Справа № 177/665/22
Провадження № 2/177/527/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 серпня 2022 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф (Павелків) Тетяна Леонідівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 07.07.2022 звернувся до суду з указаним позовом та просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 05.10.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., зареєстрований у реєстрі за № 9182, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості у розмірі 15129,61 грн. Також, просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що у жовтні 2021 року позивачу стало відомо про те, що відносно неї приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження № 57479370 про стягнення заборгованості на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк», за виконавчим написом вчиненим 05.10.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., який зареєстровано у реєстрі за № 9182. Підставою для вчинення виконавчого напису нотаріусом та стягнення боргу у розмірі 14699,00 грн, слугував договір позики № 8768 від 25.03.2013, укладений з АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ».

Оскільки позивач вважала, що виконавчий напис вчинено з порушеннями, тому звернулася до суду з вище вказаним позовом та просила визнати виконавчий напис нотаріуса № 9182 від 05.10.2018 таким, що не підлягає виконанню.

Позивач та його представник правом на участь у судовому засіданні не скористалися. Від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позові та просив їх задовольнити (а.с.44-45).

Представник відповідача ПАТ «Перший український міжнародний банк» Височин Є.М. правом на участь у судовому засіданні не скористався, через канцелярію суду надав заяву про визнання позову відповідно до вимог ст. 206 ЦПК України та розгляд справи за відсутності представника. Оцінивши надані адвокатом докази для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням їх розумної необхідності для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст. ст. 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи складність справи і необхідність виконаних послуг, представник відповідача вважав, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 10000,00 грн є надмірною і просив її зменшити до 4000,00 грн (а.с.40-43).

Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф (Павелків) Т.Л. правом на участь у судовому засіданні не скористалися, про розгляд справи повідомлені. Заяв, клопотань з процесуальних питань, зокрема, про відкладення судового розгляду з поважних причин, а також пояснень по суті позовних вимог, не подано. (а.с.35а, 36, 47).

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, судовий розгляд справи проведено за відсутності учасників процесу, на підставі наявних у ній матеріалів.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, надавши оцінку доказам, суд дійшов до наступного висновку.

Суд установив, що 25.03.2013 між ОСОБА_1 та АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» укладено договір карткового рахунку та договір страхування, за умовами якого АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» відкрив на ім`я ОСОБА_1 картковий рахунок № НОМЕР_1 , випустив платіжну картку, встановив кредитний ліміт та оформив страхування майнових інтересів (а.с.38).

На підставі заяви ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», який є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», 05.10.2018 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинила виконавчий напис та звернула стягнення з ОСОБА_1 , як боржника за договором від 25.03.2013, укладеним з АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ». Зазначала, що строк платежу настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01.10.2017 по 01.10.2018. Сума заборгованості складає 14699,61 грн, з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 12781,75 грн, прострочена заборгованість за процентами 1917,85 грн. За вчинення виконавчого напису стягнута плата 430,00 грн (а.с.38 зворот).

На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса,приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф (Павелків) Т.Л. 22.10.2018 відкрито виконавче провадження № 57479370 (а.с.8).

За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з пп. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Окрім того, пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до п. 2 зазначеного Переліку документів, для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, стягувач подає нотаріусу оригінал кредитного договору та засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм, суд дійшов висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, повинна існувати й, окрім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. у порядку витребування доказів, не надано на адресу суду документи на підставі яких нею видавався оскаржуваний виконавчий напис, тому не можливо встановити, які саме документи подавалися заявником для вчинення виконавчого напису та яким розрахунком підтверджується сума заборгованості, щоб спростовували доводи позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглянувши зміст договору, виконавчого напису нотаріуса від 05.10.2018, суд приходить до висновку про те, що вимоги стягувача не є безпірними.

Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, розрахунок заборгованості, розмір невиконання зобов`язань за кредитом у виконавчому написі зроблено одноособово відповідачем.

Зазначаючи у виконавчому написі інформацію про те, що стягнення провадиться за період з 01.10.2017 по 01.10.2018 не зрозуміло, що це за дати, які не є датою укладання договору та датою виникнення заборгованості, а окреслений цими датами період не є періодом існування заборгованості.

За який період нараховані відсотки у сумі 1917,85 грн встановити неможливо і, відповідно, не є зрозумілим, яким чином нотаріус визначився з питанням про те, чи має вона право вчиняти виконавчий напис щодо цього зобов`язання, чи відведений для цього законодавством термін вже сплив.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику.

Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договором карткового рахунку (п. 2.4) визначено строк користування овердрафтом та договору страхування 36 місяців, отже ОСОБА_1 мала можливість користуватися грошима та сплатити всю суму боргу за вказаним договором у зазначений строк. Нарахування процентів за користування кредитом після вказаної дати не узгоджується з положеннями ст. 526, 530, 1048, 1054 ЦК України.

До заяви про вчинення виконавчого напису не долучено виписки оформленої належним чином по розрахунку, де було б зазначено про рух коштів на рахунку та з якого моменту утворилась заборгованість. Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли б бути первинні документи, які суду не надані.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 54 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що вимоги ПАТ «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 , за якими видано виконавчий напис нотаріусом, не були безспірними, а тому, позовні вимоги підлягають задоволенню з визнанням виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Як зазначено у позовній заяві, позивач та її представник просили стягнути з відповідача понесені судові витрати (а.с.3 зворот).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд, у тому числі, вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 133, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини визначені ч.3 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як слідує з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Павленко В.В. укладено договір про надання правничої допомоги від 21.02.2022 № 26/22 (а.с.12).

При поданні до суду позову, позивач вказала у ньому попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, а саме: 992,40 грн судовий збір за подання позовної заяви та 10000,00 грн витрат на правничу допомогу (а.с. 3).

До суду надано копію ордеру серії АЕ № 1132665 від 27.04.2022 на надання правничої (правової допомоги) в Криворізькому районному суді (а.с.14), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та акт виконаних робіт, як доказ виконання договору на суму 10000,00 грн (а.с.13)

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача заперечив, вказуючи, що представник позивача ОСОБА_2 просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис про стягнення з позивача 15129,61 грн, при цьому сума заявлена як правнича допомога складає аж 10000,00 грн, що становить більше половини від суми боргу (а.с.40). Представник відповідача вважав неприпустимим заявлення винагороди у зазначеному розмірі, що є неспівмірним та не відповідає принципу розумності. З урахуванням принципу справедливості, складності справи, обсягу опрацьованого матеріалу, банк вважав за необхідне зменшити витрати на правничу допомогу до 4000,00 грн.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З урахуванням вищезазначених вимог закону, при визначені розміру правничої допомоги суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Обставини справи свідчать про те, що справа є нескладною і підготовка до її розгляду не потребувала аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль (нарахування здійснене за одним актом). Відповідачем у цій справі заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн, що не узгоджується з критерієм розумності розміру таких витрат та співмірності зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

На підставі викладеного, враховуючи, критерії розумності таких витрат, право суду не присуджувати (не розподіляти) стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу, з огляду на обсяг наданих послуг та баланс інтересів сторін у даному питанні, суд доходить висновку, що адекватним розміром судових витрат на правничу допомогу, понесених позивачем при розгляді вказаної цивільної справи, що можуть бути стягнуті з відповідача, є 5000,00 грн.

Також позивачем були понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн за подання позовної заяви до суду (а.с.4).

Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову.

Окрім того, згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого ним при поданні позову, що складає 496,20 грн.

Беручи до уваги повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при поданні позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача решту судових витрат, що складає 496,20 грн.

Забезпечення позову по даному провадженню не застосовувалось.

Керуючись ст. ст. 2, 4-5, 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф (Павелків) Тетяна Леонідівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 05.10.2018 № 9182, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 15129 (п`ятнадцять тисяч сто двадцять дев`ять) гривень 61 копійка, які є боргом за договором від 25.03.2013 укладеним між нею та АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (вул. Андріївська, буд. 4, м. Київ, 04070, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок та судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) 20 копійок.

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) з державного бюджету 50 (п`ятдесят) відсотків судового збору, сплаченого нею при подачі позову до суду, що складає 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: