РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/19451/21

Провадження №: 2/755/2068/22

"21" червня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Гончарука В.П.,

за участю секретаря: Гриценко О.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14 липня 2021 р. відповідач ОСОБА_4 керуючи автомобілем «Nissan -X-Trail» держ.номер НОМЕР_1 по проїжджій частині пр - ту Броварський в м.Києві порушив вимоги ПДР України та при здійснені маневру перестроювання здійснив зіткнення з автомобілем «Nissan -Note» держ.номер НОМЕР_2 чим спричинив механічні пошкодження автомобілю «Nissan -Note».

Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м.Києва від 18.08.2021 р. відповідача ОСОБА_4 визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно - правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп».

Після надання всіх необхідних документів та проведення експертного дослідження для визначення суми матеріальних збитків третьою особою була виплачена страхова сума в розмірі 54536,10 грн.

Але позивач не погодилася з визначеною сумою матеріального збитку третьою особою ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» та на її замовлення було проведено експертне дослідження та відповідно до звіту №8934, складеного оцінювачем СПД ОСОБА_6 вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Nissan -Note» держ.номер НОМЕР_2 станом на 14.07.2021 р. складає 155990 грн. ( ринкова вартість автомобіля на момент ДТП).

Вартість відновлювального ремонту становить 268353,46 грн.

З врахуванням викладеного позивачу були спричинені матеріальні збитки, що складаються:

155990 грн. - вартість матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу;

1620 грн. - витрати пов`язані з евакуацію транспортного засобу з місця ДТП;

3600 грн.- витрати на проведення експертного дослідження;

50000 грн. - заподіяна моральна шкода позивачу неправомірними діями відповідачів.

З врахуванням викладеного позивач просить суд стягнути з відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , солідарно на свою користь 156 673,9 грн. за спричинення матеріальної та морально шкоди, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 22.11.2021 р. було відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні позивач наполягала на задоволені позову в повному обсязі з обставин викладених в позовній заяві, додатково пояснивши, що внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Nissan -Note» держ.номер НОМЕР_2 , що належить їй на праві власності, а коштів, що були сплачені страховою компанією (третьою особою), не достатньо для відновлення вказаного транспортного засобу, а також те, що внаслідок протиправних дій зі сторони відповідача ОСОБА_4 було пошкоджено майно позивача, внаслідок чого вона та її родина зазнали душевних страждань, так -як позивач з родиною не могла користуватися вказаним вище транспортним засобом «Nissan -Note», в родині змінився звичний стиль життя, у неї та членів її родини погіршилося самопочуття, виникло почуття тривоги.

За твердженням позивача нею обрано вірний спосіб захисту своїх інтересів та в даному випадку відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 повинні нести солідарну відповідальність, а саме ОСОБА_2 як власник джерела підвищеної небезпеки - автомобіля «Nissan -X-Trail» держ. номер НОМЕР_1 , а ОСОБА_4 як винуватець ДТП, також позивач вважає, що третя особа ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» виконала покладені на неї зобов`язання за полісом страхування.

Представник відповідача ОСОБА_3 , що представляв інтереси відповідача ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, та в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, мотивуючи це тим, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх інтересів, в даному випадку не може бути солідарної відповідальності за спричинену шкоду позивачу, крім того зазначив, що ліміт відповідальності страховика ( третьої особи) за спричинення майнової шкоди по договору №ЕР 202415539 складає 130 тис. грн., а страховик сплатив тільки 54536,10 грн. На підставі викладеного просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_4 в зал судового засідання не з`явися, сповіщався належним чином про день, місце та час розгляду справи в суді.

Представник третьої особи ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» в зал судового засідання не з`явився , сповіщався належним чином про день, місце та час розгляду справи в суді.

Суд заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи дійшов наступного, що за приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

В судовому засіданні встановлено, що 14 липня 2021 р. відповідач ОСОБА_4 керуючи автомобілем «Nissan -X-Trail» держ.номер НОМЕР_1 по проїжджій частині пр - ту Броварський в м.Києві порушив вимоги ПДР України та при здійснені маневру перестроювання здійснив зіткнення з автомобілем «Nissan -Note» держ.номер НОМЕР_2 чим спричинив механічні пошкодження автомобілю «Nissan -Note».

Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м.Києва від 18.08.2021 р. у справі №755/12565/21, відповідача ОСОБА_4 визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню.

Відповідачу ОСОБА_2 належить на праві власності транспортний засіб «Nissan -X-Trail» держ. номер НОМЕР_1 , яким в момент ДТП керував відповідач ОСОБА_4 .

Також на праві власності позивачу ОСОБА_8 належить автомобіль «Nissan -Note» держ.номер НОМЕР_2 .

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України "шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку".

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України "шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою".

У відповідності до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 на момент ДТП на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» з лімітом відповідальності Страховика за шкоду, завдану майну у розмірі 130 000,00 грн.

Як убачається з матеріалів справи Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР 202415539 на дату виникнення страхового випадку 14 липня 2021 року був чинний, що і не оспорюється стороною позивача у поданому позові.

Відповідно до наданої позивачем до суду копії страхової справи вбачається, що 21.07.2021 р. позивач звернулася з заявою до третьої особи ПрАТ «Княжа ВІГ».

Згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Nissan -Note» держ. номер НОМЕР_2 від 27.02.2021 р., що був здійснений на замовлення ПрАТ «Княжа ВІГ» вартість матеріального збитку заподіяного власнику вказаного транспортного засобу Nissan -Note» держ. номер НОМЕР_2 складає 138 516, 10 грн.

Також відповідно до висновку про вартість пошкодженого автомобіля «Nissan -Note» держ. номер НОМЕР_2 складає 83 000 грн.

28 серпня 2021 р. позивач ОСОБА_1 звернулася до третьої особи ПрАТ «Княжа ВІГ» щодо виплати страхового відшкодування.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування до справи №55 від 29 вересня 2021 р. сума страхового відшкодування складає 54536,10 грн. за врахуванням залишків транспортного засобу після ДТП, що складало 83 000 грн.

Як слідує з матеріалів справи, що пошкоджений автомобіль «Nissan -Note» держ. номер НОМЕР_2 перебуває у позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 20.2, 20.3 ст.20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія.

У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія.

Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Разом з тим, як викладено у правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 (справа №755/18006/15-ц), яка відступила від раніше висловленої правової позиції Верховного Суду України, на яку в обґрунтування своїх вимог посилається Позивач, та зробила наступні висновки про правильне застосування норм права: «69. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавана шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавана шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавана шкоди замість останнього...

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. З Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)».

Окремо варто зазначити і про практику застосування наведеної вище правової позиції у рішеннях самого Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 (справа №209/3145/15-ц) в якості лаконічного підсумку до наведеного вище висновку про правильне застосування норм права зазначено, що «власник автомобіля який постраждав внаслідок ДТП може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність».

У постанові Верховного Суду від 26.09.2018 (справа №757/20129/16-ц) вказано наступне: «у разі якщо позивач (особа, якій завдана шкода) не звертався до страховика відповідача (завдавач шкоди) та не отримував його відмову у виплаті страхового відшкодування, а пред`явив відразу вимогу до особи відповідальної за шкоду, то відсутні передбачені законом підстави для задоволення його позовних вимог» (прим. - виділення наше).

У постанові Верховного Суду від 31.10.2018 (справа №342/134/16-ц) зазначено, що «Під час розгляду справи Верховний Суд врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц, про те, що власник автомобіля який постраждав внаслідок ДТП може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом спочатку до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Враховуючи те, ... що право страхувальника вимагати страхову виплату згідно зі ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передається потерпілому, то позивач повинен вимагати кошти за майнову шкоду з страхової компанії, а у випадку завершення процедури ліквідації та затвердження ліквідаційного балансу - від МТСБУ.

Таким чином, позивач не має права вимагати від відповідача відшкодувати заподіяний збиток у розмірі, що покриваються лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну та має звертатися з відповідною вимогою до Страховика Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна СК» , а у випадку завершення процедури ліквідації та затвердження ліквідаційного балансу останнього - до МТСБУ.

Разом з тим, суд вказує на те, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Таким чином, з викладеного вбачається, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних позивачу у результаті ДТП збитків, є страховик Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна СК»

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином дані правовідносини регулюються спеціальним законодавством, а саме Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та нормами Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути душевні страждання, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 (Постанова), передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до абз. 2 п.5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Пункт 9 Постанови вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Положення ст. 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно частин 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту стосовно солідарної відповідальності .

Керуючись Законом України « Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів», ст.ст.10, 11, 57-60, 64, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218,294, 296 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення 25.06.2022 р.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ;

Відповідачі: ОСОБА_4 , адреса : АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 ;

ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3

Треті особи: ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_5 ;

ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс груп» адреса місця знаходження: м.Київ, вул. Глибочицька , буд.44, .

Суддя: