Дата документу 13.07.2022 Справа № 310/4380/18
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 310/4380/18 Головуючий у 1-й інстанції: Дубровська Н.М.
Провадження №22-ц/807/710/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного виконавця Бердянського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чепуренко Анастасії Олегівни на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 жовтня 2021 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Бердянського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чепурненко Анастасії Олегівни, заінтересована особа Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Бердянського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)Чепурненко Анастасії Олегівни, заінтересована особа Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз».

В обгрунтування скарги зазначено, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 жовтня 2019 року по справі №310/4380/18 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Запоріжгаз» до ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі та з останнього стягнута вартість донарахованого необлікованого об`єму та обсягу природного газу в сумі 407000,07 грн та 6105,00 грн судового збору. Постановою Запорізького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 жовтня 2019 року було залишено без змін.

26 березня 2020 року на підставі рішення по справі №310/4380/18 був виданий

виконавчий лист. 22 червня 2020 року у Бердянському МВ ВДВС області було відкрито

виконавче провадження №62390828 про стягнення заборгованості за виконавчим листом. 04серпня 2021 року державним виконавцем Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Чепурненко А.О. була винесена постанова про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках в банках та належать боржнику ОСОБА_1 .

Після звернення боржника до ВДВС, останньому стало відомо про вищевказаний арешт на грошові кошти. При цьому державним виконавцем на підставі вищевказаної постанови накладений арешт на рахунки, один з яких служить боржнику для отримання пенсії, що підтверджується відповідною довідкою (банківського карткового рахунку № НОМЕР_1 (в тому числі з платіжної картки) відкритого в АТ «Райффайзен Банк»).

Вказані дії державного виконавця вважає неправомірними, а постанова про арешт коштів боржника, такою що підлягає скасуванню в частині накладення арешту на рахунок, який використовується для виплати пенсії. Листом Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 19серпня 2021 року та 01 вересня 2021 року ОСОБА_1 було відмовлено в скасуванні арешту з рахунку.

Просить задовольнити скаргу визнати дії державного виконавця неправомірними стосовно винесення постанови про арешт коштів боржника від 04 серпня 2021 року в частині накладення арешту на рахунки в АТ «Райффайзен Банк» (банківського карткового рахунку № НОМЕР_1 ( в тому числі з платіжної картки), які використовуються для виплати пенсії. Зобов`язати державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) Чепурненка А.О. скасувати арешт коштів боржника накладений на підставі постанови від 04 серпня 2021 року.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 жовтня 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дії державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чепурненко Анастасії Олегівни неправомірними стосовно винесення постанови про арешт коштів боржника від 04 серпня 2022 року по ВП № 62390828 в частині накладення арешту на рахунки в АТ «Райффайзен Банк» (банківського карткового рахунку № НОМЕР_1 (в тому числі з платіжної картки), які використовуються для виплати пенсії.

Зобов`язано державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чепурненко Анастасію Олегівну скасувати арешт коштів боржника накладений на підставі постанови про арешт коштів боржника від 04 серпня 2021 року по ВП №62390828 на рахунки в АТ «Райффайзен Банк» (банківського карткового рахунку № НОМЕР_1 (в тому числі з платіжної картки), які використовуються для виплати пенсії.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, державний виконавець Бердянського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чепуренко Анастасія Олегівна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, просила скасувати ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 жовтня 2021 рокуі ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені скарги відмовити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що державний виконавець діяв в рамках своїх повноважень відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», арешт накладався у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження. Повідомлень з банків щодо того, що на рахунки боржника ОСОБА_1 заборонено звертати стягнення згідно з законом не надходило.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Державний виконавець Бердянського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чепуренко Анастасії Олегівни, Горбунов Г.М. повідомлялись про дату, час і місце розгляду справи відповідно до вимог процесуального законодавства, до апеляційного суду не з`явились.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності вищезазначених учасників справи.

Європейський суд з прав людини у справі "ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" ("AlimentariaSandersS.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки справа в провадженні апеляційного суду перебуває досить тривалий час, державний виконавець Чепуренко А.О. реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності державного виконавця Чепуренко А.О., Горбунова Г.М..

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи вимоги скаржника, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець не мав правових підстав для винесення постанови про накладення арешту на всі кошти боржника, які знаходяться на його картковому рахунку, оскільки такі дії державного виконавця порушують право боржника на отримання пенсійних виплат.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист правлюдини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 жовтня 2019 року у справі №310/4380/18 позовні вимоги ПАТ Запоріжгаз» до ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі та з останнього стягнута вартість донарахованого необлікованого об`єму та обсягу природного газу в сумі 407000,07 грн та 6105,00 грн судового збору (т.1 а.с. 146-151).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року, вищезазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін (т.1 а.с.205-212).

26 березня 2020 року на підставі рішення суду по справі №310/4380/18 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області виданий виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Запоріжгаз» вартість донарахованого не облікованого об`єму та обсягу природного газу в сумі 407000,07 грн та 6105,00 грн судового збору (т.2 а.с. 8), який стягувачем пред`явлено до примусового виконання до Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

22 червня 2020 року державним виконавцем Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Паскарь К.М. відкрито виконавче провадження ВП №62390828 про стягнення у примусовому порядку заборгованості за виконавчим листом (т.2 а.с.12).

04 серпня 2021 року державним виконавцем Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чепурненко А.О. у виконавчому провадженні ВП № 62390828 була винесена постанова про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 (т.2 а.с.9).

Після звернення боржника ОСОБА_1 до Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), останньому стало відомо про вищевказаний арешт на грошові кошти.

Як вбачається з постанови державного виконавця про арешт коштів боржника, державним виконавцем накладений арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку, один з яких служить боржнику ОСОБА_1 для отримання пенсії, що підтверджується відповідною довідкою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» за № Дн-В92/30-176 від 17 серпня 2021 року (банківського карткового рахунку № НОМЕР_1 в UA, який використовується для зарахування соціальних виплат (в тому числі з платіжної картки) відкритого в Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк») (т.2 а.с.7).

26 серпня 2021 року ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Амельченко М.Д. звернувся до Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із Заявою про зняття арешту з банківської картки, в якому просив зняти арешт з банківського карткового рахунку № НОМЕР_1 (втому числі з платіжної картки) відкритого в Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк»), який належить ОСОБА_1 та який останній використовує для зарахування соціальних виплат (пенсії) (т.2 а.с.6).

Листом Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 19 серпня 2021року та 01 вересня 2021 року ОСОБА_1 було відмовлено в скасуванні арешту з рахунку (т.2 а.с.14, 15).

Спірні правовідносини в цій справі склались з приводу незгоди скаржника з постановою державного виконавця про арешт коштів боржника, якою було накладено арешт на грошові кошти на рахунках, в тому й числі на який здійснюється нарахування його пенсії та зняття арешту з коштів боржника на рахунки в АТ « Райффайзен Банк», які використовуються для виплати пенсії.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

За змістом статей 1, 5 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Питання організації, порядку та умов виконання судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, зокрема звернення стягнення на кошти боржника на рахунках в банках, передбачені як Законом № 1404- VIII, так і Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (далі - Інструкція).

Частиною першою статті 48 Закону № 1404-VIII визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Статтею 56 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Постанова про арешт майна ( коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використаня, відкритих відповідно до статті 151 Закону україни «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 191 Закону України « Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимио використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261 Закону України « Про теплопостачання», статті 181 Закону України « Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом ( абзац другимй частини другої статті 48 Закону № 1404-V111).

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону № 1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону № 1404-VIII).

Відрахування, зокрема із заробітної плати, насамперед здійснюють підприємства установи та організації тощо, які й здійснюють нарахування цих виплат і відповідно частини першої статті 70 Закону № 1404-VIII розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частинами першою та другою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

З наведених норм права вбачається, що виконавець має повноваження звернути стягнення на пенсію боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення, у розмірі не більше 20 відсотків пенсії за іншими видами стягнень.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, ОСОБА_1 просив визнати дії державного виконавця неправомірними та скасувати постанову державного виконавця від 04 серпня 2021 року по ВП № 62390828 у частині накладення арешту на грошові кошти на рахунках в АТ «Райффайзен Банк» (банківського карткового рахунку № НОМЕР_1 (в тому числі з платіжної картки), який використовується для виплати пенсії, та посилався на те, що вказані дії державного виконавця є порушенням статей 52, 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом першої інстанції вірно встановлено, що постановою державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчоїслужби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)Чепурненко А.О. від 04 серпня 2021 року у виконавчому провадженні ВП № 62390828 накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках в банках та належать боржнику ОСОБА_1 , у тому числі на рахунок один з яких служить боржнику ОСОБА_1 для отримання пенсії.

Тобто, станом на час винесення оскаржуваної постанови 04 серпня 2020 року про арешт коштів боржника державний виконавець не мав інформації про віднесення рахунків боржника в АТ «Райффайзен Банк» до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання.

В свою чергу АТ «Райффайзен Банк» не повідомив державного виконавця про неможливість накладення арешту на вказані рахунки.

Тобто державний виконавець, виконуючи свої професійні обов`язки та діючи в межах чинного законодавства вчинив дії, щодо виконання боржником рішення суду.

Отже, державний виконавець вправі прийняти постанову про арешт грошових коштів боржника на рахунках у банках, як під час відкриття виконавчого провадження, так і після виявлення конкретних грошових коштів (готівкових, на рахунках тощо).

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку про те, що оскаржувані дії державного виконавця в цій частині були вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і права заявника ОСОБА_1 порушені не були.

Зважаючи на зазначене суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо визнання дій державного виконавця неправомірними стосовно винесення постанови про арешт коштів боржника від 04 серпня 2021 року по ВП № 62390828 про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника.

При цьому, слід зауважити, що статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпеченя їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні № 25 рп/2009 від 07 жовтня 2009 року зазначив, що право на справедливий захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 7, 22, 46, 58, 68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.

Норми статті 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності.

Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти (пенсію) після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти пенсії боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої пенсії, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають пенсію, таке обмеження не розповсюджується.

Зняття арешту з коштів, що складають пенсію, здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України « Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із пенсії, або на підставі повідмлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальни режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче повадження»).

Отже, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладеня арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України « Про виконаче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункти 7.14, 7.15 постанови).

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) викладено висновки про те, що, передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

За змістом статті 451 ЦПК у разі обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищевикладене, у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою (стипендією, пенсією тощо) боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

За відомостями довідки Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» за № Дн-В92/30-176 від 17 серпня 2021 рокуГорбунову ГеннадіюМиколайовичу 03 березняя 2004 року у Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк» відкрито картковий рахунок фізичної особи № НОМЕР_1 в UAN, який використовується для зарахування соціальних виплат, та до вказаного рахунку випущено платіжну картку Prostir№ НОМЕР_2 термін дії до 31 березня 2023 року (т.2 а.с.7).

Судом першої інстанції вірно встановлено обставини щодо наявності у боржника ОСОБА_1 рахунка та зарахування на нього соціальних виплат у вигляді пенсійних коштів.

Отже, ОСОБА_1 звернувся у передбаченому законом порядку до державного виконавця із заявою про зняття арешту з банківської картки від 26 серпня 2021 року, надавши при цьому державному виконавцю підтверджуючі документи про те, що арешт було накладено на кошти, які є його соціальними виплатами, які розміщені на рахунку призначеному для зарахування пенсії, однак державний виконавець в порушення пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII арешту з грошових коштів не зняв.

Доказів про те, що вказані кошти не є соціальними виплатами у вигляді пенсії надано не було. Залишення арешту на кошти, які складають соціальні виплати у вигляді пенсії боржника, та звернення на них стягнення унеможливлює отримання ОСОБА_1 даних коштів, як єдиного джерела доходу та порушує його право на таке їх отримання.

Наведене свідчить про неправомірну бездіяльність державного виконавця Бердянського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чепуренко Анастасії Олегівни щодо залишення арешту грошових коштів пенсії на картковому рахунку ОСОБА_1 та щодо відмови у скасуванні арешту грошових коштів із пенсії останнього.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано зобов`язав державного виконавця скасувати арешт коштів боржника на рахунку АТ «Райффайзен Банк» (банківського карткового рахунку № НОМЕР_1 ), які використовуються для виплати пенсії.

Враховуючи, викладене колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для зміни оскаржуваного судового рішення, виклавши абзац другий резолютивної частини ухвали в наступній редакції «визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Бердянського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чепуренко Анастасії Олегівни щодо залишення арешту на рахунку АТ «Райффайзен Банк» (банківського карткового рахунку № НОМЕР_1 , в тому числі з платіжної картки), які використовуються для виплати пенсії ОСОБА_1 ».

В іншій частині оскаржувана ухвала Бердянського міськрайонного суду Запаорізької області від 18 жовтня 2021 року є законною та обгрунтованою, тому підстав для її скасування або зміни колегія суддів не вбачає.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу державного виконавця Бердянського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чепуренко Анастасії Олегівни задовольнити частково.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 жовтня 2021 рокуу цій справі змінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини ухвали в наступній редакції.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Бердянського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чепуренко Анастасії Олегівни щодо залишення арешту на рахунку АТ «Райффайзен Банк» (банківського карткового рахунку № НОМЕР_1 , в тому числі з платіжної картки), які використовуються для виплати ОСОБА_2 .

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 21 липня 2022 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.