Справа № 453/546/22
№ провадження 2/453/325/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 серпня 2022 року Сколівський районний суд Львівської області
в складі: головуючого судді Брони А.Л.
секретаря судового засідання Бендеш А.І.,
без учасників справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе Львівської області в порядку позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,-
03.06.2022 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить визнати за нею право власності на будинок садибного типу, позначений у технічному паспорті літерою «А-1» загальною площею 67,0 кв.м., житловою площею 41,3 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, а саме: сарай (літера «Б»), убиральня (літера «В»), сарай (літера «Г»), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 10.09.2022 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з визначенням дати підготовчого засідання.
Позовна заява обгрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_3 . Після смерті останнього відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого увійшов житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який ОСОБА_3 заповів своїй доньці ОСОБА_1 ..
Відповідач у справі - ОСОБА_2 , є сином померлого ОСОБА_3 . Однак, внаслідок наявності заповіту померлого ОСОБА_3 , складеного на користь ОСОБА_1 , не увійшов до кола спадкоємців після смерті такого, оскільки не був зазначений у заповіті батька та не входить до переліку осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні.
Позивач зазначає, що 11.03.2022 року вона звернулася до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька, однак отримала відмову з підстав відсутності у неї оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, внаслідок чого вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Позивачка ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явилася, але попередньо її представник - адвокат Змінчак Л.В. подала до суду клопотання про розгляд справ без її участі та участі довірительки, зазначивши про те, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання також не з`явився, попередньо подавши до суду заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_1 та про розгляд справи без його участі.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.
За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, - немає.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивачки ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , повторно виданого 28 квітня 2022 року Сколівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), відповідно до актового запису № 9.
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивачки ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 23 листопада 2021 року Славською селищною радою Стрийського району Львівської області відповідно до актового запису № 185.
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 12.07.1971 року, батьками позивачки записані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 вбачається, що позивачці після укладення шлюбу з ОСОБА_5 було присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ».
Тобто вказані факти підтверджують те, що позивачка ОСОБА_1 є донькою померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
29 вересня 2021 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений старостою сіл Лавочне, Опорець, Хітар, Кальне, Тернавка Славської селищної ради Стрийського району Львівської області Ракочій Н.М. за реєстровим № 51, відповідно до тексту якого останній на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження, а саме все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті, заповів ОСОБА_1 .
В матеріалах справи наявна копія зазначеного заповіту ОСОБА_3 від 29.09.2021 року.
Даний заповіт є чинним, що підтверджується відповідною відміткою на заповіті, здійсненою старостою сіл Лавочне, Опорець, Хітар, Кальне, Тернавка Славської селищної ради Стрийського району Львівської області ОСОБА_7 та інформаційною довідкою зі Спадкового рестру (заповіти/спадкові договори), сформованою Сколівською державною нотаріальною конторою 11.03.2022 року за № 68696184.
Згідно довідки № 758, виданої 16.05.2022 року старостою сіл Лавочне, Опорець, Хітар, Кальне, Тернавка Н. Ракочій, ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проживала до дня своєї смерті в АДРЕСА_1 і заповіту не складала.
Згідно довідки № 757, виданої 16.05.2022 року старостою сіл Лавочне, Опорець, Хітар, Кальне, Тернавка Н. Ракочій, ОСОБА_3 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживав до дня своєї смерті в АДРЕСА_1 і складав заповіт.
Внаслідок смерті батька позивачки ОСОБА_3 , відкрилася спадщина на все належне йому майно, до складу якої увійшов спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки №759, виданоїї Славською селищною радою Стрийського району Львівської області, ОСОБА_3 , кортий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня смерті проживав разом із своєю дочкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки №756, виданої 16.05.2022 року Славською селищною радою Стрийського району Львівської області, ОСОБА_1 за свої власні кошти здійснила поховання свого батька ОСОБА_3 .
Позивачка, відповідно до ст. 1269 ЦК України, у встановлений законом шестимісячний строк, подала до нотаріуса заяву за № 170 від 11.03.2022 року про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 .
На підставі цієї заяви державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Батлюк В.І. 11.03.2022 року було заведено спадкову справу № 60/22, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, сформованого 11.03.2022 року Сколівською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 68696197.
Згідно довідки № 760, виданої 16.05.2022 року старостою сіл Лавочне, Опорець, Хітар, Кальне, Тернавка Н. Ракочій, до кола спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_3 , окрім позивачки, входить ОСОБА_2 , який є відповідачем у справі.
Як встановлено судом, ОСОБА_2 не входить до числа спадкоємців за заповітом після смерті ОСОБА_3 , а також не є особою, яка має право на обов`язкову частку відповідно до ст. 1241 ЦК України.
Вказане підтверджується Інформаційною довідкою із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), сформованою 11.03.2022 року Сколівською державною нотаріальною конторою за № 68696184 та Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), сформованою 11.03.2022 року Сколівською державною нотаріальною конторою за № 68696189.
Частинами 1, 3 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).
Відповідно до п. 3.1 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).
Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до норм ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого 21 березня 2022 року Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, вбачається, що загальна площа спірного житлового будинку (позначеного у технічному паспорті літерою «А-1») становить 67,0 кв. м, з яких житлова (основна) 41,3 кв. м., 25,7 кв. м- допоміжна (підсобна).
Крім цього, до вищевказаного будинку відносяться господарські будівлі та споруди: веранда (літера «а»), сарай (літера «Б»), убиральня (літера «В»), сарай (літера «Г»).
Згідно довідки № 447, виданої 07.04.2022 року Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, житловий будинок АДРЕСА_1 , побудований в 1970 році. Інвентаризаційна вартість такого становить 145 360,00 грн. Згідно даних технічного архіву Стрийського МБТІ право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано.
Як вбачається з виписки з погосподарської книги с. Лавочне Стрийського району Львівської області № 2 на 2021-2025 роки с. Тернавка, за домогосподарством № 590-1, головою якого був ОСОБА_3 , рахувався житловий будинок 1970 року побудови по АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці площею 2,76 га, яка перебувала у власності останнього.
Слід зазначити, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Відповідно до роз`яснень, викладених у листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.
За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.
За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.
Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.
На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Аналіз вищенаведених норм закону дає підстави стверджувати, що покійний ОСОБА_3 набув за життя право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Таким чином, оскільки позивачка іншим чином, окрім звернення до суду, захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на майно спадкодавця не має можливості, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог позивачки, з метою забезпечення належної реалізації права власності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 1223, 1268, 1296, 1297, 1299 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 90, 95, 258-259, 264-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ), право власності на будинок садибного типу, позначеного в технічному паспорті літерою «А-1», загальною площею 67,0 кв.м., житловою площею 41,3 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, а саме: сарай (літера «Б»), убиральня (літера «В»), сарай (літера «Г»), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий.

Суддя