Справа № 175/1999/20
Провадження № 2/175/490/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21липня 2022 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Новік Л.М,

за участю секретаря - Гонти С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Зачепилівської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Зачепилівської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем вона перебувала у законному шлюбі, який було розірвано 01.03.2011 року Зачепилівським районним судом Харківської області.

Від даного шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу вони стали проживати окремо, неповнолітній син залишився проживати з позивачкою. Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 21.02.2011 року з відповідача стягуються аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі ј частини заробітку (доходу).

Позивач зазначає, що за весь період часу аліменти відповідач сплачував не вчасно та не у повному обсязі, а в останні роки взагалі перестав їх сплачувати. Згідно довідки Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) №13328 від 28.02.2020 року заборгованість відповідача по аліментам станом на 01.04.2020 складає 141 171,81 грн.

З часу розірвання шлюбу позивач перестала спілкуватися з відповідачем, жодних стосунків з ним не підтримувала, участі у вихованні та догляді за дитиною останній не приймає, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріально не допомагає. Відповідач бачив сина немовлям, зараз дитині вже 10 років і вони взагалі не знайомі між собою, син батька не пам`ятає, а останній в свою чергу не виявляє жодного інтересу до життя дитини.

10.07.2015 року позивачка уклала шлюб з іншим чоловіком, з яким вона разом виховує та утримує сина ОСОБА_3 , піклуються про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Позивач зауважує, що відповідач не тільки ухиляється від виховання та утримання дитини, він ще жодного разу не відвідав школу, де навчається син, не цікавився його успіхами у навчанні та шкільними справами, не брав участі ні у класному, ні у позакласному житті дитини, що підтверджується відповідною довідкою.

На підставі наведеного Позивач вважає, що підставою для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ухилення відповідача від виконання свої батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини з 2011 року і до теперішнього часу, а також не забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Підстави вважати, що відповідач змінити своє відношення до дитини та виконання своїх батьківських обов`язків відсутні.

Просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , відносно дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

03.12.2020 року до суду надійшов відзив на позов від ОСОБА_2 , в якій він зазначав наступне.

Відповідач категорично не визнає заявлені вимоги, та переконаний, що вони є абсолютно безпідставними та такими, що направлені на дискредитацію його як батька дитини, який в силу певних життєвих обставин змушений був розлучитися з позивачкою.

Відповідач не заперечує того факту, що спільна з позивачкою дитина - син ОСОБА_3 , постійно проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, і що він за законом, і за совістю має постійно турбуватися про дитину, приймати участь у її вихованні, зустрічатися з нею та сплачувати на її утримання на користь позивачки аліментні платежі, згідно з рішенням суду.

Через життєві та сімейні причини відповідач мав заборгованість по несплаті аліментів на утримання сина, але станом на жовтень 2020 року, він повністю погасив свою наявну заборгованість, що підтверджується наявною у нього та доданою до відзиву довідкою про відсутність заборгованості, отриманою ним у Дніпровському районному ВДВС.

ОСОБА_2 наголошує, що ще з 2011 року, після розірвання шлюбу з позивачкою, він намагався провідувати дитину, але позивачка в силу свого характеру та манери поведінки всіляко перешкоджала зустрічам з сином. Відповідач додає, що він проживає в іншій області і йому досить не зручно їздити в смт. Зачепилівку, а ще раніше в с. Займанка Зачепилівського району, де тоді проживала позивачка, крім того у позивачки досить принципова поведінка щодо заборони батьку бачитись з дитиною.

Відповідач зазначає, що звертався до служби опіки та піклування Зачепилівської районної державної адміністрації Харківської області і отримав відповідне рішення, згідно якого позивачка мала двічі на місяць надавати сина батьку для зустрічей з ним. Однак, декілька разів, коли відповідач приїздив до сина та намагався побачитись з ним, позивачка робила вигляд, що її немає вдома або не відкривала двері.

Крім того, після розірвання шлюбу з позивачкою, через декілька років ОСОБА_2 одружився і наразі має іншу сім`ю, де є малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач зазначив, що розуміє необхідність утримувати всіх дітей , і народження другої дитини це не привід поривати зв`язки зі старшим сином.

Відповідач вказує, що буде робити все можливе для того, аби поновити побачення з сином- ОСОБА_3 , не мати заборгованості по аліментних платежах та надавати дитині всіляку допомогу, а в разі спроби позивачки позбавити його можливості бачитись з сином, звертатись до поліції або до суду з відповідним позовом.

Ухвалою від 03 липня 2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, встановлено учасникам процесу строки на подачу до суду заяв по суті справи.

14.12.2020 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка надала до канцелярії суду заяву згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечувала.

Представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та участі відповідача, в задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Представник третьої особи, органу опіки та піклування Зачепилівської районної державної адміністрації Харківської області Педаш В. до канцелярії суду надала клопотання згідно якого заперечень проти позову не має та просила розглядати справу без її участі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка - ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач - ОСОБА_2 є його батьком, згідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 видане 23.12.2009 року.

Відповідно до довідки про склад сім`ї від 26.02.2020 року виданої Зачепилівською селищною радою, дитина ( ОСОБА_3 ) проживає разом з матір`ю та новим чоловіком позивачка ОСОБА_6 (згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 10.07.2015 року), за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки №01-26/131 виданою Зачепилівською загальноосвітньою школою І-ІІІ студентів Зачепилівської районної ради Харківської області від 28.02.2020 року відповідач за період навчання дитини не був присутній на батьківських зборах, зацікавленості в вихованні та навчанні дитини не проявляє (зі слів класного керівника).

Відповідно до рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 01.03.2011 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано шлюбні відносини.

Згідно до виконавчого листа Зачепилівського районного суду Харківської області від 21.02.2011 року з ОСОБА_2 стягнено аліменти на утримання однієї дитини у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мініму на дитину відповідного віку.

Згідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП №61416481 станом на 01.04.2020 року заборгованість складає 141 171,81 грн.

Проте відповідно до листа Дніпровського районного відділу державно виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) №38948 від 27.10.2020 року, станом на 01.10.2020 року заборгованість ОСОБА_2 за вказаним вище виконавчим провадженням - відсутня.

Довідкою №LТ-00000001 від 20.10.2020 року відповідач працює в ТОВ «ЛЕОН ТРАК» на посаді директора відповідно до наказу про прийняття на роботу №9-к від 13.10.2020 року.

Відповідно до рішення № 14 виконавчого комітету Сомівської сільської ради Зачепилівського району Харківської області про затвердження рішення опікунської ради про надання дозволу щодо участі у вихованні дитини від 26.04.2011 року, відповідачу надано дозвіл забирати з собою сина у встановлений час кожного місяця - кожної першої та третьої суботи з 9:00 з поверненням у кожну першу та третю неділю о 17:00, та половину святкових днів.

Звіт про здійснення відрахування та виплати ТОВ «ЛЕОН ТРАК» за періоди: з 01.02.2021 по 28.02.2021 року, 01.03.2021 по 31.03.2021 року, 01.08.2021 по 31.08.2021 року, 01.09.2021 по 30.09.2021 року, підтверджує що відповідачем сплачувались аліментні кошти на користь позивача.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, що узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 420/1753/18 (провадження № 61-22933св19) від 14 травня 2020 року.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно

від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини (далі Європейська конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Європейської конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»).

При цьому, право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Європейської конвенції (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язання виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

А відповідно до розпоряджень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків (пункт 18 Постанови).

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів поліції, притягнення до адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

В судовому засіданні знайшло підтвердження, що відповідач погасив усі свої заборгованості по сплаті аліментних коштів на утримання свого малолітнього сина, надав переконливі докази щодо підтвердження даних обставин, а також виявив бажання та наміри про піклування та виховання ОСОБА_3 .

Таким чином, суд, з`ясувавши всі обставини, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення його батька батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК судові витрати, пов`язані зі сплатою позивачем судового збору, та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись Декларацією про права дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, «Конвенцією про права дитини», статтею 8 Європейської конвенції з прав людини, статтями164-166, 179, 180-182, 185, 186,191,196, 243, 244 Сімейного кодексу України, ст. 55 ЦК України, статтями ст.ст. 12,13,81,141,259,265,268, 280-283 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Зачепилівської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо Дніпровського апеляційного суду може бути подано апеляційну скаргу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Новік