Справа № 761/8450/17 Головуючий 1 інстанція- Пономаренко Н.В.
Проваження № 22-ц/824/4588/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 серпня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 29 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 95 Шевченківського району м.Києва, Сектору освіти Долинської районної державної адміністрації, Івано-Франківського обласного центру зайнятості про відшкодування упущеної вигоди,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Шевченківського районного суду м.Києва з березня 2017 року перебувала вказана цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 95 Шевченківського району м.Києва, Сектору освіти Долинської районної державної адміністрації, Івано-Франківського обласного центру зайнятості про відшкодування упущеної вигоди.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 19 жовтня 2020 року підготовче провадження у справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 26 січня 2021 року.

18 лютого 2021 року позивачка ОСОБА_1 подала заяву про поновлення строку надання суду заяв про зміну ціни позову та документів, заяви про зміну підстав позову, зміну (збільшення) ціни позову.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 29 листопада 2021 року в задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1 про поновлення строку надання суду заяв про зміну ціни позову та документів, заяви про зміну підстав позову, зміну (збільшення) ціни позову відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 29 листопада 2021 року і ухвалити нове рішення, а саме: задовольнити її заяву про поновлення строку надання суду заяв про зміну ціни позову та документів, заяви про зміну підстав позову, зміну (збільшення) ціни позову.

Апеляційна скарга мотивована таким:

- судом не застосовано п.3 ч.1 ст.260 ЦПК, порушено вимоги ч.8 ст.268 ЦПК, ухвала ухвалена із порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм

- 2 -

матеріального права (частини 1, 2 та 4 ст.376 ЦПК), судом не застосовано Конституцію України статті 3, 8, 21, 24, 55, 56, 129), підчастину 8 ч.2 ст.16, ст.22, ч.1 ст.1192, ст.1166, ст.623, абз.2 ч.2 ст. 900, ч.2 ст.22 ЦК України;

- судом змінено рішення - є дві різні ухвали, зокрема є зміна суддею резолютивної частини, оскільки посилання на ст.259 ЦПК України є тільки у скороченому тексті ухвали, а у повному тексті уже є посипання на статті 49, 126, 127, 222 ЦПК, зміст резолютивної частини скороченого тексту ухвали та повного тексту ухвали не є ідентичними;

- суддею вчинено дії, які свідчать про порушення вимоги ч.8 ст.268 ЦПК, застосовано закон, який не підлягав застосуванню - ст.259 ЦПК у якій йдеться процес ухвалення ухвал, а не про мотиви прийняття рішення, судом не проголошено жодної норми закону, яким керувався суд, постановляючії ухвалу (ст.260 ЦПК), судом проголошено резолютивну частину ухвали, що не відповідає ст.268 ЦПК, ухвала ухвалена із порушенням частин 1, 2 та 4 ст.376 ЦПК, не застосовано п.3 ч.1 ст.260 ЦПК;

- ухвала є немотивованою і необгрунтованою, бо містить тільки одне обгрунтування відсутності поважних причин для поновлення строку, яке є необгрунтованим, бо 19 жовтня 2020 року вона спізнилася на підготовче судове засідання на кілька хвилин, а суддя закрила підготовче судове засідання, не розглянувши її заяви про звільнення від сплати судового збору та позбавив її часу надати документи, заяви, клопотання до закінчення підготовчого судового засідання;

- суд всупереч п.4 ч.5 ст.12 ЦПК не сприяв у реалізації нею прав, передбачених ЦПК, а тому внаслідок повернення заяви її позбавлено права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 та 2 ст.15 ЦК);

- суд прийшов до помилкових висновків, що співвідповідач Управління освіти, молоді та спорту Долинської районної державної адміністрації належно повідомлений про судове засідання на 19 жовтня 2020 року, це ж стосується судового засідання 26 січня 2021 року, яка мало закінчитися ня стадії з`ясування чи належно повідомлені сторони;

- судом не вчинялися всі необхідні дії, визначені у ст.197 ЦПК, в порядку, передбаченому ст.198 ЩІК України, а саме не розглянуто її заяви про звільнення від сплати судового збору та не встановлено порядок з`ясування обставин та дослідження доказів, не вирішено питання про склад учасників та про розмір судових витрат;

- предметом позову в даній справі є відшкодування упущеної вигоди внаслідок порушення законодавства, період відшкодування якої розпочався 06 березня 2014 року та триває до цього часу, є фактично один неподільний, нерозірваний вимушений прогул внаслідок ланцюжка подій, які змусили її звільнитися з роботи у школі, поїхати в с.Княжолука Івано-Франківської області, не надання послуг у повному обсязі щоб вона працевлаштувалася на підходящу роботу, вона є безробітною і за період із 06 березня 2014 року не працювала жодного дня;

- п.2 ч.2 ст.49 ЦПК, який обмежує строк подання заяви про збільшення або зменшення розміру вимог, зміни предмета або підстав позову суперечить ст.56 Конституції України, ст.22, ч.1 ст.1192, ст.1166, ст.623 ЦК, які мають вищу юридичну силу, у яких передбачено відшкодування упущеної виголи (шкоди, збитків) у повному обсязі, а не станом на час закінчення підготовчого засідання;

- є виключні правові проблеми, неузгодженість законодавства, зокрема п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, ч.3 ст.49 ЦПК України, якою керувався суд, ухвалюючи ухвалу, суперечить імперативній вимозі відшкодовувати упущену вигоду в повному обсязі; відшкодування відбудеться станом на час подачі заяви про зміну ціни позову, а не на час постановления судом рішення по суті справи, оскільки у її ситуації закриття підготовчого засідання і постановления судом рішення по суті не відбулося в один день, а суд розглядає справи в межах заявлених вимог, тобто має бути вимога про розмір відшкодування на час (термін, день) ухвалення рішення судом по суті справи;

- 3 -

- має місце упереджене ставлення до неї судді, не враховані нові обставини, які відбулися після закриття підготовчого судового засідання 19 жовтня 2020 року, а посилання суду на рішення ЄСПЛ без зазначення конкретного рішення, а у заяві, яка має назву: «Заява про стягнення упущеної вигоди внаслідок порушення законодавства (ч.2 ст.22 ЦК України): зміна підстав позову, зміна (збільшення) ціни позову» є детально структуровано, згруповано, доведено підстави позову, є детально обгрунтовано та доведено предмет позову.

Відповідачі правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. Копії ухвали про відкриття апеляційного провадження та копії апеляційної скарги з додатками 18 лютого 2022 року направлені згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на офіційні електронні адреси відповідачів, що стверджується повідомленням про їх доставлення.

Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанціїпро відмову поновити або продовжити пропущений процесуальний строк (п.10 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справиздійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви про поновлення процесуального строку, суд першої інстанції виходив із відсутності поважних причин пропуску позивачкою процесуального строку на подачу заяви про зміну ціни позову та документів, заяви про зміну підстав позову, зміну (збільшення) ціни позову і як наслідок відсутністю підстав для поновлення пропущеного процесуального строку.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до положень п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання.

Згідно ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (ч.1 ст.120 ЦПК України).

За приписами ч.1 ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч.1 ст.127 ЦПК України).

Встановлено, що провадження у справі відкрите ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва від 16 березня 2017 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 19 жовтня 2020 року підготовче провадження у справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 26 січня 2021 року.

18 лютого 2021 року позивачка ОСОБА_1 подала заяву про поновлення строку надання суду заяв про зміну ціни позову та документів, заяви про зміну підстав позову, зміну (збільшення) ціни позову.

- 4 -

За таких обставин з огляду на подання позивачкою вказаних заяв про зміну ціни позову та документів, заяви про зміну підстав позову, зміну (збільшення) ціни позову з пропуском встановлених ч.ч.2 та 3 ст.49 ЦПК України процесуальних строків та відсутністю поважних причин їх пропуску, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні заяви про поновлення цих строків.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не застосовано п.3 ч.1 ст.260 ЦПК, порушено вимоги ч.8 ст.268 ЦПК, ухвала ухвалена із порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права (частини 1, 2 та 4 ст.376 ЦПК), судом не застосовано Конституцію України статті 3, 8, 21, 24, 55, 56, 129), підчастину 8 ч.2 ст.16, ст.22, ч.1 ст.1192, ст.1166, ст.623, абз.2 ч.2 ст. 900, ч.2 ст.22 ЦК України, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Посилання скаржниці на незастосування судом п.3 ч.1 ст.260 ЦПК щодо мотивування прийнятої ухвали безпідставні, оскільки в оскаржуваній ухвалі чітко наведені мотиви її прийняття, а саме пропуск строків та відсутність поважних підстав для їх поновлення. Незгода скаржниці із мотивами суду не означає їх відсутність. Посилання на ст.376 ЦПК України недоречні, бо дана норма регулює розгляд справи в суді апеляційної інстанції. Щодо посилань на положення ЦК України, то дані норми взагалі не регулюють питання прийняття судом процесуального рішення щодо поновлення строків.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом змінено резолютивну частину рішення надумані та безпідставні. Як резолютивна частина короткої ухвали, так і резолютивна частина повної ухвали ідентичні. При цьому посилання скаржниці на те, що у повному тексті ухвали міститься посилання на ст.ст.49, 126, 127, 222 ЦПК, які відсутні в короткому тексті, де вказано лише ст.259 ЦПК, не є зміною судового рішення, як помилково вважає скаржниця.

Це ж стосується посилань скаржниці на порушення судом ч.8 ст.268 ЦПК України щодо заборони зміну судом свого рішення, які є безпідставними з викладених вище підстав, а саме - зміна ухвали відсутня.

Доводи апеляційної скарги про те, що при постановленні ухвали суд проголосив лише її резолютивну частину, що не відповідає ст.268 ЦПК України, безпідставні, оскільки вказана норма надає суду можливість проголосити вступну та резолютивну частину будь-якого судового рішення, як у формі рішення, так і у формі ухвали чи постанови.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала є немотивованою і необгрунтованою, бо містить тільки одне обгрунтування відмови у проновленні строку, без урахування того, що 19 жовтня 2020 року вона спізнилася в підготовче судове засідання на кілька хвилин, а суддя закрила підготовче судове засідання, не розглянувши її заяви про звільнення від сплати судового збору та позбавив її часу надати документи, заяви, клопотання до закінчення підготовчого судового засідання, не спростовують висновкків суду про пропуск позивачкою процесуальних строків та відсутність поважних причин їх пропуску.

Доводи апеляційної скарги про те щосуд всупереч п.4 ч.5 ст.12 ЦПК не сприяв у реалізації нею прав, передбачених ЦПК, а тому внаслідок повернення заяви її позбавлено права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 та 2 ст.15 ЦК), колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Відхиляючи дані доводи, колегія суддів враховує, що провадження у справі було відкрите 16 березня 2017 року, а відтак на момент закриття судом підготовчого засідання 19 жовтня 2020 року, справа розглядалася більше трьох років, що очевидно та поза всяким розумним сумнівом давало позивачці більш ніж достатньо часу для уточнення, збільшення чи зміни своїх позовних вимог.

Будь-яких доказів про наявність об`єктивних, непереборних причин, які б унеможливлювали це зробити до закриття підготовчого засідання позивачка не надала і такі

- 5 -

у справі відсутні.

Відхиляючи дані доводи, відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК Українисуд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суду з прав людинияк джерела права.

Так згідно п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий … розгляд його справи упродовж розумного строку … судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. При цьому Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Водночас ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що право на доступ до правосуддя, закріплене у ст.6 Конвенції, не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії», рішення від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України»).

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п.27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року «Трух проти України»).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципамрівності сторні та юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», п. 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»).

Аналіз наведених рішень ЄСПЛ свідчить про те, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує справедливий судовий розгляд не тільки позивачу, а й іншій стороні - відповідачу, в тому числі при вирішенні питання про поновлення строків для вчинення процесуальних дій.

Судом встановлено, що позивачка просить поновити встановлений законом строк для поданнязаяви про зміну ціни позову та документів, заяви про зміну підстав позову, зміну (збільшення) ціни позову, які поданічерез чотири місяці після закінчення процесуального строку.

При цьому позивачка була обізнана про закриття 19 жовтня 2020 року підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 26 січня 2021 року, оскільки стверджує, що незначно запізнилася в судове засідання 19 жовтня 2020 року,та стверджується її розпискою.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що в судовому засіданні 26 січня 2021 року вже розглядалася заява позивачки щодо уточнення підстав позову та зміни ціни позову, яка ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 26 січня 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 березня 2021 року, повернута позивачці з огляду на пропуск встановлених ст.49 ЦПК України строків її подачі та відсутністю підстав для їх повнолення.

- 6 -

За таких обставин, при поданні 18 лютого 2021 року заяви про зміну ціни позову та документів, заяви про зміну підстав позову, зміну (збільшення) ціни позову поза межами встановленого законом процесуального строку та за обставин встановлення судами необгрунтованості подачі попередніх заяв, позивачка очевидно та поза всяким розумним сумнівом діяла на власний розсуд та за належної розсудливості мала передбачати наслідки таких дій.

За таких обставин, відмова суду у поновленні встановленого законом процесуального строку грунтується на законі та переслідує легітимну мету, а також має розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами і поставленою метою та не суперечитьпринципу рівності сторін.

При цьому суд враховує, що позивачка не позбавлена подати відповідний позов у загальному порядку, що у свою чергу спростовує її доводи про обмеження її прав.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд прийшов до помилкових висновків, що співвідповідач Управління освіти, молоді та спорту Долинської районної державної адміністрації належно повідомлений про судове засідання на 19 жовтня 2020 року, це ж стосується судового засідання 26 січня 2021 року, яка мало закінчитися ня стадії з`ясування чи належно повідомлені сторони не стосуються прав позивачки, а стосуються прав відповідачів, які не уповноважували її на захист їх інтересів. Окрім того, ухвала суду від 19 жовтня 2020 року не є предметом апеляційного перегляду в дані справі.

Це ж стосується посилань в апеляційній скарзі на те, що судом не вчинялися всі необхідні дії, визначені у ст.197 ЦПК, в порядку, передбаченому ст.198 ЩІК України, а саме не розглянуто її заяви про звільнення від сплати судового збору та не встановлено порядок з`ясування обставин та дослідження доказів, не вирішено питання про склад учасників та про розмір судових витрат колегія суддів відхиляє, оскільки законність та обгрунтованість ухвали суду від 19 жовтня 2020 року не є предметом апеляційного перегляду в дані справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що предметом позову по справі є відшкодування упущеної вигоди внаслідок порушення законодавства, період відшкодування якої розпочався 06 березня 2014 року та триває до цього часу, є фактично один неподільний, нерозірваний вимушений прогул внаслідок ланцюжка подій, які змусили її звільнитися з роботи у школі, поїхати в с.Княжолука Івано-Франківської області, не надання послуг у повному обсязі щоб вона працевлаштувалася на підходящу роботу, вона є безробітною і за період із 06 березня 2014 року не працювала жодного дня колегія суддів відхиляє, оскільки наведені обставини стосуються розгляду спору по суті та не є предметом апеляційного перегляду в дані справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що п.2 ч.2 ст.49 ЦПК, який обмежує строк подання заяв суперечить ст.56 Конституції України, ст.22, ч.1 ст.1192, ст.1166, ст.623 ЦК, які мають вищу юридичну силу, у яких передбачено відшкодування упущеної виголи (шкоди, збитків) у повному обсязі, а не станом на час закінчення підготовчого засідання, не спростовують висновків суду щодо відсутності підстав для поновлення строку безпідставні.

Будь-яка суперечність відсутня, оскільки зміст частин 2 та 3 ст.49 ЦПК України якраз і полягає у забезпечені дотримання принципу рівності сторін у процесі та змагальності, як одних із основних засад цивільного судочинства (п.п.2,4 ч.2 ст.2 ЦПК). Уточнення та доповнення вимог не має відбуватися в постійному режимі, оскільки таке буде позбавляти права іншу сторону належно підготуватися та подати свої заперечення та докази і призведе до тяганини та порушення строків розгляду. Саме з урахуванням наведених принципів законодавець чітко обмежив як строки уточнення, збільшення вимог або зміни підстав і предмету позову, так і строки подачі відповідачем зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що є виключні правові проблеми, неузгодженість законодавства, зокрема п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, ч.3 ст.49 ЦПК України, якою керувався суд, ухвалюючи ухвалу, суперечить імперативній вимозі відшкодовувати упущену вигоду в повному обсязі; відшкодування відбудеться станом на час подачі заяви про зміну ціни

- 7 -

позову, а не на час постановления судом рішення по суті справи, оскільки у її ситуації закриття підготовчого засідання і постановления судом рішення по суті не відбулося в один день, а суд розглядає справи в межах заявлених вимог, тобто має бути вимога про розмір відшкодування на час (термін, день) ухвалення рішення судом по суті справи необгрунтовані та грунтуються на власному тлумаченні позивачкою правових норм, які є необгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що має місце упереджене ставлення судді до позивачки бездоказові, жодних об`єктивних доказів про таке позитвачкою не надано. Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що позивачка неодноразово заявляла відводи складу суду, які визнані необгрунтованими, і які в тому числі вирішувалися неодноразово іншими суддями цього ж суду.

Доводи скарги про те, що не враховані нові обставини, які відбулися після закриття підготовчого судового засідання 19 жовтня 2020 року, а посилання суду на рішення ЄСПЛ без зазначення конкретного рішення, а у заяві, яка має назву: «Заява про стягнення упущеної вигоди внаслідок порушення законодавства (ч.2 ст.22 ЦК України): зміна підстав позову, зміна (збільшення) ціни позову» є детально структуровано, згруповано, доведено підстави позову, є детально обгрунтовано та доведено предмет позову, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду про пропуск процесуальних строків подання заяв та відсутність підстав для їх поновлення.

При цьому апеляційний суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Аналіз змісту наведеної норми дає підстави для висновку, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача подати до суду певний процесуальний документ у встановлений законом строк.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому апеляційний суд відповідно до ст.89 ЦПК дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи про наявність поважних причин пропущення процесуального строку не є поважними та істотними, оскільки ніяким чином не перешкоджали позивачці незалежно від цих обставин подати відповідні заяви про уточнення збільшення чи зміну вимог у встановлений строк, зокрема протягом трьох років з моменту відкриття провадження.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у поновленні строку, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

Даючи оцінку доводам позивачки, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального

- 8 -

і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України ухвали суду першої інстанції про відмову поновити або продовжити пропущений процесуальний строкпісля їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційних судів за результатами такого переглядукасаційному оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст.259, 374, 379, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 29 листопада 2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: