Провадження № 2-з/761/856/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Романишеної І.П.,

за участю секретаря Войновського О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович; приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Борейко Максим Валерійович, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив вжити наступних заходів забезпечення позову: зупинення стягнення за виконавчим написом №77031 від 01.06.2021, вчиненого приватним нотаріусом Остапенком Є.М.; скасування арешту коштів, накладеного на підставі вищезазначеного виконавчого напису; встановлення заборони на здійснення будь-яких дій виконання вказаного виконавчого напису.

Заява мотивована тим, що 21.07.2022 року приватним виконавцем Борейком М.В. було відкрито провадження №69468774 на підставі виконавчого напису №77031 від 01.06.2021, вчиненого приватним нотаріусом Остапенком Є.М. Заявник вважає, що виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог законодавства України, у зв`язку з чим, ним буде подано відповідний позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим, ОСОБА_1 зазначає, що вимоги не є безспірними і нотаріусом порушено порядок вчинення виконавчого напису. Невжиття заходів може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У відповідності до вимог ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Так, дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд прийшов до висновку про необхідність у її задоволенні частково, з наступних підстав.

Згідно із ч.ч.1 та 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав визначених законом.

Види забезпечення позову регламентовані ст.150 ЦПК України, так до них належать, зокрема: зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до вимог ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

У відповідності до п.п.4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що ст.124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ст.ст.2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в

національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

З наведених у поданій заяві фактів та обґрунтувань вбачається, що майбутній предмет позову щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та заявлений захід забезпечення позову взаємопов`язані між собою, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача за захистом яких він звернеться до суду. Виходячи із специфіки вказаного виду забезпечення позову (зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку) підставою для його застосування є оскарження боржником виконавчого документа, оскільки саме по собі оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.

З огляду на предмет майбутнього позову, наведені заявником докази та обґрунтування заявлених вимог у клопотанні щодо забезпечення позову, їх розумність та адекватність, наявність зв`язку між заходом до забезпечення позову та предметом позовних вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд вважає за можливе зупинити стягнення на підставі виконавчого напису №77031 від 01.06.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м.Києва Остапенком Євгеном Михайловичем.

Разом з тим, позивач також просить суд скасувати арешт коштів, накладених на рахунки ОСОБА_1 на виконання виконавчого напису №77031 від 01.06.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м.Києва Остапенком Є.М. та заборонити здійснювати будь-які дії щодо виконання виконавчого напису №77031 від 01.06.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м.Києва Остапенком Є.М., однак, дані вимоги суд вважає заявленими з порушенням положень ст.150 ЦПК України та фактично є підміною рішення суду, оскільки у разі задоволення заяви про забезпечення позову шляхом скасування арешту та заборони здійснювати будь-які дії, позивачем буде досягнуто мети позовної заяви про визнання виконавчого напису такими, що не підлягає виконанню, тобто без вирішення спору по суті.

Відтак, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що відповідно до ч.ч.1-3 ст.154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Разом із тим, враховуючи захід забезпечення позову, відсутність підстав щодо існування розміру збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову, суд приходить до висновку, що на даній стадії, зустрічне забезпечення судом не застосовується.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-154, 259, 260 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар», треті особі: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович; приватний нотаріус Борейко М.В., - задовольнити частково.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису №77031 від 01.06.2021р., вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м.Києва Остапенком Євгеном Михайловичем.

В іншій частині заяви - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову 1 (один) рік.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя І.П.РОМАНИШЕНА