Справа № 752/9006/22
Провадження № 2/752/6749/22
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

02.08.2022 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Шевченко Т.М., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Переяславського відділу ДВС у Бориспільському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и в:

у липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом, в якому просить зобов`язати Переяславський відділ ДВС у Бориспільському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з належного йому нерухомого майна, що був накладений на підставі постанови від 04.06.2014 року державного виконавця Переяславського відділу ДВС у Бориспільському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП № 43515705 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3691/6, 2002, виданого 21 листопада 2002 року Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2002 року і до її повноліття.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як вбачається із змісту позовної заяви, арешт на нерухоме майно позивача було накладено постановою від 04.06.2014 року державного виконавця Переяславського відділу ДВС у Бориспільському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП № 43515705 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3691/6, 2002, виданого 21 листопада 2002 року Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2002 року і до її повноліття.

Позивач ОСОБА_1 є боржником у ВП №43515705 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3691/6, 2002, виданого 21 листопада 2002 року Голосіївським районним судом м. Києва.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Підстави зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначено ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження".

За приписами ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов`язані з визнанням права власності на арештоване майно.

Таким чином, за змістом наведених положень Закону України "Про виконавче провадження", в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Положеннями ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 26.09.2019 у справі №607/3894/17 .

З огляду на наведені норми та роз`яснення, надані Верховним Судом, суд дійшов висновку, що боржник, на майно якого державним виконавцем накладено арешт, не може звертатися до суду з заявою про зняття арешту з майна, оскільки у судовому процесі він є боржником та законом для нього встановлений інший порядок вирішення даного питання (шляхом звернення до суду зі скаргою відповідно до розділу VII ЦПК України).

Таким чином, установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18.

Згідно із статтею частиною шостою 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Заява про зняття арешту подається стороною справи, якщо арешт накладений судом відповідно до глави 10 ЦПК України.

У наведеній вище справі арешт на майно боржника було накладено державним виконавцем в порядку виконання рішення суду та вимоги стягувача в межах виконавчого провадження № 43515705, відтак позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, а питання про зняття арешту з майна боржника повинно вирішуватись за скаргою, поданою у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі.

За встановлених обставин суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 про зняття арешту з майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої п. 1 ч.1 цієї статті, суд роз`яснює позивачу, що він не позбавлений права з цими вимогами звернутися до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства, а саме зі скаргою на дії державного виконавця в порядку ст.447-449 розділу VII ЦПК України.

Керуючись статтями 4, 5, 10, 186, 447, 448 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Переяславського відділу ДВС у Бориспільському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: