Дата документу 28.04.2022 Справа № 554/8601/21
РІШЕННЯ

іменем України

(додаткове)

Справа № 554/8601/20

Провадження у справі № 2/554/3133/2021

28 квітня 2022 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі: головуючого судді Бугрія В.М., за участю секретаря судових засідань Сорока Ю.Г.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк», третя особа: Полтавська обласна організація Всеукраїнської професійної спілки працівників Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, -

встановив:

18.11.2021 року рішенням суду позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк», третя особа: Полтавська обласна організація Всеукраїнської професійної спілки працівників Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» за № Э.DN-УВ-2021-7112961-п від 09.08.2021 року про звільнення ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Поновлено ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на роботі в Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» на посаді начальника Відділу правового забезпечення Центрального макрорегіонального управління Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк". Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу. Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 судові витрати у розмірі 908,00 грн. по сплаті судового збору. В задоволенні інших вимог відмовлено.

Встановлено, що в рішенні суду не зазначено точної грошової суми, присудженої до стягнення на користь позивача в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

П. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України передбачає, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

В частині позовної вимоги про стягнення заробітної плати, не виплаченої позивачу в зв`язку з звільненням з роботи, позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За статтею 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці. Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

За правилами частини 1 статті 115 Кодексу законів про працю України та статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Відповідно до статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-511цс16 та від 22 листопада 2017 року у справі № 299/967/15 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України Про оплату праці та за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 2 вказаної постанови, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 8 вказаної постанови, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

У зв`язку з цим суд, з`ясувавши у розгляді справи, що позивач в обґрунтування своїх вимог невірно застосував норми права щодо строку, за який здійснюється обчислення середньої заробітної плати, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Суд згідно з принципом juranovitcuria ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо правової кваліфікації спірних правовідносин.

В Постанові від 15 січня 2020 року у справі № 209/3022/16-ц Верховний Суд вказав, що вірне застосування судом норм права в рішенні, ніж їх застосував зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог.

Аналогічний за змістом висновок міститься у пункті 7.43. постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19).

У пункті 86 постанови ВеликоїПалати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту».

Позивач просить стягнути на його середньоденну заробітну плату за весь час вимушеного прогулу виходячи з виплат за 01 червня 31 липня 2021 року, допустивши неправильне застосування положеньабз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, що призвело до помилкового визначення розміру середньоденної заробітної плати.

В свою чергу обчислення середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку здійснюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи і повинно бути обчислено в період з 10 червня 2021 року по 09 серпня 2021 року включно.

Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно виписки по картці/рахунку НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC8 від 05.12.2014 за період з 10.06.2021р. по 09.08.2021р. виплати за останні два календарні місяці роботи, що передували дню звільнення працівника з роботи, позивачу було виплачено: 15.06.2021р. 2695,94 грн. (аванс), 24.06.2021р. 1250,00 грн. (зарплата), 25.06.2021р. 2695,95 грн. (аванс), 02.07.2021р. 13089,46 грн. (зарплата), 05.07.2021р. 26681,57 грн. (відпускні), 15.07.23021р. 2695,95 грн. (аванс), 23.07.2021р. - 2695,94 грн. (аванс), 26.07.2021р. 20011,17 грн. (відпускні), 26.07.2021р. 1250,00 грн. (зарплата), 09.08.2021р. 30750,46 грн. (зарплата).

Вказаний розмір виплати частково підтверджується розрахунковими листами позивача за червень, липень, серпень 2021р., в яких не заначено виплати позивачу 24.06.2021р. 1250,00 грн. (зарплата), 26.07.2021р. 1250,00 грн. (зарплата).

Таким чином загальний розмір виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували дню звільнення позивача з роботи, в період з 10.06.2021р. по 09.08.2021р. склав 105 828,94 грн.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку № 100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на час відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).

Шляхом арифметичного підрахунку судом встановлено, що позивачем в період з 10.06.2021р. по 09.08.2021р. відпрацьовано 43 робочих дні з розрахунку червень 2021р. 15 робочих днів, липень 2021р. 22 робочих дні, серпень 2021р. 6 робочих днів.

Середньоденна заробітна плата позивача обчислена шляхом ділення загального розміру виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували дню звільнення позивача з роботи, на число відпрацьованих робочих днів за останні два календарні місяці роботи (105 828,94/43), яка становить 2519,73 гривен.

Кількість робочих днів вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 10.08.2021 року по 08.04.2022 року, тобто по день винесення рішення судом, становить 160 робочих днів з розрахунку: серпень 2021 15 робочих днів, вересень 2021 22 робочих дні, жовтень 2021 20 робочий день, листопад 2021 22 робочих дні, грудень 2021- 22 робочих дні, січень 2022 19 робочих днів, лютий 2022 -20 робочих днів, квітень 2022(по 28-е число поточного місяця включно) 20 робочих днів.

Нарахування загальної суми середнього заробітку позивача за весь час вимушеного прогулу з вини відповідача обчислюється наступним чином: 2519,73 грн.*160днів, що дорівнює 403156,80 гривен.

Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток в розмірі 403156,80 гривен за час вимушеного прогулу з 10.08.2021 року по 08.04.2022 року - день постановлення рішення, оскільки відповідач не позбавлений можливості виконати рішення суду в добровільному порядку до набрання ним законної сили.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Таким чином, рішення в частині стягнення заробітної плати в розмірі 55434,06 грн. за період з 10 серпня 2021 року по 09 вересня 2021 року включно (22 робочих дні) підлягає негайному виконанню (2519,73 грн.*22 дні).

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 403156,80 гривен та в тому числі 55434,06 гривен до негайного виконання рішення в частині виплати заробітної плати згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 270 ЦПК України, суд,

постановив:

Винести додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк», третя особа: Полтавська обласна організація Всеукраїнської професійної спілки працівників Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 403156,80 гривен.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати громадянину ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 в межах платежу за один місяць в розмірі 55434,06 гривен.

Додаткове рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його ухвалення.

Суддя В.М.Бугрій