Справа № 456/4614/21
Провадження № 2/456/327/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Стрию цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ескроу Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

Позивач ТзОВ «Ескроу Капітал» просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь заборгованість за кредитним договором № ML-601/15/2005 від 02.09.2005 в розмірі 1461917,41 грн та судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 02 вересня 2005 року між ОСОБА_1 (надалі - «Позичальник») та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» - надалі Банк, був укладений кредитний договір № МL-601/15/2005 (надалі - Кредитний договір), згідно з яким Позичальник отримав у Банку кредит у розмірі 63000,00 доларів США. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Банк виконав свої зобов`язання та надав відповідачеві ОСОБА_1 кредит у розмірі згідно з умовами договору. В свою чергу, відповідач ОСОБА_1 зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути Банку кредит, а також сплатити проценти та виконати інші зобов`язання, встановлені у Кредитному договорі. Згідно з п. 1.5.1 Кредитного договору повернення відповідної частини Кредиту та сплата процентів здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі платежу та не пізніше дати платежу шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. В порушення зазначених вище умов Кредитного договору ОСОБА_1 не погашено належні до сплати суми та не сплачено відсотки. Таким чином, відповідно до п. 2.1.9 Договору про внесення змін та доповнень № 7 від 10.10.2016 до Кредитного договору АТ «ОТП Банк» вимагав від позичальника погасити всю заборгованість за Кредитним договором протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дня отримання відповідної вимоги.

В якості забезпечення виконання вищевказаного зобов`язання 02 вересня 2005 року між ОСОБА_2 та Банком був укладений Договір поруки № SR- 601/27/2005 (надалі Договір поруки 1). Крім того, в якості забезпечення виконання вищевказаного зобов`язання 02 вересня 2005 року між ОСОБА_3 та Банком був укладений Договір поруки № SR- 601/26/2005 (надалі Договір поруки).

Відповідно до п.1.1 Договорів поруки Поручителі брали на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його боргових зобов`язань перед Кредитором за Кредитним договором у повному обсязі таких зобов`язань.

Таким чином, керуючись умовами Кредитного договору та Договорами поруки позивачем було надіслано відповідачам вимоги про дострокове виконання зобов`язань за Кредитним договором, проте вимоги позивача відповідачами були проігноровані.

Станом на 02.07.2020 заборгованість за Кредитним договором становить 1461917,41 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту 1318403,33 грн; заборгованості по відсотках 141797,84 грн; пені за прострочення (з 03.09.2019 по 02.01.2020) 1716,24 грн.

Водночас 26.05.2021 між стягувачем AT «ОТП Банк» та TOB «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» був укладений договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право вимоги банку до даного боржника були відступлені на користь TOB «ЕСКРОУ КАПІТАЛ». Згідно з вищевказаним договором Акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» прийняло на себе права кредитора за кредитним договором № ML-601/15/2005 від 02.09.2005. Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» (надалі - Позивач) перейшли всі права Акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до Боржника за кредитним договором № ML-601/15/2005 від 02.09.2005 та договорами поруки. Оскільки відповідачі не вживали заходів для погашення або зменшення заборгованості за кредитним договором, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав.

Представником відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 адвокатом Лукінівим М.П. подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує позов та просить у його задоволенні відмовити з наступних підстав. Зокрема, зазначає, що за умовами кредитного договору № ML-601/15/2005 від 02.09.2005 позичальник ОСОБА_1 мав виконувати зобов`язання, зокрема, щодо погашення відповідної частини кредиту в розмірі та строки, визначені у графіку погашення кредиту та сплати відсотків, шляхом сплати ануїтетних платежів. Таким чином, укладений між сторонами договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок ОСОБА_1 повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку. За таких обставин, незалежно від визначених у договорі строків кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем ОСОБА_1 терміну внесення чергового платежу. А відтак перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання відповідачем обов`язку із внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Позивач звернувся до суду з позовом у вересні 2021 року, тобто після спливу позовної давності повернення частини кредиту, погашеного останнього щомісячного платежу (02.11.2016). Окрему увагу звертає на суму відсотків та вважає, що такі нараховані після спливу визначеного договором строку кредитування. Також покликається на безпідставність пред`явлення вимог до поручителів та застосування строків позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 правом подачі відзиву не скористався.

Представником позивача адвокатом Когут Л.І. подано відповідь на відзив, де остання основну увагу концентрує на тому, що з виписки з особового рахунку відповідача ОСОБА_1 вбачається, що взяті на себе зобов`язанні відповідно до Кредитного договору та додатків до нього позичальник порушив, оскільки грошові кошти вносились із порушенням строків та сум, визначених договором. На погашення тіла кредиту за Кредитом-1 вносились суми, відображені в Розрахунку заборгованості, складеному банком, який знаходиться в матеріалах справи. В результаті порушення відповідачем ОСОБА_1 , взятих на себе зобов`язань за договором утворилась заборгованість, що і стало підставою направлення досудової вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором. Лояльність банку, вигідні умови кредитування повністю спростовують покликання відповідачів, як на заперечення щодо позову, на несправедливість кредитного договору в цілому, а також на те, що даний договір суперечить принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків, на погіршення становища відповідача ОСОБА_1 як споживача. Безпідставним вважає й покликання сторони відповідачів на пропуск строків позовної давності, оскільки останній платіж відбувся 03.10.2019, з позовом до суду вони звернулися 03.09.2021, тобто в межах строків позовної давності. Інші доводи зводяться до підстав, наведених у позові.

Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 вересня 2022 року головуючим суддею у справі визначено суддю Гулу Л.В. /Т. 1 а.с. 61/

На запит суду щодо доступу до персональних даних відповідачів 29 вересня 2022 року на адресу суду надійшла відповідь відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області /Т. 1 а.с. 62-64/.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.10.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ескроу Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 25.10.2021. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /Т. 1 а.с. 65/.

25.10.2021 представником відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 адвокатом Лукінівим М.П. подано відзив на позовну заяву /Т. 1 а.с. 73-77/.

Ухвалою суду від 25.10.2021 підготовче судове засідання відкладено на 17.11.2021 /Т. 1 а.с. 80/.

Ухвалою суду від 17.11.2021 підготовче судове засідання відкладено на 10.12.2021 /Т. 1 а.с. 90/.

31.12.2021 представником позивача ТзОВ «Ескроу Капітал» подано відповідь на відзив /Т. 1 а.с. 139-161/.

Ухвалою суду від 01.03.2022 підготовче судове засідання відкладено на 01.04.2022 /Т. 1 а.с. 193/.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.04.2022 закрито підготовче провадження у справі за позовом ТзОВ «Ескроу Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 03.05.2022 /Т. 1 а.с. 202/.

Ухвалою суду від 03.05.2022 судове засідання відкладено на 01.06.2022 /Т. 1 а.с. 211/.

01.07.2022 представником відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 адвокатом Лукінівим М.П. подано клопотання про призначення судово-економічної експертизи /Т. 1 а.с. 235-239/.

18.07.2022 представником позивача подано заперечення щодо клопотання про призначення судово-економічної експертизи /Т. 2 а.с. 1-7/.

Ухвалою суду від 18.07.2022 відмовлено в задоволенні клопотання про призначення судово-економічної експертизи /Т. 2 а.с. 8/.

Розгляд справи по суті відбувся 18.07.2022 за участі представника позивача адвоката Когут Л.І. та представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 адвоката Лукініва М.П.

Узагальнення доводів сторін та інші процесуальні дії у справі.

Представник позивача адвокат Когут Л.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив, просила їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 адвокат Лукінів М.П позов заперечив з підстав, наведених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду шляхом розміщення оголошення на порталі судової влади. Заяв про розгляд справи за його відсутності не подавав.

Суд відповідно до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх в апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Відтак суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02 вересня 2005 року між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є (ЗАТ) АТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір № МL-601/15/2005, згідно з яким ОСОБА_1 отримав у банку кредит в розмірі 63000,00 доларів США, цільове використання якого придбання нерухомого майна. Дата остаточного повернення 02.09.2025. Для розрахунку процентів за користування кредитом використовується плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотка (6,5% річних) + FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору) /Т. 1 а.с. 20-24/.

Судом встановлено, що відповідно до п. 1.1 кредитного договору Банк виконав свої зобов`язання та надав ОСОБА_1 кредит у розмірі відповідно до умов договору, про що свідчить долучений до матеріалів справи валютний меморіальний ордер № 1 від 02.09.2005 /Т. 1 а.с. 99/.

Згідно з п. 1.5.1 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі платежу та не пізніше дати платежу шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок.

Згідно з додатковим договором № 2 від 05.01.2007 до кредитного договору № МL-601/15/2005 від 02.09.2005, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», сторони погодили зміни розміру фіксованого відсотка і встановили його на рівні 3,5% /Т. 1 а.с. 25/.

Згідно з додатковим договором № 1 від 21.09.2009 до кредитного договору № МL-601/15/2005 від 02.09.2005, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк», сторони погодили внести доповнення до кредитного договору в частині страхування та встановлення відповідальності за порушення вказаного зобов`язання /Т. 1 а.с. 26/.

Згідно з додатковим договором № 2 від 02.10.2009 до кредитного договору № МL-601/15/2005 від 02.09.2005 сторони погодили, що на період з 02.10.2009 до 02.02.2010 буде використовуватися фіксована процентна ставка в розмірі: фіксована процентна ставка 6,50% та плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотка + FIDR; на період з 02.02.2010 буде використовуватися фіксована процентна ставка в розмірі: фіксована процентна ставка та плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотка (4,35) + FIDR /Т. 1 а.с. 27-28/.

Згідно з додатковим договором № 3 від 02.03.2010 до кредитного договору № МL-601/15/2005 від 02.09.2005 сторони погодили, що на період з 02.03.2010 до 02.06.2010 буде використовуватися фіксована процентна ставка в розмірі: фіксована процентна ставка 7,98% та плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотка + FIDR; на період 02.06.2010 до 02.12.2010 буде використовуватися фіксована процентна ставка 12,04 %; на період з 02.12.2010 буде використовуватися фіксована процентна ставка в розмірі: фіксована процентна ставка та плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотка (4,54) + FIDR /Т. 1 а.с. 29-31/.

Додатком № 1 до вищевказаного додаткового договору визначено основні параметри зобов`язання та графік його виконання /Т. 1 а.с. 32-36/.

Згідно з додатковим договором № 4 від 23.09.2010 до кредитного договору № МL-601/15/2005 від 02.09.2005 сторони погодили внести доповнення до кредитного договору в частині страхування та встановлення відповідальності за порушення вказаного зобов`язання /Т. 1 а.с. 37/.

Згідно з додатковим договором № 5 від 28.07.2015 до кредитного договору № МL-601/15/2005 від 02.09.2005 сторони погодили, що на період з 03.08.2015 до 01.01.2015 буде використовуватися фіксована процентна ставка в розмірі 6%; на період з 02.01.2016 до повного виконання зобов`язання буде використовуватися фіксована процентна ставка в розмірі: фіксована процентна ставка (4,54%) та плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотка + FIDR /Т. 1 а.с. 38-40/.

Додатком № 1 до вищевказаного додаткового договору визначено основні параметри зобов`язання та графік його виконання /Т. 1 а.с. 41-42/.

Згідно з додатковим договором № 6 від 27.01.2016 до кредитного договору № МL-601/15/2005 від 02.09.2005 сторони погодили, що на період з 02.02.2016 до 01.07.2016 буде використовуватися фіксована процентна ставка в розмірі 5,50%; на період з 02.07.2016 до повного виконання зобов`язання буде використовуватися фіксована процентна ставка в розмірі: фіксована процентна ставка (4,54%) та плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотка + FIDR /Т. 1 а.с. 43-45/.

Додатком № 1 до вищевказаного додаткового договору визначено основні параметри зобов`язання та графік його виконання /Т. 1 а.с. 46-47/.

Відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 7 від 10.10.2016 (про зміну валюти боргових зобов`язань) до кредитного договору № МL-601/15/2005 від 02.09.2005 визначено заборгованість на дату укладення в розмірі 53183,84 долари США. Проведено зміну валюти зобов`язання на гривню. Змінено дату остаточного повернення кредиту на 02.09.2034 та розмір процентів /Т. 1 а.с. 48-50/.

Додатком № 1 до вищевказаного додаткового договору визначено основні параметри зобов`язання та графік його виконання /Т. 1 а.с. 51-52/.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 10.10.2016 останньому видано транш у сумі 1409371,76 грн шляхом перерахування кредитних коштів у повній сумі з кредитного рахунку на поточний /Т. 1 а.с. 53-54/.

Відповідно до даного договору про внесення змін та доповнень № 7 від 10.10.2016 відповідачу ОСОБА_1 було надано два кредити: Кредит - 1 на суму 1057028,82 грн та Кредит - 2 на суму 352342,94 грн.

Отримання ОСОБА_1 , зазначених коштів підтверджується меморіальним ордером №АКС60001В від 10.10.2016 та меморіальним ордером № АІЧС2001Г від 10.10.2016 /Т. 1 а.с. 100-101/.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є (ЗАТ) АТ «ОТП Банк», 02 вересня 2005 року укладено договір поруки № SR-601/26/2005, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором у повному обсязі таких зобов`язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Дію договору визначено до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором /Т. 1 а.с. 55-56/.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є (ЗАТ) АТ «ОТП Банк», 02 вересня 2005 року укладено договір поруки № SR-601/27/2005, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором у повному обсязі таких зобов`язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Дію договору визначено до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором /Т. 1 а.с. 5-6/.

Додатковими договорами № 1 від 28.07.2015, № 2 від 27.01.2016, № 3 від 10.10.2016 та № 1 від 10.10.2016 внесено зміни до згаданих договорів поруки у зв`язку із зміною умов кредитного договору, на забезпечення виконання якого було укладено відповідні договори /Т. 1 а.с. 7-8, 57-59/.

З розрахунку заборгованості за договором № МL-601/15/2005 від 02.09.2005 судом встановлено, що станом на 02.07.2020 заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед банком становить 1461917,41 гривень /а.с. 9/.

Судом встановлено, що як позичальнику, так і поручителям скеровувалися досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором /а.с. 10-17/.

Окрім того, наданою позивачем випискою по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 підтверджується рух коштів по його рахунку, в тому числі внесення коштів для погашення кредиту /Т. 1 а.с. 102-135, 148-160, 176-193/.

Судом встановлено, що 26.05.2021 між AT «ОТП Банк» та TOB «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» був укладений договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право вимоги банку до даного боржника були відступлені на користь TOB «ЕСКРОУ КАПІТАЛ». Згідно з вищевказаним договором Акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» прийняло на себе права кредитора за кредитним договором № ML-601/15/2005 від 02.09.2005. Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» перейшли всі права Акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до Боржника за кредитним договором № ML-601/15/2005 від 02.09.2005 та договорів поруки /Т. 1 а.с. 18/.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором № МL-601/15/2005 від 02.09.2005 та укладеними договорами поруки.

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При вирішенні даного спору суд виходить з того, що між сторонами існували договірні правовідносини, що виникли на підставі кредитного договору на спеціальних умовах.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (сплатити гроші).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Однак відповідач ОСОБА_1 даного обов`язку не виконав.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Таким чином, у справах про невиконання умов будь-яких договорів позивач має довести, що у відповідача є зобов`язання, яке ним не виконано, а відповідач, відповідно, що зобов`язання ним виконано відповідно до умов договору або не виконано не з його вини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження позовних вимог подано меморіальні ордери про отримання коштів відповідачем ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості, виписку по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 , в яких відображено всі операції щодо отримання позичальником ОСОБА_1 кредиту, вичерпну інформацію про отримання коштів позичальником та наявність заборгованості.

А тому надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення заборгованості.

Всупереч вищенаведеному, відповідачем ОСОБА_1 не подано жодного доказу на спростування розрахунку, поданого позивачем, та неналежного виконання зобов`язань за договором.

Суд критично оцінює покликання представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 адвоката Лукініва М.П. на безпідставне нарахування відсотків за кредитом понад строк кредитування.

Так, зазначене заперечення є безпідставним, оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості по клієнту ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) за кредитним договором № ML-601/15/2005 від 02.09.2005 станом на 02.07.2020, складеного AT "ОТП Банк", нарахування процентів за користування кредитом після 01.07.2020 ні по кредиту № 1, ні по кредиту № 2 не здійснювалось.

Безпідставним є обґрунтування заперечень проти позову з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах у справі № 202/4494/16-ц від 31.10.2018, у справі № 14-10цс18 від 28.03.2018 та у справі № 14-154цс18 від 04.07.2018, оскільки, як зазначено вище, нарахування процентів за користування кредитом після 01.07.2020 не здійснювалось, а наслідки невиконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України, позивачем не застосовувались.

Що стосується покликання представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 адвоката Лукініва М.П. на застосування строків позовної давності, суд звертає увагу на таке.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Подаючи заяву про застосування строків позовної давності, представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 адвоката Лукінів М.П. вказує, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором утворилась ще 02.11.2016. З позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся тільки 03.09.2021 та пропустив трьохрічний строк позовної давності, а тому вважає, що вказане є підставою для відмови в задоволенні позову.

Проте вказані твердження суд вважає безпідставними, оскільки представником відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 адвокатом Лукінівим М.П. не враховано, що відповідно до наданих позивачем виписок з рахунку останній платіж здійснено 03.10.2019, з позовом до суду позивач звернувся 03.09.2021, тобто в межах строку позовної давності (як загальної, так і визначеної ст. 559 ЦК України).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконав взятих на себе за кредитним договором зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість перед банком у сумі 1461917,41 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту 1318403,33 грн; заборгованості по відсотках 141797,84 грн; пені за прострочення (з 03.09.2019 по 02.01.2020) 1716,24 грн.

Суд звертає увагу, що кредитор звертався до ОСОБА_1 з досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором № ML-601/15/2005 від 02.09.2005, однак останній кредит та відсотки за його користування не сплатив /Т. 1 а.с .10-11/.

В постанові Великої палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі №521/21255/13-ц зазначено, що направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Ненаправлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту.

Окрім цього, в судовому засіданні також встановлено, що даний кредит забезпечується договорами поруки № SR-601/26/2005 та № SR-601/27/2005 від 02.09.2005.

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Разом з тим, з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Суд звертає увагу, що умови договору про дію поруки до повного виконання зобов`язань боржника не свідчать, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про припинення поруки.

Верховний Суд України у Постанові від 17 вересня 2014 року в справі № 6-6цс14 вказав на те, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування зобов`язання поруки. Право кредитора й обов`язок поручителя після спливу строку поруки припиняються. А тому кредитор не може вчиняти жодних дій щодо реалізації його права, зокрема, і застосування примусових заходів захисту в судовому порядку. Навіть якщо в межах строку поруки була пред`явлена претензія, і поручитель не виконав вказані у ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами строку поруки, оскільки із його закінченням відповідне право припинилося.

Як зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 200/15135/14-ц, оскільки кредитним договором передбачено сплату періодичних платежів, а за договором поруки поручитель відповідає за зобов`язаннями згідно з кредитним договором перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справі № 6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є (ЗАТ) АТ «ОТП Банк», 02 вересня 2005 року укладено договори поруки № SR-601/26/2005 та № SR-601/26/2005 відповідно, відповідно до яких поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором у повному обсязі таких зобов`язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Дію договору визначено до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором.

У зв`язку з наведеним позивач звертався до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з досудовими вимогами про погашення заборгованості за кредитним договором № ML-601/15/2005 від 02.09.2005, однак останні своїх зобов`язань, передбачених договором, не виконали, тому позивач звернувся з позовом до суду в межах визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України строку.

Отже, враховуючи наведене, в ході судового розгляду встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які є солідарними боржниками, в порушення вимог договору кредиту та договорів поруки не виконали взятих на себе зобов`язань, позаяк ними не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення інших платежів у рахунок виконання боргових зобов`язань в цілому щодо погашення нарахованої станом на 02.07.2020 заборгованості за кредитним договором № ML-601/15/2005 від 02.09.2005.

Відтак суд дійшов висновку, що заявлена позивачем заборгованість за кредитним договором № ML-601/15/2005 від 02.09.2005 на загальну суму 1461917,41 грн яка складається із заборгованості по тілу кредиту 1318403,33 грн; заборгованості по відсотках 141797,84 грн; пені за прострочення (з 03.09.2019 по 02.01.2020) 1716,24 грн, підлягає стягненню солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

А відтак інші доводи сторін не аналізуються судом та не спростовуються, оскільки на висновки суду про наявність підстав для задоволення позову не впливають.

Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

Враховуючи, що зазначена заборгованість на даний час залишається непогашеною, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними і такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Щодо судових витрат.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Так, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому слід стягнути в рівних частинах з кожного з відповідачів на користь позивача документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 7309,59 грн.

Керуючись ст. 10, 12, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263, 265-268ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Підгаєцьким РВ УМВС України в Тернопільській області 20.01.1998; РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ескроу Капітал» (03062, місто Київ, проспект Перемоги, буд. 65, офіс 459Г; ЄДРПОУ 42136,41 грн (один мільйон чотириста шістдесят одну тисячу дев`ятсот сімнадцять грн 41 коп.) заборгованості за кредитним договором № ML-601/15/2005 від 02.09.2005.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ескроу Капітал» по 7309,59 грн (сім тисяч триста дев`ять гривень 59 копійок) сплаченого судового збору з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28.07.2022.

Суддя Л.В.Гула