Єдиний номер справи 474/55/22
Провадження 22-ц812/700/22 Головуючий по 1 інстанції Сокол Ф.Г.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

03 серпня 2022р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання Ковальський Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2022р.

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

встановила:

У січні 2022р. АТ КБ «Приватбанк» пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення 16986,22 грн. заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що 20 липня 2010р. уклав з відповідачкою кредитний договір, за умовами якого відкрив останній кредитний рахунок з встановленням кредитного ліміту, який в подальшому було збільшено до 17000 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 11 січня 2022р. утворилася заборгованість за кредитом у сумі 16986,22 грн., з яких: 13373,95 грн. основний борг (тіло кредиту), 3612,27 грн. проценти за користування кредитом.

Посилаючись на вказане, позивач просив стягнути з відповідачки 16986,22 грн. заборгованості за кредитом.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2022р. у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст.ст.626,628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 20 липня 2010р. між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Для обслуговування договору позивач видавав відповідачці кредитні картки зі строком дії останньої - жовтень 2021р.

Згідно розрахунку банку станом на 11 січня 2022р. утворилася заборгованість за кредитом у сумі 16986,22 грн., з яких: 13373,95 грн. основний борг (тіло кредиту), 3612,27 грн. проценти за користування кредитом.

При розгляді справи з`ясовано, що розмір процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування та неустойки (штраф, пеня) за порушення умов кредитного договору у вказаній Анкеті-заяві сторонами узгоджено не було.

Проте за даними особового рахунку відповідачка сплачувала проценти за користування кредитом, комісію за обслуговування та неустойку (штраф, пеня) за порушення умов кредитного договору.

Отже, банком кошти, які вносились позичальником на погашення кредиту зараховувались на погашення комісії за обслуговування, штрафу, відсотків за використання кредитного ліміту, що не передбачено умовами цього договору і відповідно впливає на визначення основної заборгованості (тіла кредиту).

Тарифи з обслуговування карти та Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем відповідачка не підписувала, а тому ці документи не можуть вважатись частиною кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

Встановивши факт відсутності основної заборгованості (тіла кредиту), оскільки загалом відповідачка отримала від банку 62798,11 грн. кредитних коштів, а повернула 81176 грн. (в рішенні помилково зазначено про отримання кредитних коштів в сумі 32382,78 грн. та про повернення 87571,57 грн.), суд правомірно відмовив в задоволені цих вимог.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вказаних вимог, так як позивачем не доведено належними доказами наявності заборгованості за тілом кредиту.

Посилання в апеляційній скарзі не невідповідність висновків суду обставинам справи є безпідставними.

Так, довідку про умови кредитування позивач до суду першої інстанції не подавав, в позовній заяві на обставини, які нею підтверджуються не посилався, просив розглянути справу в його відсутності в порядку спрощеного провадження без виклику сторін (а.с.61).

Суд розглядав справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.68), але позивач до суду не з`являвся і не надавав додаткових доказів.

Документ з назвою «копія довідки про умови кредитування» позивач вирішив надати лише з апеляційною скаргою, при цьому не заявивши клопотання про приєднання даного доказу з посиланням на поважність причин неможливості його подання до суду першої інстанції. У зв`язку з чим, цей доказ на підставі ч.3 ст.367 ЦПК не було прийнято судом апеляційної інстанції під час перевірки рішення суду на його законність і обґрунтованість.

Більше того, на копії цього документа відсутній підпис відповідачки, а його зміст взагалі незрозумілий з огляду на відсутність повного тексту.

Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2022р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови виготовлено 03 серпня 2022р.

Головуючий: Судді: