Провадження № 2/161/262/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Філюк Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Октисюк С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Кредобанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача Акціонерного товариства "Кредобанк" - адвокат Павленко Сергій Валерійович звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свій позов обґрунтовує тим, що 09 жовтня 2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CL-226944 (далі по тексту рішення Кредитний договір), відповідно до умов якого банк зобов`язується надати у власність позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового використання, а позичальник зобов`язується використовувати кредит на цілі, вказані в цьому договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору банк видає позичальнику кредит у розмірі 330680,72 грн. на строк до 08 жовтня 2024 року на поточні потреби. Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує відсотки за процентною ставкою 35% річних.

Згідно з п. 6.9 Кредитного договору банк у випадках, передбачених цим договором, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника.

У зв`язку з неналежним виконанням кредитних зобов`язань у відповідача ОСОБА_1 утворилась заборгованість за Кредитним договором, яка станом на 07 вересня 2021 року становить 425588,08 гривень, з яких: 309812,81 гривень заборгованість за тілом кредиту; 115775,27 гривень заборгованість за відсотками.

Також зазначає, що 09 жовтня 2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву № CL-226944 на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносин та про факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із ОСОБА_2 . Факт шлюбних відносин підтверджується штампом у паспорті ОСОБА_1 про реєстрацію шлюбу із ОСОБА_2 .

В анкеті-заяві № CL-226944, зазначено, що шляхом підписання цієї анкети-заяви позичальник підтверджує своїм підписом, що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та є таким, що не потребує згоди другого із подружжя.

З огляду на те, що на момент укладення кредитного договору, ОСОБА_1 перебувала у шлюбі, ОСОБА_2 є солідарним відповідачем іншого подружжя навіть у випадку відсутності окремого договору поруки.

На підставі наведеного позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № № CL-226944 від 09 жовтня 2019 року в розмірі 425 588,08 гривень, з яких: 309 812,81 гривень заборгованість за тілом кредиту; 115 775,27 гривень заборгованість за відсотками та судові витрати по справі, які складаються із судового збору в розмірі 6383,82 гривень та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10% від ціни позову, що становить 42 558 гривень, 808 копійок.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Станом на день розгляду справи від відповідачів відзив на позовну заяву на адресу суду не надійшов.

В судове засідання представник позивача не з`явився, прохальній частині позовної заяви просить розгляд справи проводити без його участі за наявними матеріалами справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Петрук І.В.повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи засобами мобільного зв`язку, про що в матеріалах справи наявна довідка про доставку смс повідомлення щодо документу «Судова повістка до суду».

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 09 жовтня 2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CL-226944, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати у власність позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового використання, а позичальник зобов`язується використовувати кредит на цілі, вказані в цьому договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Сума та валюта кредиту 330680,72 гривень. Строк кредитування 60 місяців, до 08 жовтня 2024 року (а. с. 13).

Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 35 % річних.

Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів) за ставкою, визначеною п. 4.1 Кредитного договору з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору (п. 4.2 Кредитного договору).

Реальна річна процентна ставка 41,19% (п. 4.5 Кредитного договору).

Загальна вартість кредиту для позичальника за цим кредитним договором становить 711 146,31 гривень (п. 4.6 Кредитного договору).

Згідно з п. 6.9 Кредитного договору банк у випадках, передбачених у п. 3.3 Кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Відповідно до п. 7.1 договору за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за кредитним договором боржник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню з розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. В будь-якому разі пені, нарахованої Позичальнику на підставі цього пункту Договору не може перевищувати 15% від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання.

З розрахунку заборгованості за Кредитним договором та виписки про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що остання порушила графік виконання зобов`язань за Кредитним договором. За змістом п. 6.9 Кредитного договору прострочення сплати процентів та/або повернення кредиту (частини кредиту) щонайменше на один календарний місяць є підставою для дострокового повернення кредиту.

Звертаючись до суду з цим позовом, АТ «Кредобанк» зазначає, що в результаті неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Кредитним договором в неї станом на 07 вересня 2021 року утворилась заборгованість в розмірі 425 588,08 гривень, з яких: 309 812,81 гривень заборгованість за тілом кредиту; 115 775,27 гривень заборгованість за відсотками (а.с. 7).

Як вбачається з матеріалів справи, 31 липня 2021 року АТ «Кредобанк» надіслало ОСОБА_1 досудову вимогу про дострокове повернення кредиту в 30-денний термін з моменту отримання такої вимоги, яка направлялась листом з цінним описом з повідомленням про вручення (а. с. 19,21).

Наведене дає підстави для висновку, що відповідач порушила умови Кредитного договору, допустила прострочення сплати процентів та повернення частини кредиту та не виконала вимогу банку про дострокове повернення всього кредиту в тридцятиденний строк з дня отримання відповідної вимоги банку.

Позивачем виконано умови Кредитного договору № CL-226944 від 09.10.2019 року та видано відповідачу грошові кошти на загальну суму 330 680,72 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 58580834 від 09.10.2019 року (а.с.8).

За правилами частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Нормою частини 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Імперативними приписами частини 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилом частини 2 статті 1046 ЦК України, яка застосовується до відносин за кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 цього Кодексу, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Факт користування відповідачем ОСОБА_1 та часткове погашення кредиту і процентів підтверджується рухом коштів по рахунку з 09 жовтня 2019 року по 07 вересня 2021 року (а.с. 9-12) та розрахунком заборгованості за договором кредиту №CL-226944 від 09.10.2019 року (а.с.7).

Отже, відповідачем не виконано зобов`язання по поверненню кредиту, унаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 425 588,08 гривень, з яких: 309 812,81 гривень заборгованість за тілом кредиту; 115 775,27 гривень заборгованість за відсотками (а.с.7).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що обставини на які посилається позивач підтверджуються належними та допустимими доказами, дослідженими судом у судовому засіданні. Водночас відповідачем ОСОБА_1 не надано жодних належних доказів, що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог.

Виходячи з встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, які виникли з укладеного кредитного договору, беручи до уваги, що позивачем надано достатні докази виникнення зобов`язання з укладеного кредитного договору та їх неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1 , наслідком якого є обов`язок відповідача повернути всю суму кредиту та сплатити відсотки, суд погоджується з доводами позивача і вважає, що з відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь банку загальну суму заборгованості за кредитом у розмірі 425 588,08 гривень.

Щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2 , суд виходить з наступного.

Як вказує представник позивача в обґрунтування позовних вимог, 09 жовтня 2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву № CL-226944 на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносин та про факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із ОСОБА_2 . Факт шлюбних відносин підтверджується штампом у паспорті ОСОБА_1 про реєстрацію шлюбу із ОСОБА_2 .

Так, згідно роз`яснень, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №638/18231/15-ц, положення статті 60 СК України, свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини 3 статті 61 СК України, кореспондує частині 4 статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина 2 статті 65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Суд звертає увагу на те, що позивачем не надано жодних доказів про те, що на момент укладення кредитного договору від 09 жовтня 2019 року № CL-226944, відповідач ОСОБА_1 взагалі перебувала в офіційному шлюбі. Наявність штампу в паспорті не виключає можливості існування судового рішення про розірвання шлюбу.

Окрім цього, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що подружжя (якщо вони і перебували на той час в шлюбі) проживали разом і взяті ОСОБА_1 кошти дійсно були витрачені в інтересах сім`ї.

У вищевказаній Анкеті-заяві ОСОБА_2 не підтвердив своїм підписом, що не заперечує проти отримання його дружиною кредиту, що може свідчити про ту обставину, що останньому про укладення кредитного договору відомо не було.

Доказів протилежного стороною позивача не надано.

Також, відповідно до пункту 2.4. кредитного договору від 09 жовтня 2019 року № CL-226944, кредит відповідачу ОСОБА_1 надано на поточні потреби.

Також, з матеріалів справи не вбачається договору поруки укладеного між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 , доказів того, що договір від 09 жовтня 2019 року № CL-226944 був укладений в інтересах сім`ї матеріали справи не містять, що в свою чергу не підтверджує, що ОСОБА_2 погодився взяти на себе солідарне зобов`язання перед АТ «Кредобанк», а тому підстави для задоволення позову АТ «Кредобанк» у частині позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача ОСОБА_2 , відсутні. Таким чином в задоволенні позовних вимог АТ «Кредобанк» до ОСОБА_2 слід відмовити.

Вирішуючи питання про стягнення із відповідачів на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 42558,808 гривень, суд приходить наступного.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст.59 Конституції України та ст.15 ЦПК України.

Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: договір про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року, ордер серії КС №573217 на надання правової допомоги від 16.06.2020, виданий на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 11.02.2019 р.

Позивачем в супереч ч.8 ст.141 ЦПК України, не надано будь яких належних та допустимих доказів на підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 42558,808 гривень,зокрема, в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги, укладений між позивачем та його адвокатом, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та докази здійснених позивачем витрат на оплату послуг адвоката та не було заявлено про подачу таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

За нормативними вимогами частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

З наведених мотивів суд дійшов висновку про відмову АТ «Кредбанк» у відшкодуванні витрат на професійну правову допомогу в розмірі 42558,808 гривень.

В порядку ст.141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, що був сплачений позивачем при звернені до суду у розмірі 6383,82 гривень.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 280-282, 417 ЦПК України, ст. ст. 526, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд ,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № CL- 226944 від 09 жовтня 2019 року в розмірі 425 588 (чотириста двадцять п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім гривень) 08 копійок, що складається з: 136837,67 гривень - сума заборгованості за тілом кредиту; 40617,25 гривень - сума заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» судовий збір у сумі 6383 ( шість тисяч триста вісімдесят три) гривні 82 копійок.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Кредобанк" до ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Акціонерне товариство «Кредобанк» (місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78; код в );

Відповідач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП невідомо).

Дата складення повного тексту рішення - 29 липня 2022 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М. Філюк