Провадження № 22-ц/4808/802/22
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача: Фединяка В. Д.,

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Максимів Ю.В.

за участю: представника ОСОБА_1 адвоката Кушнарьова Є. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 травня 2022 року постановлену у складі судді Польської М.В. у м. Івано-Франківськ у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Чумакевич Лесі Мирославівни, ОСОБА_4 про визнання договору довічного утримання недійсним та скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Івано-Франківського міського суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Чумакевич Лесі Мирославівни, ОСОБА_4 про визнання договору довічного утримання недійсним, скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та визнання заповіту недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що між сторонами існує спір щодо визнання договору довічного утримання недійсним, укладеного 05.11.2014 року між покійною ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Чумакевич Л.М. та зареєстрований в реєстрі за №993 від 05.11.2014 року, а також заповіту на заповідане майно (квартира АДРЕСА_1 ), невідомій їй особі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченого приватним нотаріусом Чумакевич Л.М. зареєстрованого у реєстрі за номером 991.

25 червня 2021 року представник ОСОБА_3 звернувся в суд з клопотання про призначення посмертної судово-психологічної експертизи (після допиту свідків у справі), з метою з`ясування обставин, що мають значення для справи.

17.02.2022р. представник позивачки подав до суду уточнене клопотання про призначення експертизи, в якому:

1)просив призначити іншу експертизу, а саме - «комплексну посмертну судово- психолого-психіатричну експертизу»;

2)змінив експертну установу і просив доручити проведення вищевказаної експертизи Комунальному некомерційному підприємству «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» (, адреса: 76011. м. Івано-Франківськ, вул. Медична, 15);

3)додав ще два питання до поданого раніше клопотання про призначення психологічної експертизи, а саме:

- чи страждала померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будь- якими психічними захворюваннями у період з 08.06.2010р. по ІНФОРМАЦІЯ_3 ?

- якщо померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 страждала будь - якими психічними захворюваннями у період з 08.06.2010р. по 22.07.2020р., то чи не позбавили такі психічні захворювання ОСОБА_5 здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, укладаючи 05.11.2014р. оспорюваний договір довічного утримання та заповіт.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 11 травня 2022 року клопотання задоволено частково.

Призначено по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Чумакевич Лесі Мирославівни, ОСОБА_4 про визнання договору довічного утримання недійсним та скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні запитання:

1) чи страждала померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будь-якими психічними захворюваннями у період з 08.06.2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 ?

2) якщо померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , страждала будь-якими психічними захворюваннями у період з 08.06.2010 року по 22.07.2020 року, то чи не позбавили такі психічні захворювання ОСОБА_5 здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, укладаючи 05.11.2014 року:

- договір довічного утримання на відчуження квартири (квартира АДРЕСА_1 ) фізичній особі ОСОБА_1 , від імені якої діяла ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Чумакевич Л.М. зареєстрованого у реєстрі за номером 993;

- заповіт на заповідане майно (квартира АДРЕСА_1 ) невідомій їй особі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченого приватним нотаріусом Чумакевич Л.М., зареєстрованого у реєстрі за номером 991?

3) у разі якщо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , не страждала будь-якими психічними захворюваннями у період з 08.06.2010 року по 22.07.2020 року, то чи спроможна була вона з урахуванням її вікових та життєвих особливостей усвідомлювати реальний зміст власних дій та повною мірою свідомо керувати ними і передбачити їх наслідки підписуючи 05.11.2014 року вказані документи: договір довічного утримання на відчуження квартири, посвідченого приватним нотаріусом Чумакевич Л.М. зареєстрованого у реєстрі за номером 993 та заповіт на заповідане майно, посвідченого приватним нотаріусом Чумакевич Л.М. зареєстрованого у реєстрі за номером 991?

Проведення судово-психіатричної експертизи доручено експерту Комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради», що знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Медична, 15.

Попереджено експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладеного на нього обов`язку.

Копію ухвали направлено експертам Комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради».

Надано в розпорядження експертів матеріали цивільної справи № 344/17289/20 (в кількості трьох томів), а також медичну карту амбулаторного хворого (форма № 025/о) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ID НОМЕР_1 , декларація №0001-Т1Е8-3Т00 від 14.11.2019 та медичну карту №0344 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Витрати за проведення експертизи покладено на позивача.

Провадження в наданій справі зупинено на час проведення судово-психіатричної експертизи, до отримання висновку експерта.

Не погоджуючись з ухвалою суду представник ОСОБА_1 адвокат Кушнарьов Є.І. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про зміну ухвали Івано-Франківського міського суду про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, а саме в частині поставлених питань та експертної установи. Вказує, що з вищевказаною ухвалою частково не погоджується, вважає її такою що постановлена з порушенням закону, неповністю обгрунтованою та такою, що не відповідає завданню цивільного судочинства. Зокрема, не погоджується з тим, що в питаннях експерту суд зазначає про наявність у померлої ОСОБА_5 психічних захворювань в період з 08.06.2010 року по 22.07.2020 року, в той час як по даній справі необхідно встановити наявність психічних захворювань та можливість ОСОБА_5 усвідомлювати свої дії та керувати ними саме в день вчинення оспорюваних правочинів, які були укладені 05.11.2014 року. Тому вважає, що суд необґрунтовано та безпідставно зазначив період в 10 років, коли по даній справі необхідно встановити наявність або відсутніст психічних розладів, здатності усвідомлювати значення своїх дій ОСОБА_5 саме станом на 05.11.2014 року. Разом з тим, суд визначив експерта з прямим порушенням закону та замість спеціальної державної установи доручив проведення експертизи комунальному некомерційному підприємству.

У судовому засідання представник ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просить її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення клопотання та призначення посмертної судово-психіатричної експертизи суд першої інстанції виходив з того, що немає потреби призначати психологічну експертизу, а як наслідок комплексну, оскільки така експертиза може призначатись, коли особа жива і психолог особисто може спілкуватись з нею. Водночас, у разі смерті особи достатніми є висновки посмертної психіатричної експертизи. Тому відсутні підстави для призначення комплексної судово-психолого-психіатричної експертизи, а тому з метою повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи та правильного вирішення спору, оскільки для прийняття рішення у цивільній справі необхідні спеціальні знання, слід призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Щодо визначення експертної установи, суд зазначив, що враховуючи, що перелік установ, в яких проводяться судово-психіатричні експертизи від 29.06.2017 №722 був скасований Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.07.2019 № 1626, новий не затверджений, а на даний час в Україні оголошено воєнний стан, що в повній мірі унеможливлює передачу судової справи в різні регіони України, суд прийшов до переконання визначити експертну установу, вказану позивачем, інших установ сторона відповідача не зазначала. Відтак, суд повважав за можливе проведення експертизи доручити експерту Комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради».

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

В силу ст.11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

У відповідності до ч.ч. 1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумнів щодо їх правильності.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Разом з тим, судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що представник позивача подав суду клопотання про призначення судово-психологічної експертизи (після допиту свідків у справі), з метою з`ясування обставин, що мають значення для справи та просив поставити на вирішення експертизи наступні питання:

1) чи спроможна була підекспертна особа ( ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 80 років) з урахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища, усвідомлювати реальний зміст власних дій та повною мірою свідомо керувати ними і передбачити їх наслідки підписуючи 05.11.2014 року наступні документи:

- договір довічного утримання на відчуження квартири (квартира АДРЕСА_1 ) фізичній особі ОСОБА_1 , від імені якої діяла ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Чумакевич Л.М. зареєстрованого у реєстрі за номером 993;

- заповіт на заповідане майно (квартира АДРЕСА_1 ), невідомій їй особі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченого приватним нотаріусом Чумакевич Л.М. зареєстрованого у реєстрі за номером 991 (а.с.149-152 т.2).

Експертну установу не визначав представник позивача у даному клопотанні.

03.02.2022р. (після допиту судом свідків) стороною позивача подано письмові пояснення/доводи/міркування щодо клопотання про призначення експертизи (а.с.16-18 т.3), в якому просив покази свідків наданих в судових засіданнях врахувати експерту чи експертній установі.

17.02.2022 представником позивача подано уточнення до клопотання про призначення експертизи, за змістом якого просив призначити комплексну посмертну судово-психолого-психіатричну експертизу, та окрім попередньо зазначених питань, поставити ще наступні:

1) чи страждала померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будь-якими психічними захворюваннями у період з 08.06.2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 ?

