Справа № 932/5418/21
Провадження № 2/932/2425/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Куцевола В.В.

при секретарі Рибалці В.І.

за участі

представник позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору укладеним та визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

14.07.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору укладеним та визнання права власності на нерухоме майно, у якій позивач просить: визнати укладеним договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 , між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно, а саме, домоволодіння АДРЕСА_1 , характеристики об`єкта нерухомого майна: літ. А-2 житловий будинок, загальною площею 273,9 кв.м., № 1-6, І споруди.

Позовні вимоги обгрунтовує наступним чином. 30.11.2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір, відповідно до якого у строк до 01.05.2021 року вони беруть на себе зобов`язання укласти договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 . Відповідно до умов вказаного договору, відповідач зобов`язувався у строк до 01.04.2021 року отримати свідоцтво про право власності на домоволодіння та забезпечити реєстрацію себе, у якості власника у відповідних реєстрах, а також забезпечити документи, які є необхідними для укладення основного договору купівлі-продажу домоволодіння. У погоджений строк відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав перед позивачем, у зв`язку із чим укладення основного договору-купівлі продажу домоволодіння наразі неможливе. Позивач має право вимагати визнання укладеним основного договору укладеним, оскільки це передбачено умовами договору. Як відмово позивачу, раніше домоволодіння належало ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя ОСОБА_5 надала згоду відповідачу на будівництво нового домоволодіння, яке почалося ще у 2011 році. На підтвердження надання згоди ОСОБА_5 на будівництво нового домоволодіння відповідач пред`явив позивачу відповідну розписку. Отже відповідачем було підтверджено правомірність будівництва, яке ним здійснювалось, однак відповідач не вчинив дій, які пов`язані з оформленням документів щодо права власності на домоволодіння. Як відомо позивачу, відповідач після смерті своєї матері, прийняв спадщину, однак, враховуючи, що збудоване домоволодіння належним чином не було введено в експлуатацію за життя ОСОБА_4 , наразі оформити належним чином усі правоустановчі документи на домоволодіння можливо лише у судовому порядку відповідно до ст. 376 ЦК України. Таким чином, з вини відповідача неможливе укладення основного договору купівлі-продажу домоволодіння, за яке позивач вже частково здійснила оплату. Також позивач має право на визнання за нею права власності на нерухоме майно, яке зазначено у договорі та відносно якого повинен був укластись договір купівлі-продажу на користь позивача.

Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що позов обгрунтований, однак відповідач не має можливості виконати свої зобов`язання через прогалини у законодавстві. Відповідач підтверджує, що у 2011 році його мати ОСОБА_5 надала згоду на проведення відповідачем усіх необхідних будівельних робіт на земельній ділянці, що їй належала. В подальшому відповідачем було побудовано домоволодіння, проте ввести його в експлуатацію та оформити документи на матір відповідач не встиг, оскільки вона померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Саме з цих же підстав відповідач не може наразі оформити документи на домоволодіння на себе, з метою подальшого виконання взятих ним зобов`язань за цим договором.

Представником позивача надано відповідь на відзив, у якій зазначає, що відповідач визнає позов, окрім позивач на це домоволодіння ніхто не претендує, відповідач згодний продати його на користь позивача та вже отримав грошові кошти. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Тобто позовні вимоги підлягають задоволенню.

Представником відповідача надані заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначає, що після усної домовленості з матір`ю щодо будівництва домоволодіння та отримання письмової згоди матері на це, відповідачем було побудовано домоволодіння. У 2014 році було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями на ім`я ОСОБА_5 . Але у зв`язку із тим, що мати відповідача тяжко хворіла, вони не мали змоги оформити відповідно до вимог законодавства збудоване домоволодіння. Після смерті матері відповідач продовжив проживати у збудованому домоволодінні та намагався оформити документи на нерухоме майно. Інших спадкоємців, які б претендували на спірне домоволодіння немає. Відповідач погоджується з тим, що у договорі від 30.11.2020 року було обумовлено строки виконання зобов`язань, однак порушення зобов`язань було обумовлено певними обставинами у житті відповідача.

Ухвалою суду від 11.08.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Протокольною ухвалою від 14.02.2022 року закрито підготовче провадження у справі та розпочато розгляд справи по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Пояснення надали аналогічні тим, які зазначені у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні, позов визначала, пояснення надала аналогічні тим які зазначені у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив..

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 13.11.2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Анісімовим В.Е., за умовами якого позивач взяв на себе зобов`язання не пізніше 01.05.2021 року укласти договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 .

Згідно п. 3 вказаного договору, позивач зобов`язувався до 01.04.2021 року: отримати свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння АДРЕСА_1 ; підготувати необхідні документи для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; підтвердити документально відсутність заборгованостей за постачання комунальних послуг; зняти з реєстраційного обліку усіх осіб, які зареєстровані в домоволодінні до 30.12.2020 року; до 30.11.2020 року звільнити домоволодіння; нотаріально оформити договір купівлі-продажу з відповідачем.

Пунктом 9 Договору передбачено, що сторона -2 за своїм вибором має право вимагати повернення сплаченої нею суми коштів та сплати штрафу, або наполягати на укладенні договору (або визнання договору укладеним) у визначеному законом порядку.

За життя домоволодіння АДРЕСА_1 , площею 32,5 кв.м. належало на праві власності належало ОСОБА_5 .

Згідно розписки від 30.04.2011 року ОСОБА_5 надала згоду на проведення усіх необхідних будівельних робіт ОСОБА_4 самостійно або із залученням третіх осіб за проектом на його розсуд.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11.02.2021 року серії НОМЕР_1 .

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Красотою Т.О. від 22.03.2018 року ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_5 . Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії, стало те, що ОСОБА_4 не надав документів, що підтверджують право власності померлої на побудований об`єкт.

Згідно відповіді приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Красоти Т.О. свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке за життя належало померлій ОСОБА_5 , не видавалось.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходить з наступного.

Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як встановлено судом, 13.11.2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір, за умовами якого позивач взяв на себе зобов`язання не пізніше 01.05.2021 року укласти договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 .

Разом з цим, укладаючи вказаний договір, а також на час розгляду справи судом, відповідач не був власником зазначеного домоволодіння.

При цьому ще у 2018 році йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Отже, відповідач на час укладення договору з позивачем про намір укласти договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 ., був достеменно обізнаний, що не є його власником та не може отримати свідоцтво про право на спадщину.

Таким чином, відповідач не будучи власником домоволодіння не мав законного права на укладення договору з наміром його продати.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив характеристики об`єкта нерухомого майна: літ. А-2 житловий будинок, загальною площею 273,9 кв.м., № 1-6, І споруди, на яке просить визнати право власності.

Разом з цим, у договорі від 13.11.2020 року укладеному між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відсутній опис нерухомого майна. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно домоволодіння АДРЕСА_1 , має зовсім інші технічні характеристики.

Таким чином, позивач просить визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке не введено в експлуатацію у встановленому законом порядку, тобто право власності на такий об`єкт, ні за ким не зареєстровано.

Посилання відповідача на те, що він є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 , тому має право на відчуження належного йому майна, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_5 .

Порушенням зобов`язання, згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Примусове виконання зобов`язання в натурі - це спосіб захисту цивільного права, який випливає із загального принципу повного та належного виконання зобов`язання. Цей спосіб полягає у зобов`язанні вчинити дію або утриматися від дій, незалежно від застосування до неї інших заходів впливу (відшкодування збитків, пені, накладення штрафу, тощо).

Цей спосіб захисту застосовується в зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа зобов`язана вчинити певні дії щодо позивача, але відмовляється від виконання цього обов`язку чи уникає його. Стосується він, зокрема, невиконання обов`язку сплатити кошти за виконану роботу, надані послуги, передати річ кредитору (за договорами купівлі-продажу, міни, дарування з обов`язком передати річ у майбутньому), виконати роботи чи надати послугу за відповідним договором.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить, як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Виконання цивільного обов`язку забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, яка встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 14 ЦК України). Ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та реальну можливість захисту порушеного права, зокрема і реальну можливість примусового виконання.

Вимоги про визнання договору купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 укладеним та визнання права власності, є неналежним способом захисту права, оскільки спрямовані не на спонукання відповідача до вчинення дій, які є його обов`язком за договором, а на фактичне відчуження об`єкта нерухомого майна особою, якій такий об`єкт не належить.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат, понесених позивачем на сплату судового збору при поданні позову до суду, не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору укладеним та визнання права власності на нерухоме майно залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Повний текст рішення суду складено 24.02.2022 року.

Суддя В.В. Куцевол