Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М УК Р А Ї Н И

01 серпня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Соколовській А.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

20.05.2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позов обґрунтовується тим, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20.08.2020 року (справа № 760/6157/20) було частково задоволено позов ОСОБА_1. до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, а саме: шлюб між сторонами був розірваний, позивачці повернуто дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 ; вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1. на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5 аліменти в розмірі ј частини від його заробітку (доходу), починаючи з 04.03.2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду набрало законної сили 22.09.2020 року.

Для його примусового виконання був виданий виконавчий лист та постановою головного державного виконавця Інгульського ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ширко С.Л. було відкрито виконавче провадження № 63189571.

Обов`язок щодо утримання малолітньої дитини відповідач не виконував належним чином, зокрема взагалі не сплачував навіть мінімально визначений розмір аліментів за час розгляду справи судом, допустивши таким чином прострочення зі сплати аліментів без поважної причини.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам № 36343 від 30.04.2021 року за час стягнення аліментів з березня 2020 року по березень 2021 року виплата аліментів не здійснювалась на постійний щомісячній основі, внаслідок чого у боржника виникла заборгованість зі сплати аліментів.

Відповідно до вказаного розрахунку перший раз платник аліментів перевищив платіж по аліментним зобов`язанням у жовтні 2020 року, сплативши 7 537,69 грн. замість 6 250 грн. аліментів у жовтні 2020 року. Таким чином, відповідач повністю виконав свій аліментний обов`язок у жовтні 2020 року і навіть частково погасив заборгованість у сумі: 7 537,69 грн. - 6 250 грн. = 1 287,69 грн.

Позивач вважає, що цю суму необхідно в подальшому зарахувати як часткове погашення заборгованості по аліментам за перший місяць аліментного боргу, тобто за березень 2020 року 5 290,89 грн. - 1 287,69 грн. = 4 003,20 грн.

Тобто розрахунок пені по аліментному зобов`язанню за березень 2020 року в сумі 5 290,89 грн. необхідно обчислити з 01.04.2020 року по 01.10.2020 року, а з 01.10.2020 року розраховувати на суму вже 4 003,20 грн., враховуючи часткове погашення заборгованості.

Проте, оскільки з 01.04.2020 року по 01.10.2020 року пройшло 183 дні, тобто час прострочення зі сплати аліментів за березень 2020 року є більшим за 100 днів, а закон обмежує розмір пені 100 %, тому розмір пені за несплату аліментів у березні 2020 року автоматично дорівнює 100 % суми заборгованості - 5 290,89 грн.

В листопаді 2020 року відповідач сплатив 11 017,83 грн. замість 6 250 грн., перевищивши аліменти в цьому місяці на суму 4 767,83 грн., яку необхідно зарахувати в погашення заборгованості за березень 2020 року та квітень 2020 року.

Залишок заборгованості по аліментам за березень 2020 року: 4 003,20 грн. - 4 767,83 грн. = - 764,63 грн.

Заборгованість по аліментам за квітень 2020 року: 4 752,99 грн. - 764,63 грн. = 3 988,36 грн.

Заборгованість по аліментам за квітень 2020 року існувала в сумі 4 752,99 грн. за період з 01.05.2020 року по 01.11.2020 року, а з 01.11.2020 року в сумі - 3 988,36 грн.

Оскільки час прострочення зі сплати аліментів за квітень 2020 року є більшим за 100 днів (184 дні до 01.11.2020 року), то розмір пені за несплату відповідачем аліментів у квітні 2020 р. автоматично дорівнює 100 % суми заборгованості - 4 752,99 грн.

У грудні 2020 року відповідач сплатив 7 475,04 грн. замість 6 667,87 грн., перевищивши аліменти в цьому місяці на суму 807,16 грн., яку необхідно зарахувати в погашення заборгованості за квітень 2020 року.

Заборгованість по аліментам за квітень 2020 року: 3 988,26 грн. - 807,16 грн. = 3 181 грн.

Заборгованість по аліментам за травень 2020 року в сумі 6 250 грн. не погашалась, кількість днів прострочення склало за період з 01.06.2020 року по 01.12.2020 року - 183 дні, тому розмір пені за несплату відповідачем аліментів у травні 2020 р. автоматично дорівнює 100 % суми заборгованості - 6 250 грн.

Заборгованість по аліментам за червень 2020 року становила 6 250 грн. Кількість днів прострочення склало за період з 01.07.2020 року по 01.01.2021 року - 184 дні, тому розмір пені за несплату відповідачем аліментів у червні 2020 року автоматично дорівнює 100 % суми заборгованості - 6 250 грн.

Заборгованість по аліментам за липень 2020 року становила 6 250 грн. Кількість днів прострочення склало за період з 01.08.2020 року по 01.01.2021 року - 153 дні, тому розмір пені за несплату відповідачем аліментів у липні 2020 р. автоматично дорівнює 100 % суми заборгованості - 6 250 грн.

У лютому 2021 року відповідач сплатив 3 750 грн. замість 2 500,53 грн., перевищивши аліменти в цьому місяці на суму 1 249,17 грн., яку необхідно зарахувати в погашення заборгованості за квітень 2020 року.

Заборгованість по аліментам за квітень 2020 року: 3 181 грн. - 1 249,17 грн. = 1 931,83 грн.

У березні 2021 року відповідач сплатив 43 003,48 грн. замість 3 133,75 грн., перевищивши аліменти в цьому місяці на суму 39 869,68 грн., яку необхідно зарахувати в погашення заборгованості за попередні місяці:

- заборгованість по аліментам за квітень 2020 року: 1 931,83 - 39 869,68 = - 37 937,85 грн.

- заборгованість по аліментам за травень 2020 року: 6 250 - 37 937,85 = - 31 687,85 грн.

- заборгованість по аліментам за червень 2020 року: 6 250 - 31 687,85 = - 25 437,85 грн.

- заборгованість по аліментам за липень 2020 року: 6 250 - 25 437,85 = - 19 187,85 грн.

- заборгованість по аліментам за серпень 2020 року: 6 670,71 - 19 187,85 = - 12 517,14 грн.

- заборгованість по аліментам за вересень 2020 року: 8 867,61 - 12 517,14 = - 3 649,53 грн.

- заборгованість по аліментам за січень 2021 року: 8 797,16 - 3 649,53 = 5 147,63 грн.

Таким чином, заборгованість по аліментам за серпень 2020 року в сумі 6 670,71 грн. існувала протягом періоду з 01.09.2020 року по 01.03.2021 року, що становить 181 день, тому розмір пені за несплату відповідачем аліментів у серпні 2020 року автоматично дорівнює 100 % суми заборгованості - 6 670,71 грн.

Заборгованість по аліментам за вересень 2020 року в сумі 8 867,61 грн. існувала протягом періоду з 01.10.2020 року по 01.03.2021 року, що становить 151 день, тому розмір пені за несплату відповідачем аліментів у вересні 2020 року автоматично дорівнює 100 % суми заборгованості - 8 867,61 грн.

Заборгованість по аліментам за січень 2021 року в сумі 8 797,16 грн. існувала протягом періоду з 01.02.2021 року по 01.03.2021 року (28 діб), а в сумі 5 147,63 грн. - протягом періоду з 01.03.2021 року по 01.05.2021 року (61 день).

Пеня на суму 8 797,16 грн. становить: 8 797,16 х 28 % = 2 463,20 грн.

Пеня на суму 5 147,63 грн. становить: 5 147,63 х 61 % = 3 140,05 грн.

Заборгованість по аліментам за лютий 2021 року становила 7 747,69 грн. Кількість днів прострочення склало за період з 01.03.2021 року по 01.05.2021 року - 61 день.

Пеня на суму 7 747,69 грн. становить: 7 747,69 х 61 % = 4 726,09 грн.

За розрахунками позивача, розмір неустойки (пені) на заборгованість по аліментах станом на 01.05.2021 року складає 54 661,54 грн., які вона і просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.06.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін та визначено учасникам справи строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

08.07.2021 року до суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив, в якому представник позивача зазначає, що відповідачем визнаються обставини щодо існування зобов`язань по сплаті аліментів, але, при цьому, не визнаються вимоги щодо нарахування заборгованості по сплаті аліментів.

Сторона відповідача вважає вимоги позивача безпідставними з огляду на наступне.

Так, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20.08.2020 року, яким серед іншого присуджено аліменти, було оскаржено в апеляційній інстанції. Копію даного рішення суду було видано позивачу із відміткою про набрання законної сили з 22.09.2020 року.

Але незважаючи на відмітку про вступ рішення в законну силу та видачу виконавчого документу, відповідно до положень ч. 2. ст. 273 ЩІК України, рішення суду першої інстанції набирає законної сили, в т.ч. після прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Результатом апеляційного перегляду рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20.08.2020 року є постанова Київського апеляційного суду від 30.03.2021 року. Тому, враховуючи вищевказане, зобов`язань зі сплати аліментів в 2020 році за рішення суду у відповідача не виникало.

Такі зобов`язання у відповідача виникли після 30.03.2021 року, тобто після постанови суду апеляційної інстанції.

До того ж, не чекаючи вирішення апеляційним судом остаточного розміру аліментів, відповідач сплачував в якості аліментів грошові кошти безпосередньо на банківську картку позивача.

Більш того, такі грошові виплати на користь матері дитини були здійснені навіть до того, як позивачка звернулася з позовом до суду.

Тобто це означає, що, починаючи фактично з місяця, в якому було подано позов на розлучення та стягнення аліментів, а також з дати ухвалення судом рішення в серпні 2020 року та весь період до завершення розгляду справи в апеляційному суді, відповідач фактично добровільно сплатив існуючий у нього борг та, окрім того, виконував поточний обов`язок по сплаті аліментів.

Також зазначає, що до того, як дійти до порядку обчислення заборгованості, щодо якої наявні позовні вимоги, необхідно врахувати та встановити також інші наступні важливі обставини по справі, а саме:

1. врахувати те, що, незважаючи на оскарження рішення суду, відповідач не уникав спілкування із виконавчою службою, вчасно повідомляв про джерела свого доходу, про сплату ним коштів, про питання неврахування здійснених ним платежів тощо. Органи виконавчої служби мали всі можливості для належного виконання рішення суду, навіть не дивлячись на те, що таке рішення перебувало в стадії апеляційного перегляду;

2. встановити, коли відповідачу було повідомлено про розрахунок розміру заборгованості по нарахованих аліментах та чому в розрахунках заборгованості майже постійно змінювались суми заборгованості, особливо така різниця є наявною, розглядаючи розрахунок № 123676 від 15.12.2020 року та розрахунок № 21635 від 15.03.2021 року;

3. встановити, до якого періоду заборгованості слід відносити грошові виплати відповідача на користь позивача, здійснені ним в період з березня по червень 2020 року, а також серпень 2020 року - по квітень 2021 року, в т.ч. приймаючи до уваги те, що рішення суду першої інстанції оскаржувалось в апеляційній інстанції;

4. врахувати те, що в березні 2021 року (тобто в місяць, в якому було винесено постанову апеляційного суду) було сплачено основний обсяг боргу і згідно із розрахунком заборгованості Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві від 15.03.2021 року №21635 заборгованість станом на 12.02.2021 року була відсутня. А постановою від 12.03.2021 року було скасовано заходи примусового виконання;

5. встановити вину відповідача, яка є обов`язковою умовою для застосування пені за заборгованість по сплаті аліментів. Як вбачається із викладених вище обставин, вина відповідача не може бути лише в тому, що за деякими розрахунками виконавчої служби існувала заборгованість по сплаті аліментів за березень, квітень, травень, червень, липень в 2020 року. Адже на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Як було викладено вище, відповідач до вступу в силу рішення суду вже виконував ті зобов`язання, які ще тільки мали б у нього з`явитися в майбутньому (в т.ч. з березня 2020 року), а, отже, платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні;

6. для встановлення вини або встановлення відсутності вини відповідача, необхідно врахувати те, що не було ухилення від сплати аліментів, яке слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувана визначеної суми аліментів.

Щодо згаданої у позовній заяві постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі № 572/1762/15-ц зазначає, що то дана постанова визначає лише порядок обчислення пені за заборгованість по сплаті аліментів. Крім того, про помилковість формули, що наведена в цій постанові, було зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року по справі №333/6020/16-ц.

Враховуючи викладене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

13.07.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої позивач вважає хибними доводи відповідача про те, що в нього взагалі не виникало аліментних зобов`язань, оскільки тривав судовий розгляд справи, а, отже, до набрання законної сили рішенням суду, він не був зобов`язаний сплачувати аліменти.

Враховуючи приписи ст. 180 СК України обов`язок відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини не залежить від рішення суду.

Також вказує, що відповідач намагається ввести суд в оману, стверджуючи, що він сплачував аліменти дитині в період лютого-липня 2020 року.

Вважає, що надану довідку про рух коштів від 10.07.2020 року не можна визнавати допустимим доказом, оскільки копія, що була надіслана позивачу, містить незрозуміле за походження ретушування значної її частини, а головне те, що із зазначеної довідки не вбачається, що ОСОБА_2 таким чином сплачував аліменти.

Також щодо доданих до відзиву 2 розрахунки-заборгованості зі сплати аліментів, які були видані державним виконавцем зазначає, що в них обох у колонці 5 містяться нулі навпроти відповідно березня, квітня, травня, червня та липня 2020 року, що свідчить про нульове виконання ОСОБА_2 свого аліментного обов`язку у зазначені місяці.

Ці довідки відповідач тривалий час має у своєму розпорядженні, ніяких дій з приводу їх оскарження не вчиняє, а тому наведені розрахунки правильно відображають зазначені у них обставини щодо несплати ОСОБА_2 аліментів за період з березня по липень 2020 року.

Відповідач у відзиві також заперечує, що певний час фактично намагався приховувати свої доходи, не повідомляв державного виконавця про їх фактичний розмір, однак надає суду 2 розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, які доводять протилежне.

Так, довідка-розрахунок від 15.12.2020 року містить відомості про те, що його розмір доходів у серпні 2020 року становив 14 996,98 грн., у вересні 2020 року - 11 635 грн., у жовтні 2020 року - 12 082 грн., і у листопаді 2020 року - 12 082 грн.

У той час як у більш пізній довідці від березня 2021 року вже після того, як виконавцю через запити вдалось встановити реальний дохід платника аліментів за ці періоди, зазначено інше: серпень 2020 року - 61 685,87 грн., вересень 2020 року - 47 470,44 грн., жовтень 2020 року - 25 000 грн., листопад 2020 - 25 000 грн.

Позивачка зазначає, що, починаючи із серпня 2020 року по лютий 2021 року, ОСОБА_2 сплачував аліменти, цей факт не заперечується. Однак звертає увагу, що подана відповідачем виписка з його рахунку у Приватбанку містить суми платежів разом з комісією.

За правилами положень ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Інших заяв по суті від сторін не надходило.

Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, учасники справи не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Глава 15 СК України регулює питання обов`язку матері, батька утримувати дитину та його виконання.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, які полягають в домовленості між ними, шляхом зокрема укладення договору про сплату аліментів на дитину, та судовому вирішенні спору.

Так, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20.08.2020 року було частково задоволено позов ОСОБА_1. до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, яким: шлюб між сторонами був розірваний; позивачці повернуто дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 ; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.03.2020 року та до досягнення ним повноліття.

Зі змісту позовної заяви та доданих документів вбачається, що позивачка отримала виконавчий лист 29.09.2020 року з метою примусового виконання вказаного рішення, який пред`явила до виконання.

Постановою головного державного виконавця Інгульського ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління МЮ Ширко С.Л. 05.10.2020 року було відкрито виконавче провадження № 63189571.

ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу на рішення від 20.08.2020 року, яку постановою Київського апеляційного суду від 30.03.2021 року залишено без задоволення, а рішення залишено без змін.

За доводами позивачки, відповідач свій батьківський обов`язок щодо утримання малолітньої дитини не виконував належним чином, зокрема, не сплачував навіть мінімально визначений розмір аліментів за час розгляду справи судом, допустивши прострочення зі сплати аліментів без поважної причини, тому вона звернулася до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Для стимулювання учасників сімейних відносин до виконання своїх обов`язків у СК України закріплено низку норм, які передбачають міри відповідальності за їхнє невиконання. Так, в сімейному законодавстві передбачена спеціальна міра відповідальності за прострочення сплати аліментів - неустойка (пеня).

Положеннями ст. 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, що боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі (ч. 1 ст. 552 ЦК України).

Позивачкою на підтвердження вказаних у позові обставин надано розрахунок заборгованості по аліментам старшого державного виконавця М.Г. Ярмоленко від 30.04.2021 року № 36343, з якого вбачається наявність заборгованості у період з березня 2020 року по вересень 3030 року включно у загальному розмірі 44 332,20 грн., оплат за вказаний період здійснено не було.

Боржником було сплачено у серпні 2020 року - 12 500 грн. (нараховані за місяць - 19 170,71 грн.), у вересні 2020 року - 3000 грн. (нараховані за місяць - 11 867,61 грн.), у жовтні 2020 року - 7537,69 грн. (нараховані за місяць - 6250 грн.), у листопаді 2020 року - 11 017,83 грн. (нараховані за місяць - 6250 грн.), у грудні 2020 року - 7475,04 грн. (нараховані за місяць - 6667,87 грн.), у січня 2021 року - 3550 грн. (нараховані за місяць - 12 347,16 грн.), у лютому 2021 року - 3750 грн. (нараховані за місяць - 2500,53 грн.), у березні 2021 - 43 003,43 грн. (нараховані за місяць - 3133,75 грн.).

Станом на 01.04.2021 року заборгованість становить 5147,52 грн.

Позивачка також наводить свій розрахунок неустойки (пені) на заборгованість по аліментах станом на 01.05.2021 року, сума за яким складає 54 661,54 грн., за формулою, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі № 572/1762/15-ц.

Сторона відповідача не погоджується з таким розрахунком з огляду на те, що дана постанова визначає лише порядок обчислення пені за заборгованість по сплаті аліментів. Посилається також на те, що про помилковість формули, що наведена в цій постанові було зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року по справі №333/6020/16-ц.

Щодо спірних обставин суд вважає за потрібне зазначити наступне.

В постановах Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-94цс15 та від 16.03.2016 року у справі № 6-300цс16, було викладено правовий висновок, відповідно до якого за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Однак Велика Палата Верховного Суду України в постанові від 25.04.2018 року (справа № 572/1762/15-ц) не погодилася з такими висновками апеляційного суду та зазначила наступне.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+…(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постанові від 03.04.2019 року (справа № 333/6020/16) Велика Палата Верховного Суду прийшла до аналогічного висновку, при цьому зазначивши, що у постанові 25.04.2018 року (справа № 572/1762/15-ц) помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

Тобто, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що, якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Враховуючи викладене, вбачається, що розрахунок позивача не ґрунтується на вимогах закону.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однак, на думку суду, стягнення з відповідача неустойки (пені) у вказаному позивачем розмірі не відповідає принципу пропорційності відповідальності за невиконання аліментних зобов`язань, не може бути визнане справедливим і ефективно захищати права дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності (штрафну, компенсаційну). Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У цьому випадку, її розмір як штрафу, тобто майнової відповідальності боржника за невиконання обов`язку сплатити аліменти, очевидно, є непропорційним. Як компенсація - також, безсумнівно, значно перевищує збитки, заподіяні одержувачу аліментів внаслідок неотримання грошових коштів.

Непропорційний розмір пені є не лише несправедливим по суті, а й ставить під загрозу інтерес дітей, оскільки сприяє виникненню ситуації, за якої вони взагалі не отримають грошового утримання від одного з батьків.

Це свідчить і про неефективність подібного визначення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з точки зору захисту прав дитини.

Такої позиції дійшли судді Великої Палати Верховного Суду в окремій думці від 03.04.2019 року (справа № 333/6020/16-ц).

До того ж, розрахунок пені по аліментному зобов`язанню за період з березня 2020 року по вересень 2020 року включно не є обґрунтованим, оскільки виконавче провадження з примусового виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києві від 20.08.2020 року, яким в силу вимог закону аліменти присуджено від дня пред`явлення позову, було відкрите 05.10.2020 року.

Поряд з цим, суд також враховує доводи сторони відповідача щодо необхідності встановити вину відповідача, яка є обов`язковою умовою для застосування пені за заборгованість по сплаті аліментів.

Так, за загальним правилом умовою застосування юридичної відповідальності є винна протиправна поведінка особи. Стягнення неустойки можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти, наприклад, у зв`язку з її ухиленням від сплати аліментів, розшуком, перебуванням за кордоном тощо.

Відповідальність платника не настає, якщо заборгованість за аліментами утворилася не з його вини. В СК України не визначено випадки, коли вина платника аліментів виключається. В даному випадку слід звернутися до норм цивільного законодавства в порядку ст. 8 СК України, які визначають підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

При розгляді справи суд виходить із презумпції вини платника аліментів. За правилами ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У даному випадку, обсяг заборгованості, що підлягатиме стягненню, залежить від того, в яких діях полягала винна поведінка платника аліментів. Заборгованість за аліментами присуджується за весь минулий час тільки в тому випадку, якщо аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або з перебуванням його за кордоном (ч. 2 ст. 194 СК України). В свою чергу загальний розмір коштів, що стягуватимуться як неустойка, залежатиме від часу, за який стягуватиметься заборгованість.

Суд може відмовити в позові про зменшення розміру неустойки, якщо визнає несуттєвими обставини, що заявлені в обґрунтування вимоги.

У поданому відзиві представник відповідача вказує, що зобов`язань зі сплати аліментів в 2020 році за рішення суду від 20.08.2020 року у відповідача не виникало з огляну на те, що результатом апеляційного перегляду цього рішення є постанова Київського апеляційного суду від 30.03.2021 року.

Так, цивільним процесуальним законодавством встановлено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. (ст.ст. 273, 354, 384 ЦПК України).

За положеннями ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Тобто в даному випадку, ОСОБА_2 не був позбавлений можливості звернутися до відділу державної виконавчої служби для вжиття виконавцем дій щодо зупинення виконавчого провадження.

При цьому, як вказує представник відповідача, не чекаючи вирішення апеляційним судом остаточного розміру аліментів, відповідач сплачував в якості аліментів грошові кошти безпосередньо на банківську картку позивача. Вказані обставини суд вважає доведеними, оскільки зазначене підтверджується наданою випискою по рахунку від 11.03.2021 року з АТ КМ «ПриватБанк» та має відображення в розрахунках заборгованості по аліментам державного виконавця. До того ж, з цієї виписки також вбачається сплата відповідачем коштів на утримання сина до подання позивачкою позовної заяви про стягнення аліментів, а згідно квитанцій від 30.04.2021 року та від 07.05.2021 року після визначеного періоду заборгованості за розрахунком заборгованості.

Враховуючи встановлені обставини та наведені, суд приходить до висновку, що в дії відповідача не були спрямовані на ухилення від сплати аліментів за період з березня 2020 року по вересень 2020 року, а тому не вбачається підстав для встановлення його вини.

Однак, суд вважає обґрунтованим стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за січень 2021 року, в якому заборгованість на 30 число місяця за останнім датованим 30.04.2021 року розрахунком № 36343 складає 8797,16 грн., яка була сплачена разом з заборгованістю за весь період 11.03.2021 року.

Разом з тим, суд не може погодитися щодо визначеної позивачкою заборгованості за січень додатково в сумі 514,63 протягом періоду з 01.03.2021 року по 01.05.2021 року (61 день).

До відзиву долучено розрахунок заборгованості по аліментам старшого державного виконавця М.Г. Ярмоленко від 15.03.2021 року № 21635, за яким станом на 12.03.2021 року заборгованість відсутня.

Тобто після сплати відповідачем 11.03.2021 року суми у розмірі 43 003,43 грн. за наданим розрахунком заборгованість була відсутня і з`явилася після перерахунку державним виконавцем заробітної плати відповідача, у зв`язку з цим став і більшим розмір суми аліментів.

Стягнення неустойки не допускається, якщо заборгованість утворилася з вини виконавчої служби, наприклад, внаслідок несвоєчасного оформлення, пересилання виконавчого листа, іншої затримки з виконанням рішення суду про стягнення аліментів у зв`язку з недоліками в діяльності органів виконавчої служби.

Слід також зазначити, що непогодження з нарахуванням заборгованості по аліментам не є предметом розгляду даної справи. Між тим, фактично зміст наявних в матеріалах справи розрахунків має відмінності за рахунок виявленого розміру заробітної плати відповідача, а, отже, і нарахованої суми аліментів та конкретизації сплаченої боржником суми.

Отже, в даному випадку, заборгованість по аліментам в сумі 8797,16 грн. за вказаний місяць існувала з 01.02.2021 року по 10.03.2021 року (38 днів). Таким чином, пеня становить: 8797,16 х 38 х 1 % = 3342,92 грн.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.

З урахуванням часткового задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів також підлягає судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, пропорційно задоволеним вимогам.

Так, заявлений розмір позовних вимог складав 54 661,54 грн. За результатами розгляду справи суд прийшов до висновку стягнути з відповідача неустойку (пеню) у розмірі 3342,92 грн. Тобто у відсотковому відношенні заявлений розмір позовних вимог зменшений на 93,89 % (різниця від 100/54 661,54 х 3342,92).

Отже, стягненню в доход держави підлягає судовий збір в сумі 55,48 грн. (908-93,89 %)

Керуючись статтями 180, 181, 196 СК України, ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 178, 206, 259, 263-265, 268, 273, 354, 384 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів по аліментам у розмірі 3342,92 грн.

В інший частині вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) в доход держави судовий збір в розмірі 55,48 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляцій скаргу подано не було.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками

Суддя: