ПОСТАНОВА

Іменем України

28 липня 2022 року м. Кропивницький

справа № 2-2724/11

провадження № 22-ц/4809/571/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Кузьмік Д.В.

представник Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» - Пилип В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.10.2021, суддя Драний В.В., по справі за заявою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія,», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Олександрійський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про заміну сторони виконавчого провадження

ВСТАНОВИВ:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія,», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Олександрійський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) звернувся в суд із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

На обґрунтування заяви зазначив, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.11.2011 року у справі № 2-2724/11 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ «Український інноваційний банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2019,13 доларів США.

26.01.2016 року відкрито виконавче провадження № 49956245 з примусового виконання вказаного рішення суду, однак 18.03.2020 державним виконавцем винесено постанову про зміну реєстраційних даних стягувача та змінено його назву на ПАТ «Українська інноваційна компанія» та адресу.

В той же час, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, як державна установа, яка згідно з положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних та на підставі відповідних рішень Національного банку України здійснює процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», управління майном та задоволення вимог кредиторів, а відтак є єдиним належним правонаступником зазначеного неплатоспроможного банку.

Вважає, що внаслідок вказаних реєстраційних дій, вчинених з порушенням та всупереч вимог чинного законодавства, ані ПАТ «УКРІНКОМ», ані ПAT «Українська інноваційна компанія» не набули ознак спеціальної правосуб`єктності фінансової установи, які до цього мав AT «Укрінбанк», а відтак у останніх відсутнє будь-яке право вимагати від боржника (відповідача у даній справі) повернення коштів, виданих «АТ «Укрінбанк».

Просив суд замінити стягувача у виконавчому провадженні № 49956245 Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, як спеціального суб`єкта державної установи, яка здійснює передбачені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження ліквідатора AT «Укрінбанк», як неплатоспроможного банку, управління його майном (активами) та задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.10.2021 у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції в зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснює процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», а тому є єдиним належним правонаступником зазначеного неплатоспроможного банку. Суд не врахував висновки ВПВС від 10.12.2019. ПАТ «Український інноваційний банк» не було припинено чи змінено у встановленому законом порядку на ПАТ «УКРІНКОМ», а тому ПАТ «Українська інноваційна компанія» не набуло прав банку.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 28.03.2022 відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 29.03.2022 справу призначено до розгляду.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції встановив, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.11.2011 року в справі № 2-2724/11 позов ПАТ «Український інноваційний банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з солідарно до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Український інноваційний банк» заборгованість за кредитним договором № 200815 від 06.03.2008 року в розмірі 2019,13 доларів США (а.с. 34-36).

22.03.2016 року правлінням Національного банку України на підставі пропозиції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «Укрінбанк» ухвалено постанову № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрінбанк», на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду ухвалено рішення № 385 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

В подальшому вказані рішення державного регулятора в сфері банківської діяльності та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб були оскаржені до адміністративного суду.

За результатами розгляду справи № 826/5325/16 за вказаним позовом Окружним адміністративним судом м. Києва 29.04.2016 року було винесено постанову, залишену без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.11.2016 року про часткове його задоволення а саме, скасування зазначених розпорядчих актів та зобов`язання Національного банку України и всі необхідні дії щодо відновлення функціонування Публічного акціонерного товаритсва «Український Інноваційний Банк» в якості банківської установи - в обсязі та стані, який існував до прийняття оскаржуваної постанови.

15.02.2018 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про продовження строків здійснення процедури ліквідації УКРІНБАНК» № 536 строком на один рік з 23.03.2018 року до 22.03.2019 року.

21.03.2019 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 622 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «УКРІНБАНК» строком на один рік з 23.03.2019 до 22.03.2020 включно», відповідно до ч. 4 ст. 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Однак, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2021 у справі № 826/5325/16 залишено без змін ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2021, відповідно до якої змінено спосіб виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2016 року у справі № 826/5325/16 в частині зобов`язання Національного банку України (в особі його відповідальних осіб, до повноважень яких відноситься вчинення відповідних дій) вчинити всі необхідні дії щодо відновлення функціонування Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» в якості банківської установи - в обсязі та стані, який існував до прийняття постанови правління Національного банку України від 22.03.2016 №180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» (в т.ч., але не виключно - дозволити усі початкові платежі Публічному акціонерному товариству «Український Інноваційний Банк» у системі електронних платежів (СЕП) та відновити роботу Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» у системі обміну інформацією та виконання платежів SWIFT, Національному банку України повідомити усі банки про відновлення роботи Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» у зазначених вище системах) на наступний спосіб: «Виключити відомості про Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» (попередня назва «Український інноваційний банк») (ідентифікаційний код 05839888) із Державного реєстру банків України».

Суд першої інстанції дійшов висновку, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб до заяви про заміну стягувача не долучено доказів того, що Фонд є правонаступником ПАТ «Український інноваційний банк» та набув статусу стягувача відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а також має право на звернення з даною заявою.

Також Фондом не долучено відомостей щодо стану ліквідації ПАТ «Український інноваційний банк», наявності (відсутності) його правонаступника чи створення тимчасової адміністрації та делегування повноважень перехідному банку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» станом на час подання даної заяви. Фондом також не додано жодного рішення НБУ чи виконавчої дирекції Фонду, на які він посилається у заяві, тому суд не встановив підстав для заміни сторони у виконавчому провадженні № 49956245 з ПАТ «Українська інноваційна компанія» на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, у зв`язку з необґрунтованістю вимог заявника.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.11.2011 року в справі № 2-2724/11 позов ПАТ «Український інноваційний банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з солідарно до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Український інноваційний банк» заборгованість за кредитним договором № 200815 від 06.03.2008 року в розмірі 2019,13 доларів США (а.с. 34-36).

22.03.2016 року правлінням Національного банку України на підставі пропозиції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «Укрінбанк» ухвалено постанову № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрінбанк», на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду ухвалено рішення № 385 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

В подальшому вказані рішення державного регулятора в сфері банківської діяльності та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб були оскаржені до адміністративного суду.

За результатами розгляду справи № 826/5325/16 за вказаним позовом Окружним адміністративним судом м. Києва 29.04.2016 року було винесено постанову, залишену без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.11.2016 року про часткове його задоволення а саме, скасування зазначених розпорядчих актів та зобов`язання Національного банку України и всі необхідні дії щодо відновлення функціонування Публічного акціонерного товаритсва «Український Інноваційний Банк» в якості банківської установи - в обсязі та стані, який існував до прийняття оскаржуваної постанови.

15.02.2018 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про продовження строків здійснення процедури ліквідації УКРІНБАНК» № 536 строком на один рік з 23.03.2018 року до 22.03.2019 року.

21.03.2019 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 622 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «УКРІНБАНК» строком на один рік з 23.03.2019 до 22.03.2020 включно», відповідно до ч. 4 ст. 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2021 у справі № 826/5325/16 залишено без змін ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2021, відповідно до якої змінено спосіб виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2016 року у справі № 826/5325/16 в частині зобов`язання Національного банку України (в особі його відповідальних осіб, до повноважень яких відноситься вчинення відповідних дій) вчинити всі необхідні дії щодо відновлення функціонування Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» в якості банківської установи - в обсязі та стані, який існував до прийняття постанови правління Національного банку України від 22.03.2016 №180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» (в т.ч., але не виключно - дозволити усі початкові платежі Публічному акціонерному товариству «Український Інноваційний Банк» у системі електронних платежів (СЕП) та відновити роботу Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» у системі обміну інформацією та виконання платежів SWIFT, Національному банку України повідомити усі банки про відновлення роботи Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» у зазначених вище системах) на наступний спосіб: «Виключити відомості про Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» (попередня назва «Український інноваційний банк») (ідентифікаційний код 05839888) із Державного реєстру банків України».

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Згідно із частиною сьомою статті 104 ЦК України особливості припинення банку як юридичної особи встановлюються законом.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про банки і банківську діяльність» цей Закон регулює відносини, що виникають під час заснування, реєстрації, діяльності, реорганізації та ліквідації банків.

Як зазначено у частині першій статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини.

Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

У статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що ліквідація банку - процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до частини першої статті 3 вказаного Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку становить основну функцію Фонду, який, на підставі статті 6 вказаного Закону, у межах своїх функцій та повноважень здійснює заходи щодо проведення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку, у тому числі, шляхом виконання плану врегулювання, здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

На підставі статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до частини сьомої статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» процедура ліквідації банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з дня внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У частині четвертій статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що у день внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців повноваження Фонду як ліквідатора щодо такого банку припиняються і Фонд надсилає Національному банку України звіт про завершення ліквідації банку.

Аналіз зазначених законодавчих норм свідчить про те, що Законом України «Про банки і банківську діяльність» не передбачено правонаступництво банку у разі його ліквідації.

Відповідно норми спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містять положень щодо визнання Фонду правонаступником банківської установи, у тому числі, у зв`язку з проведенням ліквідації останньої.

Отже, незалежно від того, чи проведена ліквідація банку чи ні, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є правонаступником банку у відповідності до положень чинного законодавства, оскільки здійснював лише владні повноваження щодо введення тимчасової адміністрації (ліквідації) банку в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 333/4351/18, від 24.09.2020 у справі № 334/8020/18, від 20.10.2020 у справі № 334/401/14 та в ухвалі Верховного Суду від 15.06.2020 у справі № 334/1913/16-ц.

Однак, суд першої інстанції безпідставно послався на те, що заявник не довів про те, що є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк».

Разом з тим, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що Фондом не долучено відомостей щодо стану ліквідації ПАТ «Український інноваційний банк», наявності (відсутності) його правонаступника чи створення тимчасової адміністрації та делегування повноважень перехідному банку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» станом на час подання даної заяви.

Фондом також не додано рішеннь НБУ чи виконавчої дирекції Фонду, на які він посилається у заяві.

Також суд апеляційної інстанції встановив, що в своїй заяві Фонд гарантування вкладів фізичних осіб посилається на постанову від 18.03.2020 року старшого державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південо-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) Зарудської Наталії Анатоліївни про внесення в постанову змін(доповнень)реєстраційних даних, відповідно до якої в АСВП внесено зміни, а саме, замість ПАТ «Український інноваційний банк» зазначено: ПАТ «Українська іноваційна компанія». Однак, в матеріалах справи така постанова відсутня.

Відсутні також дані відносно чинності зазначеної постанови державного виконавця.

Встановлені обставини свідчать, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи до уваги встановлені обставини суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки суд першої інстанції виніс правильне по суті рішення про відмову у задоволенні заяви, однак мотивувальна частина викладена не в повному обсязі, ухвала суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням її мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому судове рішення в цій частині необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.10.2021, змінити в частині мотивів для відмови у задоволені заяви, викласти мотивувальну частину ухвали суду в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Повний текст постанови складено 04.08.2022.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: