Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.05.2022 Справа №607/24071/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Стельмащука П.Я., за участю секретаря судового засідання Бойко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що вказана квартира належить позивачу на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 17.10.2016. В даній квартирі зареєстровані відповідачі, які в родинних відносинах з позивачем не перебувають та з жовтня 2016 року за вказаною адресою не проживають, витрат на сплату комунальних послуг не несуть, будь-які їхні речі у будинку відсутні. Факт реєстрації відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 , порушує правомочність позивача на користування та розпоряджання своєю власністю. В зв`язку з наведеним, існують підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування вищевказаним житловим приміщенням, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 17.01.2022 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, попередньо звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідно до ч. 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, відзиву на позов не подали, про поважність причин неможливості прибуття їх в судове засідання суд не повідомили.

Тому, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без участі сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.10.2016 посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Бриксою Т.І. за реєстровим номером 445, що вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №196232484 від 14.01.2020.

Згідно з довідкою №3917 виданою виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області 16.12.2021, за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані: з 22.10.1981 ОСОБА_2 (не проживає з жовтня 2016 року) та з 18.05.2000 ОСОБА_3 (не проживає з жовтня 2016 року).

17.12.2021 комісією в складі секретаря виконавчого комітету Великоберезовицької селищної ради Кульчицької Олександри Климівни, паспортиста селищної ради ОСОБА_4 , в присутності власника квартири АДРЕСА_1 складено акт опитування свідків про те, що 17.12.2021 було здійснено перевірку на предмет проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в ході якої встановлено, що останні зареєстровані за вказаною адресою, однак зі слів власника квартири ОСОБА_1 не проживають з 2016 року і по даний час. Факт їх тривалої відсутності засвідчують сусіди ОСОБА_5 (мешканка квартири АДРЕСА_3 ), ОСОБА_6 (мешканка квартири АДРЕСА_4 ).

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частинами 1, 2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ст.71 ч.1, ст.72 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Таким чином, судом з`ясовано, що відповідачі, будучи зареєстрованим в квартирі, власником якої є позивач, не є членами сім`ї позивача, наймачами, або іншими особами, що мають право користування квартирою, зареєстровані у вищевказаній квартирі та самостійного права на житло з підстав, передбачених законом, не набули.

Однак, не проживаючи за місцем реєстрації, не сплачуючи комунальні платежі та не приймаючи участі у підтриманні квартири в належному стані, втратили право користування цим жилим приміщенням, крім того, відповідачі створюють позивачу перешкоди у розпорядженні майном, так як через реєстрацію відповідачів у квартирі позивача, останній обмежений у праві розпоряджатися квартирою, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити та усунути позивачу перешкоди у користуванні житлом шляхом позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням.

В силу вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн. по 454,00 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 273, 280, 282, 284, 287, 289, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 454 грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 454 грн. 00 коп.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Копію рішення після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання - АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання - АДРЕСА_2 .

Рішення складено та підписано 04.05.2022.

Головуючий суддяП. Я. Стельмащук