на певний строк був позивач, що підтверджується його власноруч написаною заявою. Судом не враховано, що підставою для видачі наказу філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» від 04 грудня 2017 року № 231/ос при прийнятті ОСОБА_1 на посаду директора філії був наказ «ПАТ «Українська залізниця» від 01 грудня 2017 року № 2856/ос про призначення позивача на вказану посаду саме на умовах строкового договору, на підставі якого з позивачем було укладено строковий трудовий договір від 01 грудня 2017 року № 215. У зв`язку із цим є помилковим також висновок суду апеляційної інстанції про те, що у даному випадку відбулися зміни умов праці та порушення роботодавцем встановлено законом процедури вивільнення працівника.

20.08.2020 представником відповідача АТ «Українська залізниця» у зв`язку з скасуванням Касаційним цивільним судом Верховного суду постанови Київського апеляційного суду від 04.11.2019 та додаткової постанови Київського апеляційного суду від 04.11.2019 р. в порядку ст. 444 ЦПК України подану заяву про поворот виконання постанови Київського апеляційного суду в частині стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відмовляючи у задоволенні заяви про поворот виконання постанови Київського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів того, що скасоване Верховним Судом рішення апеляційного суду, про поворот виконання якого в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу подана заява, було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях.

Основним мотивом для своєї апеляційної скарги, АТ «Українська залізниця» зазначило те, що при ухваленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не була врахована позиція Верховного Суду стосовно того, що середній заробіток за час вимушеного прогулу не є заробітною платою, а також позиції Верховного Суду стосовно того, що середній заробіток не випливає з трудового договору. В той же час, колегія суддів вважає, що апелянтом була здійснена підміна понять, оскільки середній заробіток дійсно не є заробітною платою працівника і не регламентується умовами укладеного між робітником та роботодавцем трудового договору.

Положення ч. 2 ст. 445 ЦПК України регламентують поворот виконання рішення щодо виплат, які випливають з трудових правовідносин, що є більш широким поняттям по відношенню до понять, зазначених апелянтом. Даній обставині була надана чітка правова оцінка в постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2021 року у справі №607/3393/18.

Зокрема, Верховний Суд у постанові від 25 жовтня 2021 року у справі №607/3393/18 зазначив наступне:

Відповідно до частини другої статті 445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обгрунтовано на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Згідно зі статтею 239 КЗпП України у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Отже, чинне законодавство не допускає повороту виконання рішення суду у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин. Для цієї категорії справ не має значення, в якому порядку ухвалене те рішення, яким було скасовано інше виконане рішення.

Оскільки відсутні докази того, що скасоване Верховним Судом рішення апеляційного суду, про поворот виконання якого в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу подана заява, було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви АТ «Укрзалізниця» про поворот виконання судового рішення.

Дана правова позиція була висловлена Верховним Судом у справі, аналогічній даній, зокрема щодо повороту виконання рішення стосовно коштів, стягнутих з АТ «Українська залізниця» в якості середнього заробітку за час вимушеного прогулу на адресу іншого її працівника.

При цьому апеляційний суд зважає на те, що вищенаведена правова позиція Верховного Суду є більш пізньою по відношенню до тих, на які посилався апелянт у своїй апеляційній скарзі, і ухвалена в повністю аналогічній до даної справі. За таких умов колегія суддів апеляційного суду не вбачає правових підстав для неврахування такої правової позиції.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені заяви про поворот виконання постанови Київського апеляційного суду від 04.11.2019 року. Апелянтом не було належним чином доведено свої апеляційній вимоги, відтак підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько