РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/2188/21

27 липня 2022 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківскої області

в складі: головуючої - судді: Міськевич О.Я.

з участю секретаря судового засідання: Скоблей О.В.

представника позивача: Капака В.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 02.02.2019 приблизно 10.00 год. неподалік будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 під час словесного конфлікту на побутовому ґрунті, умисно наніс їй один удар рукою в ліву половину обличчя.

В результаті неправомірних дій ОСОБА_3 їй було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин лівої половини обличчя у вигляді синця та набряку, що згідно висновку судово-медичного експерта № 27 від 08.02.2019 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

По даному факту було відкрито кримінальне провадження № 000067 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. В даному кримінальному провадженні її визнано потерпілою.

Обвинувачальний акт щодо ОСОБА_3 про його обвинувачення у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, було направлено для розгляду у Надвірнянський районний суд в Івано-Франківській області.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13.08.2021 по справі № 348/863/19, задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження. Звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Відповідно ст. 82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, встановлені ухвалою Надвірнянського районного суду від 13.08.2021, та не підлягають доказуванню згідно вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України.

Зазначає, що під час вчинення даного кримінального проступку ОСОБА_3 заподіяв їй моральну шкоду, яку вона оцінює в сумі 11000,00 грн., яка полягає у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, які позначили негативні зміни у її житті, викликали негативні переживання та спогади, потребу в униканні аналогічних обставин, насторогу, тривогу, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, переживанні психологічного дискомфорту, тимчасову відірваність від активного соціального життя через необхідність пояснювати односельцям причини виникнення такої ситуації, знижений настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційну напругу, почуття образи, обурення, приниженої гідності. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу, обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів.

Стислий виклад позицій сторін:

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в сумі 11000,00 грн. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача сплачені нею витрати на правову допомогу. Не заперечив проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся завчасно належним чином, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28.10.2021 по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.12.2021 по даній справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківскої області від 13.08.2021 по справі № 348/863/19, клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження задоволено. Звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000067 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України (а.с. 6-11).

Як вбачається з ухвали суду, згідно з обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_2 .

Так, 02 лютого 2019 року близько 10 год. 00 хв. неподалік будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 під час словесного конфлікту на побутовому ґрунті, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи настання таких наслідків, наніс ОСОБА_2 один удар рукою в ліву половину обличчя.

В результаті неправомірних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_2 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин лівої половини обличчя у вигляді синця та набряку, що згідно висновку судово-медичного експерта № 27 від 08.02.2019 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вказана ухвала суду в апеляційному порядку не оскаржувалась, та 25.08.2021 набрала законної сили.

Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права:

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості .

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто, при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду необхідно встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Судом встановлено, що згідно висновку судово-медичного експерта № № 27 від 08.02.2019, у ОСОБА_4 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин лівої половини обличчя у вигляді синця та набряку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13.08.2021 ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000067 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Як вбачається зі змісту ухвали, в судовому засіданні 13.08.2021 обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та надав на це свою згоду. Крім того судом було роз`яснено обвинуваченому наслідки такого закриття, а також те, що підстава, з якої обвинувачений звільняється від кримінальної відповідальності, не є реабілітуючою. При цьому обвинувачений ОСОБА_3 ствердно відповів, що розуміє наслідки такого звільнення.

Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності згідно зі статтею 49 КК України не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими (Постанова Верховного Суду від 14 лютого 2018 рою/ № 398/571/15-ц).

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Таким чином обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме спричинення ОСОБА_2 легких тілесних ушкоджень, встановлені ухвалою Надвірнянського районного суду від 13.08.2021, та не підлягають доказуванню згідно вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач просила стягнути з відповідача заподіяну їй моральну шкоду, у зв`язку із вчиненням останнім кримінального правопорушення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна позивачу внаслідок протиправних дій відповідача.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини першої статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в п. 9 постанови № 4 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд врахував характер вчиненого кримінального правопорушення, яке за тяжкістю є кримінальним проступком, ступінь вини обвинуваченого, характер немайнових втрат, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, тривалість неправомірних дій, та дійшов висновку, що заявлений потерпілим розмір моральної шкоди у сумі 11000 гривень є завищеним і з відповідача необхідно стягнути на користь позивача моральну шкоду саме в розмірі 5000 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У відповідності до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Як встановлено судом, правнича допомога надавалась позивачу ОСОБА_2 адвокатом Капаком В.М. на підставі договору про надання правової допомоги № 117/2021 від 12.10.2021, та ордера (а.с. 12).

Згідно попереднього розрахунку позивач планує понести витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн., що складається з: подання позовної заяви - 1000,00 грн., представлення інтересів адвокатом в суді - 3000,00 грн. (а.с. 4).

Згідно квитанції № 31/2021 від 13.10.2021, за надання правової допомоги адвокату Капаку В.М. позивачем ОСОБА_2 сплачено 4000,00 грн. (а.с. 14).

Дослідивши надані докази на підтвердження витрати на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачені витрати за надання професійної правничої допомоги, які можна вважати необхідними і неминучими для позивача, який був змушений до залучення професійної допомоги адвоката.

Крім того позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, на підставі п. 6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Тому судовий збір за задоволення вимоги про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підлягає стягненню з відповідача в користь держави.

Висновки суду:

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позов необхідно задоволити частково, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в сумі 5000,00 грн.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позовних вимог, судові витрати підлягають стягненню з відповідача, зокрема: 4000 грн. витрат на професійну правничу допомогу в користь позивача згідно квитанції № 31/2021 від 13.10.2021, а також 992 грн. 40 коп. судового збору в дохід держави.

На підставі ст.ст. 16, 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України, керуючись 4, 12, 19, 76, 81, 82, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 280-282, 289 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином - задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 - моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в сумі 5000 грн. 00 коп. (п`ять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 - 4000 грн. 00 грн. (чотири тисячі гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави - 992 грн. 40 коп. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя Міськевич О.Я.

Повний текст рішення

складено 05.08.2022.