2) якщо померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , страждала будь-якими психічними захворюваннями у період з 08.06.2010 року по 22.07.2020 року, то чи не позбавили такі психічні захворювання ОСОБА_5 здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, укладаючи 05.11.2014 року:

- договір довічного утримання на відчуження квартири (квартира АДРЕСА_1 ) фізичній особі ОСОБА_1 , від імені якої діяла ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Чумакевич Л.М. зареєстрованого у реєстрі за номером 993;

-заповіт на заповідане майно (квартира АДРЕСА_1 ) невідомій їй особі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченого приватним нотаріусом Чумакевич Л.М., зареєстрованого у реєстрі за номером 991 (а.с.26-28 т.3).

Проведення експертизи просив доручити експертам Комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради».

Встановлено, що предметом спору є визнання договору довічного утримання недійсним та скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, визнання недійсного заповіту.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі статті 225 ЦК України звертається: або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Встановлення неспроможності особи, яка померла, у момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними відбувається, зокрема, з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, яка відповідно п.2 ч.1 ст. 105 ЦПК України є обов`язковою, так й інших доказів, що підтверджують чи спростовують заявлені у справі вимоги.

Аналогічні висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 278/4583/13-ц.

Посмертна судово-психіатрична експертиза (СПЕ) має значну питому вагу серед інших видів експертизи у цивільному процесі і тенденцію до кількісного росту в останні роки. Її специфіка, що визначається дослідниками даної проблеми як у минулому, так і в теперішній час, вимагає від експерта глибоких теоретичних знань і великого практичного досвіду

Методи дослідження: системний, метод експертної оцінки медичної документації, клініко-психопатологічний. Аналіз і узагальнення даних, отриманих при вивченні тематичного матеріалу та проведенні відповідних експертиз, вивчення спеціальної літератури, інструктивних і законодавчих документів, дозволило сформулювати загальні положення щодо посмертної СПЕ у цивільному процесі, а також запропонувати методологічні та методичні принципи її проведення.

Предметом посмертної СПЕ в цивільному процесі є оцінка психічного стану особи, її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на період юридично значущої дії (угоди), яка сталася у минулому.

Отже, суд першої інстанції прийшов вірного висновку, що з метою повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи та правильного вирішення спору, оскільки для прийняття рішення у цивільній справі потрібні спеціальні знання, слід було призначаючи посмертну судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до ч.4 ст.103 ЦПК України питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну (ч.5 ст.103 ЦПК України).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що визначені судом першої інстанції питання не відповідають матеріалам справи, оскільки спростовуються заявленими позивачкою позовними вимогами та відповідають ч.4 ст.103 ЦПК України.

Суд також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» не є експертною установою і не вправі проводити посмертну судово-психіатричну експертизу в цій справі з огляду на таке.

У відповідності до ч.3 ст. 103 ЦПК України, при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Так відповідно до статтею 7 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення експертної установи, так як для цілей статті 7 Закону України «Про судову експертизу» під державними спеціалізованим установами Міністерства охорони здоров`я України потрібно розуміти не тільки ті, які створені Міністерством охорони здоров`я України (власне державні заклади охорони здоров`я), але також і спеціалізовані комунальні заклади охорони здоров`я. Тому суд прийшов до вірного переконання визначивши експертну установу, вказану позивачем, інших установ сторона відповідача не зазначала.

Крім цього, згідно зі статтею 7 Закону України "Про судову експертизу" (у редакції, чинній станом на час складення відповідного висновку експерта) судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи, а в інших випадках - також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Статтею 10 вказаного Закону унормовано, що судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань.

Такий висновок узгоджується з правовою позиція викладеною Верховним Судом у постанові від 21.04.2021 у справі № 910/701/17 згідно з якою висновок експерта може бути наданий: державною спеціалізованою установою ; судовим експертом (який не є працівником такої установи); іншим фахівцем з відповідної галузі знань.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

ЦПК України не передбачено права на оскарження у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції про призначення у справі експертизи, після її перегляду в апеляційному порядку. Постанова апеляційного суду, прийнята за наслідками апеляційного перегляду ухвали місцевого суду, також не може бути предметом перегляду у касаційному порядку.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кушнарьова Євгенія Ігоровича залишити без задоволення. Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 серпня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта