Провадження № 2/755/893/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" серпня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді - Катющенко В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області за участю третьої особи Державної казначейської служби України про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду м. Києва звернулась представник громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 - адвокат Вітер Н.В. з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно заявлених вимог представник позивач просить суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача моральну шкоду у сумі 10 000 грн та витрати на професійну правничу допомогу.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 08.04.2005 отримала від ВРІГФО ГУМВС України в Київській області посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , переїхала на постійне місце проживання до с. Р.Тишки Харківського району Харківської області та з 09.02.2010 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області від 09.12.2019 № 399 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, скасовано посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 08.04.2005. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 по справі № 520/13704/19 визнано протиправним та скасовано рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області № 399 від 09.12.2019 про скасування громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 08.04.2005. Зазначає, що за наслідками протиправного рішення відповідача, позивач змушена була звернутися до адвоката за правовою допомогою, що призвело до понесення судових витрат на професійну правничу допомогою, неправомірні дії відповідача унеможливили працевлаштування позивача, що призвело до скрутного фінансового становища її родини, позбавило можливості в оформлені банківського рахунку та банківської карти для виплат щодо отримання переведених коштів. Крім того, тривалий час позивач знаходилась в нервовому стані та психологічному напружені.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.12.2020 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи і визначено відповідні процесуальні строки.

15.01.2021 до суду надійшов відзив Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. Відзив обґрунтовано тим, що ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області вважає, що твердження представника позивача про протиправні дії ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області у формі винесення рішення відносно позивача про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 не є безумовною підставою для стягнення моральної шкоди. На думку представника відповідача, позивачем не обґрунтовано розмір заявленої моральної шкоди, не вказано яких саме фізичних чи моральних страждань вона зазнала, а лише констатація завдання душевних страждань не є достатньою підставою для стягнення моральної шкоди. Вважає, що позивачем не наведено в чому полягали моральні страждання та переживання, а також чим підтверджуються такі переживання та страждання.

16.02.2021 до суду надійшли пояснення Державної казначейської служби України, у яких просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Вважає, що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відсутні правові підстави для їх задоволення, позивач не надав доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини в її заподіяні.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 08.04.2005 відділом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУ МВС України в Київській ОСОБА_1 видано дозвіл на імміграцію в Україні. Також позивач отримала посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 строком до 03.06.2030.

09.12.2019 ЦМУ ДМС у м. Києві та в Київській області прийнято рішенням про скасування дозволу на імміграцію в Україну № 399, видане 08.04.2005 громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 , видана 08.04.2005 скасована на підставі вимог пп. 1 п.64 Порядку оформлення, видачі обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 321 (а.с. 33).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 визнано протиправним та скасовано рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 09.12.2019 № 399 про скасування громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в України серії НОМЕР_1 від 08.04.2005.

Вирішено питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3 700 грн.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що рішення № 399 про скасування дозволу на імміграцію в Україні громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнаму ОСОБА_1 прийняте без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мало місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами позивача; без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, чим порушено положення Порядку № 1983.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загально конституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правових нормах: ст. 56 Конституції України, ст.1173-1176 ЦК України.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. (ч.1 ст.1174 ЦК України)

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки для наявності зобов`язання з відшкодування шкоди відповідно до статтей 1173, 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, ці обставини підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України є обов`язком позивача.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд критично оцінює посилання представника позивача на те, що неправомірні дії відповідача унеможливили працевлаштування позивача, що призвело до скрутного фінансового становища її родини, позбавило можливості в оформлені банківського рахунку та банківської карти для виплат щодо отримання переведених коштів, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що до прийняття оскарженого рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області № 399 про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 09.12.2019 та посвідки на постійне проживання в Україні позивач утримувала родину, працювала та/або намагалась працевлаштуватися, та у зв`язку з оскарженим рішенням було порушено трудові права останньої. Також відсутні докази того, що позивачу, у зв`язку з наявністю рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, було відмовлено в оформлені банківського рахунку та банківської карти для виплат задля отримання переведених коштів тощо.

Також не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо прийняття оскарженого рішення та тривалим перебуванням позивача в нервовому стані та психологічному напружені, а посилання представника позивача на те, що прийняте рішення позбавило позивача можливості отримання медичних послуг для захисту від інфекції Covid-19 та, у разі необхідності, звернення до лікаря, лікування хвороби та придбання ліків є припущеннями.

Стороною позивача не надано жодного доказу існування будь-якого з негативних явищ, викладених в позовній заяві, які б мали місце внаслідок неправомірних дій (рішень) відповідача.

Також суд вважає безпідставними доводи представника позивача про те, що сам факт скасування рішення відповідача є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, згідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Права позивача було захищено шляхом визнання протиправним та скасування рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 09.12.2019 № 399.

Доказів того, що у зв`язку з прийняттям скасованого рішення позивач зазнала порушення своїх прав щодо в`їзду в Україну, щодо зняття з реєстрації місця проживання матеріали справи також не містять.

Що стосується посилання представника позивача, що позивач була змушена звернутися до адвоката за правовою допомогою, що призвело до понесення судових витрат на професійну правничу допомогою, суд звертає увагу на те, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 вирішено питання щодо компенсації витрат по оплаті професійної правничої допомоги, яка не є моральною шкодою в розумінні діючого законодавства.

Разом з тим, відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позову, відшкодування судових витрат не здійснюється.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 247, 258, 259, 263, 265, 274, 275, 279, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволені позову громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Держави Україна в особі Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області (місцезнаходження: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А), третя особа - Державна казначейська служба України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6), про відшкодування моральної (немайнової) шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: