ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/1509/21Головуючий у 1-й інстанції Крамар В. М.
Провадження № 22-ц/817/671/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Романська К.М.

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 593/1509/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен банк» на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 18 травня 2022 року (ухвалене суддею Крамар В.М., повний текст якого складено 27 травня 2022 року) в справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Райффайзен банк» про захист прав споживача, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен банк» (далі АТ «Райффайзен банк») про захист прав споживача, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що 21 жовтня 2005 року вона уклала із акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є відповідач) кредитний договір № 014/09-02/1246/05, згідно з яким отримала кредит в іноземній валюті у розмірі 18000 (вісімнадцять тисяч) євро, процентна ставка за кредитом становила 12.5 %. Вказаний кредит було використано для придбання житла. 23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-ІХ, яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, доповнено пунктом 7 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» (далі Закон), відповідно до якого зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом. 16 липня 2021 року (у строк, встановлений Законом) позивачка звернулася до відповідача із заявою про реструктуризацію заборгованості за наданим кредитом. Не зважаючи на те, що подана нею заява відповідала вимогам Закону у задоволенні поданої позивачкою заяви відповідачем було відмовлено.

У зв`язку з наведеним просила суд визнати бездіяльність відповідача, яка полягає у відмові здійснити реструктуризацію заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/09-02/1246/05 від 21 жовтня 2005 року протиправною та незаконною та зобов`язати відповідача прийняти заяву ОСОБА_1 про реструктуризацію, розглянути її та здійснити реструктуризацію заборгованості ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором з урахуванням положень п.7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 18 травня 2022 року позов задоволено.

Визнано бездіяльність АТ «Райффайзен банк», яка полягає у відмові здійснити реструктуризацію заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/09-02/1246/05 від 21 жовтня 2005 протиправною та незаконною.

Зобов`язано АТ «Райффайзен банк» прийняти заяву ОСОБА_1 про реструктуризацію, розглянути її та здійснити реструктуризацію заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/09-02/1246/05 від 21 жовтня 2005 року з урахуванням положень п.7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, АТ «Райффайзен банк» подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка перед зверненням до банку 16 липня 2021 року із заявою про реструктуризацію заборгованості за кредитом, вчинила фраудаторний правочин по відчуженню нерухомості (перед зверненням із заявою про реструктуризацію заборгованості), який спрямований на те, щоб підпадати під вимоги Закону. Звертає увагу, що відчуження нерухомого майна, яке належало позивачці, відбулося після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-ІХ від 23 квітня 2021 року.

У зв`язку з наведеним просить рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 18 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

28 липня 2022 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від позивачки ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що на момент подання позивачкою заяви про реструктуризацію заборгованості 16 липня 2021 року у позивачки на праві власності була лише квартира загальною площею 76.5 км.м., яка знаходиться по АДРЕСА_1 , інше житлове нерухоме майно у позивачки було відсутнє, а тому було дотримано усіх вимог, що встановлені п.7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».

У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Крім того, 01 серпня 2022 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника АТ «Райффайзен банк» Куриш В.І. надійшла заява про розгляд справи без участі представника та просив апеляційну скаргу задовольнити, зіславшись на мотиви викладені у ній.

Заслухавши доповідача, пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

21 жовтня 2005 року ОСОБА_1 уклала із акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є АТ «Райффайзен банк») кредитний договір № 014/09-02/1246/05, згідно з яким отримала кредит в іноземній валюті у розмірі 18000 (вісімнадцять тисяч) євро, процентна ставка за кредитом становила 12.5 %. Вказаний кредит було використано для придбання житла.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта сформованої 14 липня 2021 року о 16:57:09 за параметрами запиту « ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 » за повним співпадінням, знайдено: у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про квартиру, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 76.5 кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_1 . У Реєстрі прав власності на нерухоме майно містяться відомості про те, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину належало 1/15 житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 128.5 кв.м., який знаходиться по АДРЕСА_3 , вказаний запис погашено 14 липня 2021 року о 10:31:35 на підставі Договору дарування № 1652, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Хрущ Д.С. 13 липня 2021 року.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта сформованої 02 серпня 2021 року о 16:29:15 за параметрами запиту « ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 » за повним співпадінням, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно знайдено відомості про квартиру, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 76.5 кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_1 .

