Справа № 752/4315/22
Провадження № 2-к/752/14/22
У Х В А Л А

Іменем України

27.04.2022 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду м. Києва Ольшевська І.О., вивчивши матеріали цивільної справи за клопотанням ОСОБА_1 , заінтересована особа Київський відділ державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання рішення іноземного суду на території України, що не підлягає примусовому виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2022 року в провадження судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло вказане клопотання, в якому заявник просить визнати на території України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, а саме рішення Турецької Республіки Суду першої інстанції по сімейних справах 15. Стамбул від 13 липня 2020 року №2020/276 у справі №2020/318, яким було розірвано шлюб між ОСОБА_5, особистий код НОМЕР_1, адреса реєстрації АДРЕСА_1, реєстраційна книга №22 сімейний реєстраційний номер 324 порядковий реєстраційний номер 10 ім`я матері і батька ОСОБА_4, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6, адреса реєстрації та ж, порядковий реєстраційний номер 15, особистий код НОМЕР_2, ім`я матері і батька ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , дата народження 28/04/1988 згідно пункту 166/3 цивільного кодексу Туреччини за згодою сторін, зареєстрований 10 вересня 2010 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2529, яке набрало законної сили 02 квітня 2021 року.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ст. 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Згідно із ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно із ст. 35 Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах, яку ратифіковано Законом України №2605-111 (2605-14) від 05.07.2001 та яка набула чинності 02.05.2004, будь-яка Договірна Сторона визнає та виконує такі судові рішення, винесені на території іншої Договірної Сторони згідно з положеннями цієї Угоди, зокрема, судові рішення щодо цивільних справ.

У відповідності до ст. 23 вказаної Угоди у випадку, коли один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а інший - громадянином другої, розгляд справи про розірвання шлюбу та роздільне проживання подружжя визначатиметься законодавством Договірної Сторони, на території якої вони мають спільне місце проживання. Якщо на момент подання заяви про розірвання шлюбу та роздільне проживання один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - другої Договірної Сторони і один з них проживає на території однієї Договірної Сторони, тоді компетентні установи обох Договірних Сторін мають юрисдикцію розглядати справу. У цьому випадку вони застосовують законодавство своєї держави.

Відповідно до статті 38 Угоди процедура визнання та виконання судового рішення регулюється законодавством Договірної Сторони, від якої запитується визнання та виконання. При виконанні цієї Угоди органи, від яких запитується визнання та виконання, пов`язані конкретними обставинами справи та перевіряють лише те, чи дотримуються умови, передбачені цією Угодою.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.12.1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» визначено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Частиною 1 ст. 471 ЦПК України передбачено, що рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

У відповідності до положень частини 1 та 2 статті 472 ЦПК України клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою. До клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні; 3) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

Частиною 1 статті 466 ЦПК України встановлено вимоги до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, яке повинно містити зокрема, ім`я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні та мотиви подання клопотання.

Відповідно частини 4 статті 466 ЦПК України суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

Як вбачається з матеріалів поданого клопотання, заявник просить визнати на території України рішення іноземного суду, яке не підлягає примусовому виконанню.

Однак, у порушення вищезазначених вимог копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання, не засвідчена в установленому порядку. Долучена до клопотання копія рішення іноземного суду, а також апостильована копія рішення суду першої інстанції Турецької Республіки №2020/276 від 13/07/2020 у справі №2020/318 з відміткою про набрання чинності та з перекладом засвідчені адвокатом Берьозкіною Юлією Валеріївною.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокат має право, зокрема, посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів.

Натомість, у матеріалах клопотання відсутня засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого подається клопотання (наявна лише копія з копії, яка хоча і посвідчена адвокатом, однак таке посвідчення не можна вважати установленим у законному порядку).

Переважним правом посвідчення копії з копії документа наділені, зокрема, нотаріуси, що вбачається із Закону України «Про нотаріат», а саме ст. 76 згаданого Закону, де правильність копії з копії документа може бути засвідчена нотаріусом, посадовою особою органу місцевого самоврядування, посадовою особою консульської установи України, якщо вірність копії засвідчена в нотаріальному порядку або якщо ця копія видана юридичною особою, що видала оригінал документа. У такому разі копія документа має бути викладена на бланку цієї юридичної особи з відміткою про те, що оригінал документа знаходиться у цієї юридичної особи.

Так само, до вказаного клопотання заявником додано ксерокопію перекладу рішення іноземного суду, а не сам завірений переклад рішення іноземного суду. Поміж тим, додана до клопотання ксерокопія перекладу рішення суду першої інстанції Турецької Республіки не може бути визнана судом як така, що завірена належним чином, оскільки вказана ксерокопія подана до суду у вигляді, який не дає встановити факт її викладу та взаємозв`язку в якості єдиного документу.

Заявник зазначає, що до суду подана апостильована копія рішення суду першої інстанції Турецької Республіки з перекладом, однак відсутні відомості, хто саме здійснив переклад рішення іноземного суду, як наслідок існують сумніви в достовірності перекладу.

Переклад апостильованих документів інших держав здійснюється перекладачем, який володіє мовою країни, що видала документ, справжність підпису перекладача засвідчує нотаріус.

За таких обставин, суддя встановив, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених главою 1 Розділу IX Цивільного процесуального кодексу України, а тому дане клопотання підлягає залишенню без розгляду на підставі ч. 4 ст. 466 Цивільного процесуального кодексу України та повертається заявнику.

Керуючись статтями 466, 472, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,-

У Х В А Л И В:

1. Клопотання ОСОБА_1 , заінтересована особа Київський відділ державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання рішення іноземного суду на території України, що не підлягає примусовому виконанню залишити без розгляду та повернути заявнику.

2. Ухвала суду набирає законної сили після негайно після її підписання та може бути оскаржена, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва відповідно до вимог, встановлених ст.ст. 353-356 ЦПК України.

Суддя І.О. Ольшевська