Провадження № 2/755/935/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Кошель К.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь витрати на будівництво будинку у розмірі 1 456 908,00 грн, витрати на утримання будинку у розмірі 28 796,82 грн та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у 2018 році ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з урахуванням дружніх стосунків, в усному порядку домовились про спільну діяльність і зобов`язалися об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою отримання прибутку.

21 березня 2018 року сторони придбали земельну ділянку площею 0,1085 га в рівних частках, тобто по 1/3 частці кожен, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Надалі позивач разом з відповідачами домовилися здійснити будівництво нового житлового будинку за власні кошти. Відповідачі надали згоду позивачу на забудову нового житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та зобов`язалися повернути кошти позивачу за придбання земельної ділянки та за будівництво нового житлового будинку.

Таким чином, позивачем за власні кошти на придбаній земельній ділянці був побудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Співвласниками ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оформлено право власності на нього в рівних частках та 08 червня 2018 року отримано технічний паспорт на будинок.

Позивач зазначає, що на забудову будинку ним витрачено 2 185 363,00 грн. Позивач самостійно укладав договори про приєднання будинку до електричних мереж електроустановок, до газорозподільної системи, договір про надання послуги доступу до мережі Інтернет, договір про надання послуг з монтажу охоронної системи сигналізації та системи відеоспостереження, договір про реагування ГЗ охоронної фірми на відповідні сигнали тривоги.

Після завершення будівництва позивач розраховував на чесність та добропорядність відповідачів, та на повернення йому коштів, які він витратив на будівництво будинку, в рівних частках кожним із співвласників. Натомість відповідачі ввели позивача в оману, кошти в розмірі по

728 454, 00 грн з кожного, що становить 2/3 частини від загальної суми витрачених коштів на будівництво, по сьогоднішній день не повернули.

Крім того, позивач зазначає, що відповідачі як співвласники будинку зобов`язані в рівних з ним частках здійснювати утримання спірного будинку, однак жодним з них з моменту реєстрації права власності не здійснено жодного платежу, пов`язаного з утриманням нерухомості.

Позивач самостійно утримує будинок, на час звернення до суду з даним позовом здійснив платежів на загальну суму 26 149,00 грн, 2/3 частини якої, з врахуванням інфляційних втрат, просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

На даний час відносини між позивачем та відповідачами значно погіршилися, у зв`язку з чим позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2021 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

17 листопада 2021 року відповідач ОСОБА_3 подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просила розглянути справу у її відсутності.

09 грудня 2021 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач з приводу задоволення позову заперечував, пославшись на таке.

ОСОБА_2 не погоджується з твердженням позивача щодо того, що після укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, позивач домовився з відповідачами здійснити будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за власні кошти, а відповідачі надали згоду на забудову та зобов`язалися повернути кошти позивачу за придбання земельної ділянки та за будівництво будинку.

Викладаючи свої пояснення щодо суті спору, відповідач ОСОБА_2 зазначає, що 07 січня 2017 року він познайомився із ОСОБА_3 , та з лютого 2017 року вони почали проживати разом однією сім`єю. На час знайомства з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 мав особисту кав`ярню, де продавав кавові напої та десертну продукцію власної торгової марки «Lavli».

У травні 2017 року ОСОБА_3 познайомила ОСОБА_2 з ОСОБА_1 , а приблизно у січні - лютому 2018 року позивач запропонував ОСОБА_2 бізнес-проект по виробництву десертної продукції з метою подальшого збуту. Для цього ними було вирішено придбати земельну ділянку, де потім збудувати приміщення для виробництва десертної продукції.

21 березня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1085 га, кадастровий номер :05:008:0058, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вищевказана земельна ділянка належить покупцям на праві спільної часткової власності в рівних частках, тобто по 1/3 частці кожному.

Побудовою житлового будинку займався ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 за попередніх домовленостей передав йому на будівництво 2/3 частини коштів, за свою частку та частку ОСОБА_3 . Крім того, порівняно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , окрім витрат на будівництво ОСОБА_2 за свої кошти купував частину спеціального обладнання у будинок та побутові дрібниці.

У вересні 2018 року завершено будівництво будинку та розпочато виробництво продукції.

Відповідач ОСОБА_2 стверджує, що окрім того, що ним внесено 2/3 частини грошових коштів на будівництво, він придбав автомобіль Volvo V40-СС за 718 300 грн, для реалізації комерційної діяльності, який було оформлено на праві власності за ОСОБА_3 .

Станом на травень 2020 року загальна сума інвестицій ОСОБА_2 у створення бізнесу склала 100 000 доларів США, які він особисто віддав ОСОБА_1 .

В подальшому, відносини між ним та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 погіршилися, відповідач зрозумів, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не виконують взяті на себе домовленості, оскільки приміщення будинку оформлені як житлові, кошти від продажу продукції отримуються на приватні банківські картки, а ОСОБА_2 взагалі не отримує прибутку від виробництва.

30 квітня 2020 року ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про вихід зі спільного бізнес-проекту, внаслідок чого йому було заборонено вхід до будинку. ОСОБА_1 перестав виходити з ОСОБА_2 на зв`язок, надалі продовжує виготовляти в їхньому спільному будинку продукцію належної йому торгівельної марки, однак під іншою назвою, при цьому жодних коштів ОСОБА_2 не поверталося.

Таким чином, відповідач стверджує, що звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом є безпідставним, оскільки позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами розмір понесених ним витрат на будівництво. Більше того, належну ОСОБА_1 1/3 частку спірного будинку останній взагалі відчужив на користь третьої особи ще у січні 2020 року, а тому вимога про стягнення витрат на утримання будинку в розмірі 28 796,82 грн також є безпідставною.

Відповідач визнає факт понесених позивачем витрат на утримання будинку в загальному розмірі 7 098,24 грн, а тому враховуючи, що до 21 лютого 2021 року будинок дійсно знаходився у спільній частковій власності сторін, з відповідача може бути стягнуто лише 2 366,08 грн. Вимоги про нарахування 3 % річних є необґрунтованими.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 лютого 2022 року залишено без задоволення клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Демиденко Л.В., про застосування заходів процесуального примусу, подане в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

20 липня 2022 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Письменна О.В., подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник Демиденко Л.В. , будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких заяв про розгляд справи за їх відсутності та/або відкладення судового засідання не повідомили.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 березня 2018 року, укладеного між ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , з другої сторони, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в рівних частках, тобто по 1/3 частці кожен, придбали у власність земельну ділянку площею 0,1085 га, кадастровий номер :05:008:0058, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Договір посвідчено приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В. та зареєстровано в реєстрі за № 540.

Згідно із заявою від 07 травня 2018 року, адресованою компетентним органам, посвідченою Приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В. та зареєстрованою в реєстрі за № 931,932, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, без будь-якого примусу, як фізичного так і психічного, цією заявою дали згоду ОСОБА_1 на забудову нового житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,1085 га, кадастровий номер :05:008:0058.

Відповідно до наданого ОСОБА_1 розрахунку витрат по будівництву в

АДРЕСА_1 , за період з 25 квітня 2018 року по 27 листопада 2018 року, загальна сума витрат на будівництво склала 2 185 363,00 грн.

На підтвердження понесених витрат позивачем ОСОБА_1 надано платіжні доручення, видаткові накладні, квитанції, товарні накладні та чеки, рахунки-замовлення за вказаний період.

08 червня 2018 року КП ТРР «Архпроект» на замовлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 .

З витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 18 липня 2018 року, вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності, по 1/3 частці кожному, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 .

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільних прав і інтересів визначені у статті 16 ЦК України, і такий перелік не є вичерпним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також перераховані конкретні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до вимог частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша, третя статті 12ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Згідно із частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до частини першої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Проаналізувавши обставини спірних правовідносин та враховуючи вищенаведені норми закону, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 дійсно придбали земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , у спільну часткову власність. На цій земельній ділянці збудовано житловий будинок, який також на праві власності було зареєстровано та трьох співвласників: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Дані обставини є встановленими та визнаються усіма учасниками справи.

Позивач стверджує, що будівництвом спірного будинку займався він, будував його за власні кошти, та очікував, що після завершення будівництва іншими співвласниками йому буде відшкодовано 2/3 частини понесених ним витрат.

Факт будівництва вказаного будинку лише ОСОБА_1 підтверджується нотаріально посвідченою заявою інших співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили, що дають свою згоду на забудову ОСОБА_1 належної їм земельної ділянки.

Даний факт є свідченням того, що будівництво спірного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно здійснювалося лише ОСОБА_1 , тобто за його власною ініціативою, на власний розсуд та за власні кошти.

Цей факт також визнається сторонами, про що свідчить письмова заява ОСОБА_3 про визнання позову та обставини, зазначені ОСОБА_2 у поданому ним відзиві.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві зазначив, що він віддав ОСОБА_1 кошти на будівництво 2/3 частин спільного будинку, тобто за свою частку та частку ОСОБА_3 в загальному розмірі 100 000,00 доларів США.

Цим самим відповідач фактично визнав, що будував будинок ОСОБА_1 за власні кошти, однак жодних доказів на підтвердження того, що вказану ним суму в розмірі 100 000,00 доларів від дійсно передав позивачу, ОСОБА_2 суду не надав.

Таким чином, відповідачі взяті на себе зобов`язання не виконали, витрачені позивачем кошти на будівництво їхнього спільного будинку не повернули, а тому позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 2/3 частини від загальної суми понесених позивачем ОСОБА_1 витрат на будівництво, що становить 1 456 908,00 грн, підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на утримання будинку в розмірі

28 796,82 грн, то з цього приводу суд зазначає таке.

Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 638/5001/17 (провадження

№ 61-18650св20) зроблено висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

За змістом частини перщої статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

На обґрунтування того, що ОСОБА_1 самостійно здійснює утримання будинку позивачем долучено квитанції про оплату комунальних послуг, договори про приєднання будинку до електричних мереж електроустановок, до газорозподільної системи, договір про надання послуги доступу до мережі Інтернет, договір про надання послуг з монтажу охоронної системи сигналізації та системи відеоспостереження, договір про реагування ГЗ охоронної фірми на відповідні сигнали тривоги.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги в цій частині також визнала.

Відповідач ОСОБА_2 в цій частині позов визнав частково, пославшись на те, що ОСОБА_1 його частка у спільному майні була відчужена на користь третьої особи 21 січня

2020 року, а тому він немає законних підстав для відшкодування витрат на утримання будинку, після відчуження своєї частки. Понесені позивачем витрати на утримання будинку до 21 січня 2020 року складають в загальному розмірі 7 098,24 грн, та підлягають розподілу між співвласниками.

Відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 29 листопада 2021 року, вбачається, що на підставі договору дарування 21 січня 2020 року ОСОБА_1 відчужив ОСОБА_6 1/3 частина будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, позивач ОСОБА_1 після відчуження своєї частки у спільному майні здійснює утримання даного будинку на добровільних засадах, а тому понесені ним витрати на утримання будинку після 21 січня 2020 року відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи, що включно до 21 січня 2020 року ОСОБА_1 витрачено на утримання будинку 7 098,24 грн, що визнається відповідачами, суд вважає доцільним та обґрунтованим стягнути з інших співвласників даного будинку 2/3 частини від вказаної суми в солідарному порядку, що становить 4 732,16 грн

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене вище, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів, підлягає задоволенню частково, стягненню підлягають грошові кошти витрачені на будівництво будинку в розмірі 1 456 908,00 грн та витрати на утримання будинку в розмірі

4 732,16 грн, що в загальному розмірі складає 1 464 006,24 грн.

Відповідно до статті 141 ЦПК України вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд, задовольняючи позов частково, присуджує стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , в рівних частках з кожного судовий збір, сума якого розраховується пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, виходячи із суми сплаченого судового збору, та становить

11 721,27 грн, тобто по 5 860,63 грн з кожного.

На підставі викладеного, керуючись статтями 15, 16, 360, 544 ЦК України, статтями

2, 5, 6, 12, 81, 82, 89, 206, 259, 263 - 265, 353 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів, задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , грошові кошти в розмірі 1 464 006,24 грн (один мільйон чотириста шістдесят чотири тисячі шість гривень 24 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , судовий збір в розмірі 5 860,63 грн (п`ять тисяч вісімсот шістдесят гривень 63 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою:

АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , судовий збір в розмірі 5 860,63 грн (п`ять тисяч вісімсот шістдесят гривень 63 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення суду виготовлено 01 серпня 2022 року.

Суддя О.О. Хромова