печерський районний суд міста києва
02 серпня 2022 року Печерський районний суд м. Києва
суддя Матійчук Г.О.
секретар судового засідання Музика В. П.
учасники справи:
відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, штрафних санкцій та інфляційних витрат, -
У травні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на свою користь 13 723 070, 00 грн заборгованості за Договором цільової позики від 15.08.2001 року з урахуванням штрафних санкцій та інфляційних втрат та Договором позики від 20.08.2003 року з урахуванням штрафних санкцій та інфляційних втрат, а також судові витрати.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 26.05.2021 року прийнято справу до провадження та вирішено розглянути її за правилами позовного (загального) провадження.
Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятнадцятиденного строку подати до суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджуються запереченнями проти позову. Роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Надано можливість протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження пред`явити зустрічний позов.
Відповідач своїм правом надати відзив на позов та зустрічний позов не скористався.
У справі проводились підготовчі засідання. Відповідач не скористався своїм правом бути присутнім. Ухвалою від 09.02.2022 року підготовче провадження закрито та призначення справи до судового розгляду по суті.
До суду повернувся конверт, направлений судом на адресу відповідача, яка зазначена в позовній заяві та підтверджується витягом із Реєстру територіальної громади міста Києва від 14.05.2021 року та Довідкою про реєстрацію місця проживання від 14.05.2021: АДРЕСА_1 , без вручення із відміткою «повернення за терміном зберігання».
Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).
За п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Таким чином, відповідач вважається належно повідомленим про розгляд даної справи.
Разом з тим, позивач долучив до позовної заяви клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення.
Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що між позивачем (позикодавцем) та відповідачем (позичальником) 15.07.2001 року підписано договір цільової позики.
Відповідно до умов договору позика отримана позичальником за даним договором позика використана ним на придбання житлового та нежитлового приміщення в місті Києві, поблизу станцій метро «Арсенальна» та «Печерська», загальною площею не менше 100 кв.м., яке в подальшому позичальник зобов`язується використовувати як офісне приміщення товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРИДІАН СЕРВІС», засновником якого є позичальник та на придбання автомобіля однієї із наступних марок: МЕРСЕДЕС, АУДІ, БМВ, який позичальник в подальшому зобов`язується використовувати для потреб керівництва та працівників товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРИДІАН СЕРВІС».
Позикою за даним договором є сума коштів з урахуванням індексу інфляції у розмірі 8 361 860 грн.
Положеннями Договору визначено, що позикодавець в момент підписання даного Договору передав у власність Позичальника, а позичальник отримав позику. Позичальник зобов`язується повернути позику позикодавцю за його першої вимоги, але не раніше 01.12.2006 року протягом 10 днів. Позика повертається повністю, без поділу її на частини, готівкою. Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання своїх зобов`язань за цим Договором.
Договором встановлено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання за цим Договором позичальником, позикодавець має право вимагати від позичальника сплати останнім на його користь штрафу в розмірі 650 000 грн.
На виконання умов договору, що вбачається із наданого до суду Договору купівлі-продажу квартири від 20.12.2001 року, Відповідачем придбано квартиру за АДРЕСА_2 .
Також судом встановлено, що між позивачем (позикодавцем) та відповідачем (позичальником) 20.07.2003 року підписано договір позики.
Пунктом 1.1. даного Договору позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти, а позичальник їх отримав від позикодавця та зобов`язується повернути останньому таку суму грошових коштів до терміну встановленого даним Договору. Сума позики за даним Договором з урахуванням індексу інфляції складає 4 431 210 грн.
Пунктом 2.2. встановлено, що позичальник зобов`язується використати суму позики в повному обсязі для придбання квартири в місті Києві, у будинку який має знаходитись на наступних вулицях: АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 загальною площею не менше 70 кв.м.
Відповідно до пункту 3.1. Договору, сума позики позичальнику має бути повернута за першої вимоги позикодавця, але не раніше 01.12.2006 року. Сума позики позичальником повертається позикодавцю у готівковій формі протягом 10 днів після надходження вимоги позикодавця.
Відповідно до пункту 5.1. Договору, договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і є дійсним до моменту його остаточного виконання, відповідно до пункту 4 Договору.
За порушення умов даного Договору сторони несуть відповідальність передбачену ним на час укладення даного Договору законодавства. За невиконання позичальником даного Договору у передбачений ним строк позикодавець додатково може вимагати сплати на його користь позичальником 280 000, 00 грн. (пункт 6.2 Договору).
На виконання умов договору, що вбачається із наданого до суду Договору купівлі-продажу квартири від 18.09.2003 року, Відповідачем придбано квартиру за АДРЕСА_3 , загальною площею 77,90 кв.м.
Відповідно до положень статті 41 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 № 1540-VI, який був чинним на дату укладення зазначених договорів, передбачено, що угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори).
Угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній) (частина 1 ст. 42 ЦК УРСР).
Відповідно до вимог статті 44 ЦК УРСР, повинні укладатись у письмовій формі:
1) угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу РСР і Української РСР;
2) угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР;
3) інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми.
Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають.
Відповідно до статті 153 ЦК УРСР, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.
Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до змісту статті 151 ЦК УРСР, зобов`язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу. В силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 374 ЦК УРСР, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості.
Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.
Договір позики на суму понад п`ятдесят карбованців повинен бути укладений у письмовій формі (ст. 375 ЦК УРСР).
Судом зі змісту наданих до суду договорів позики, договорів купівлі-продажу квартир встановлено, що грошові кошти було передано відповідачу. Заперечення даного факту до Суду не надходили.
Таким чином, судом встановлено, що Договір цільової позики від 15.07.2001 року та Договір позики від 20.07.2003 року укладені між позивачем та відповідачем в належній формі у відповідності до внутрішньої волі сторін цих договорів задля досягнення їх мети.
Відповідно до зміст пунктів 1-2 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV, ЦК України набув чинності 01 січня 2004 року, а також втратив чинність з 1 січня 2004 року, з-поміж інших нормативно-правових актів, Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року, із змінами, внесеними до нього.
Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Таким чином, до правовідносин за Договором цільової позики від 15.07.2001 року та Договором позики від 20.07.2003 року починаючи із 01.01.2004 року застосовуються положення Цивільного кодексу України.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з частиною 1 статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини 1, 3 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина 1 ст. 1050 ЦК України).
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що 28.04.2021 року представником позивача було направлено відповідачу вимогу повернути, кошти отримані у позику, із урахуванням індексу інфляції протягом 10 днів з моменту отримання вказаної вимоги. В матеріалах справи міститься копія поштового чеку на відправлення листа на ім`я відповідача від 28.04.2021. Відповідачем відповідь у встановлений договорами строк не була надана. В матеріалах справи докази протилежного відсутні.
Договором цільової позики від 15.07.2001 року передбачено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством України. Порушення зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язань за даним Договором позичальником, позикодавець має право вимагати від позичальника сплати останнім на його користь штрафу у сумі 650 000,00 грн.
Пунктом 6.2. Договору позики від 20.07.2003 року передбачено, що за невиконання позичальником даного Договору у передбачений ним строк позикодавець може додатково вимагати сплати на його користь позичальником штрафу у сумі 280 000, 00 грн.
Судом встановлено, що 28.04.2021 року представником позивача було направлено Відповідачу повідомлення про застосування штрафних санкцій за договором у випадку, якщо ним не будуть виконані умови договору в частині повернення суми позик за договорами. В матеріалах справи міститься копія поштового чеку на відправлення листа на ім`я Відповідача від 28.04.2021 року. Відповідачем заперечення щодо застосування штрафних санкцій не надані. В матеріалах справи докази протилежного відсутні.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», «так і строк (термін) виконання зобов`язання» (стаття 530 ЦПК України).
Статтею 525 ЦК України заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Окрім того, відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Судом встановлено порушення умов Договору цільової позики від 15.07.2001 та Договору позики від 20.07.2003 в частинні повернення позик по кожному із зазначених договорів в повному обсязі. Таким чином, підлягають стягненню і штрафні санкції в повному обсязі.
Фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми позичених коштів.
Аналогічна позиція міститься в Постанові Верховного суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Таким чином, суд погоджується з тим, що позивачем обґрунтовано зазначено про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми позики та штрафних санкцій загально на суму 13 723 070 грн.
Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, із відповідача підлягає стягненню 11 350,00 грн судового збору.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 41-44, 151, 153, 374, 375 ЦК Української РСР, ст. ст. 207, 526, 610, 611, 625, 626, 628, 634, 638, 1046, 1047, 1049, 1050, пунктами 1, 2, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 211, 223, ч. 2 ст. 247, 259, 263-265, 268, 273, 280-289, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, штрафних санкцій та інфляційних втрат - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг, інфляційні втрати та штрафні санкції за Договором цільової позики від 15.08.2001 та Договором позики від 20.08.2003 у сумі 13 723 070,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 11 350,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Суддя Г.О. Матійчук