16 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Райффайзен банк» із заявою про реструктуризацію заборгованості за наданим кредитом, однак у задоволенні поданої заяви було відмовлено.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до п.7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом:

1) обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі:

- наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника;

- відсутності станом на 01 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 01 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 01 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 01 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації;

2) виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:

предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

3) реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом...

4) у заяві про проведення реструктуризації зазначаються:

прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника;

найменування кредитодавця (повне або скорочене);

інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява;

інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника);

інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса);

інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя;

документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя).

У разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом.

Заявник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві про проведення реструктуризації інформації. У разі якщо заявник не зазначив у заяві про проведення реструктуризації об`єкт нерухомого майна, віднесений до об`єктів житлового фонду, що на момент підписання заяви належав на праві власності позичальнику (особі, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майновому поручителю, або заявник зазначив недостовірну інформацію про зареєстроване на момент підписання заяви місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, або заявник зазначив недостовірну інформацію про фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, то в разі встановлення однієї з цих обставин судом або в разі підтвердження однієї з таких обставин наявними у кредитора офіційними документами (виданими суб`єктами, уповноваженими відповідно до закону видавати такі документи), це є підставою для відмови у проведенні передбаченої цим пунктом реструктуризації. Якщо реструктуризацію відповідно до цього пункту проведено, це є підставою для відновлення грошових зобов`язань позичальника, які існували станом на день, що передував дню проведення такої реструктуризації, із зменшенням таких грошових зобов`язань на суми сплачених з дня проведення реструктуризації платежів....

Виходячи з абз.3 пп.4 п.7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» про те, що у разі якщо заявник не зазначив у заяві про проведення реструктуризації об`єкт нерухомого майна, віднесений до об`єктів житлового фонду, що на момент підписання заяви належав на праві власності позичальнику (особі, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майновому поручителю ... то в разі ... підтвердження однієї з таких обставин наявними у кредитора офіційними документами (виданими суб`єктами, уповноваженими відповідно до закону видавати такі документи), це є підставою для відмови у проведенні передбаченої цим пунктом реструктуризації, а також з того, що у п. 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» відсутнє інше зазначення станом на яку дату у позичальника або майнового поручителя (які у випадку позивачки співпадають) повинно бути відсутнє інше житлове нерухоме майно, - суд приходить до висновку, що таке інше житлове нерухоме майно має бути відсутнє саме на момент (дату) підписання заяви про проведення реструктуризації зобов`язань за кредитом.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на момент подання позивачкою заяви про реструктуризацію заборгованості (16 липня 2021 року) у ОСОБА_3 на праві власності була лише квартира загальною площею 76.5 кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_2 , інше житлове нерухоме майно у позивачки було відсутнє, оскільки 13 липня 2021 року позивачка відчужила на підставі договору дарування 1/15 житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 128.5 кв.м., який знаходиться по АДРЕСА_3 .

Отже, заяву про реструктуризацію зобов`язань за кредитом позивачкою подано відповідачу 16 липня 2021 року і ОСОБА_1 на момент підписання заяви про реструктуризацію зобов`язань за кредитом мала у власності лише один об`єкт житлової нерухомості, а тому позивачкою було дотримано усіх вимог п.7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з цим її заборгованість за кредитним договором № 014/09-02/1246/05 від 21 жовтня 2005 року підлягала реструктуризації відповідно до п.7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, відмовивши позивачці у реструктуризації заборгованості за кредитним договором № 014/09-02/1246/05 від 21 жовтня 2005 року, яка підлягала реструктуризації відповідно до п.7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», допустив протиправну та незаконну бездіяльність, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Доводи апелянта про те, що позивачка перед зверненням до банку 16 липня 2021 року із заявою про реструктуризацію заборгованості за кредитом, вчинила фраудаторний правочин по відчуженню нерухомості, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки фраудаторний характер правочину є підставою для визнання договору недійсним. В той же час, відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Твердження апелянта про те, що на момент прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-ІХ, у ОСОБА_1 у власності була квартира АДРЕСА_4 , та 1/15 частина житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться по АДРЕСА_3 , апеляційний суд не приймає, оскільки при прийнятті рішення щодо заяви ОСОБА_1 від 16 липня 2021 року про реструктуризацію заборгованості за кредитом АТ «Райффайзен банк» повинен досліджувати обставини про наявність у власності нерухомого майна позичальника, які виникли на момент подачі заяви.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен банк» залишити без задоволення.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 18 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 03 серпня 2022 року.

Головуючий

Судді