Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.07.2022 Справа №607/6212/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливки Л.М.

секретаря судового засідання Крушельницької С.В.,

позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Гнатюк Діани Сергіївни, представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Іщук Костянтина Валентиновича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 пред`явила до суду позов до відповідача ОСОБА_2 , у якому просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 . За вказаною адресою разом із нею зареєстровані: ОСОБА_3 дочка, ОСОБА_2 зять, ОСОБА_4 внук, ОСОБА_5 правнук, ОСОБА_6 (внучка). При цьому, відповідач ОСОБА_2 у 2013 році виїхав за кордон, та з того часу на територію України не повертався. Таким чином, відповідач ОСОБА_2 понад вісім років, без поважних на те причин, не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , його речі та майно у помешканні відсутні, участі в оплаті комунальних послуг та здійсненні поточних ремонтів він не приймає. Разом із цим, позивачка вказує, що реєстрація відповідача у належній їй на праві власності квартирі порушує її права як власника даного житла. Посилаючись на наведене просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Іщука К.В. надійшов до суду відзив на позов, у якому заперечує проти позовних вимог, покликаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що не відповідають дійсності доводи позивачки про те, що відповідач ОСОБА_2 у 2013 році виїхав за кордон і на територію України не повертався, та 8 років, як не проживає у квартирі по АДРЕСА_2 . Так, ОСОБА_2 у 2013 році виграв Зелену карту із правом перебування у США на 10 років, а саме у період з 06 березня 2013 року по 19 березня 2023 року Протягом часу перебування у США відповідач неодноразово приїжджав в Україну та проживав саме у квартирі по АДРЕСА_2 . Один із попередніх періодів перебування відповідача в Україні у м. Тернополі є серпень-вересень 2019 року. У вказаний період відповідач з 15 серпня 2019 року по 22 серпня 2019 року перебував на стаціонарному лікуванні у Тернопільській комунальній міській лікарні №2, де йому була проведена операція. Крім того, 03 вересня 2019 року відповідач був присутнім на святкуванні весілля своєї дочки. Так, представник відповідача зазначає, що аналіз статті 407 ЦК України дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Відтак, представник відповідача вважає, що оскільки строк перебування ОСОБА_2 у США закінчується 19 березня 2023 року, а тому, перебування за кордоном є поважною причиною відсутності відповідача у квартирі по АДРЕСА_2 . Крім того, зазначає, що періодичність приїзду в Україну та проживання відповідача за місцем реєстрації, повному обсязі спростовує доводи позивача. За вказаних обставин просив відмовити у задоволенні позову.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Гнатюк Д.С. подала до суду відзив на позов, у якому зазначила, що шлюб між її дочкою ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 30 липня 2021 року, відповідач тепер не є членом сім`ї. Таким чином, відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивачки, постійно не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 і не веде спільного господарство разом із власницею житлового приміщення. Отже, відповідач є колишнім членом сім`ї власника житла, за місцем реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 , не проживає понад рік, не здійснює жодних витрат на утримання житла він не несе, договору щодо права користування кімнатою між власником квартири та відповідачем не укладався. Крім цього, відповідач є власником будинку, який він купив у 2018 pоці у штаті ОСОБА_7 ( АДРЕСА_3 ). Також, позивачка стверджує, що під час приїзду у 2019 році відповідач не проживав за місцем реєстрації у належній їй на праві власності квартирі. За припущенням позивачки, можливо, відповідач проживав у селі Вигода, Житомирської області в будинку своїх батьків. Окрім цього, відповідач ОСОБА_2 отримував Наказ від суду США, який забороняє контактувати і наближатися до дочки і колишньої дружини через його агресивну поведінку. За вказаних обставин, покликаючись на те, що відповідач протягом тривалого часу не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , усі комунальні послуги позивачка сплачує самостійно, а також догляд за квартирою та підтримання її в належному стані здійснює виключно за власні кошти, просила позов задовольнити.

03 вересня 2021 року судом закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Гнатюк Д.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Іщук К.В. у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позов.

Судом установлено:

Згідно договору купівлі-продажу від 21 квітня 2003 року, укладеного між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які діють від свого імені та від імені їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (Продавці) та ОСОБА_1 (Покупець), посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І., ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які діють від свого імені та від імені їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 продали, а ОСОБА_1 купила належну Продавцям чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до Реєстраційного напису на право встановлювальному документі, вчиненого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована міським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_1 та записана в реєстрову книгу №107 за реєстровим написом №36064 від 25 квітня 2003 року.

Відповідно до довідки №1601, виданої 25 травня 2016 року ДП «Фаворит 3», ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , разом із нею за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_3 дочка, ОСОБА_2 зять, ОСОБА_4 онук, ОСОБА_6 онука, ОСОБА_5 правнук.

Вказане підтверджується Будинковою книгою для прописки громадян, які проживають у будинку АДРЕСА_2 .

Згідно Акту перевірки паспортного режиму по АДРЕСА_2 , складеного комісією паспортистів ДП «Фаворит-2» та майстром дільниці у присутності свідків-сусідів, затвердженого директором ДП «Фаворит-2», ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але на час перевірки відсутній. Згідно опитування сусідів, ОСОБА_2 дійсно не проживає по АДРЕСА_2 .

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2021 року, ухваленого у цивільній справі №607/6680/21, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до викладених у відзиві на позов обставин, відповідач у 2013 році відповідач ОСОБА_2 виїхав у Сполучені Штати Америки на підставі Зеленої карти, що надає дозвіл на проживання у США. Вказане стверджується долученою представником відповідача копією Зеленої карти (United States Permanent Resident Card), у якій зазначено дату її видачі 06 березня 2013 року та строк її дії 19 березня 2023 року (а.с.44).

Як убачається із перекладу з англійської на українську мову, інформації Гейтвей Центру допомоги, яка надається при домашньому насильстві, що знаходиться у місті Портленд, Орегон 97216, США, від 24 травня 2021 року, ОСОБА_14 отримала допомогу у ОСОБА_15 , який надає допомогу при домашньому насильстві, в серпні та жовтні 2013 року та в червні 2019 року. ОСОБА_14 та її дочка ОСОБА_16 зазнали домашнього насильства від чоловіка ОСОБА_17 , батька ОСОБА_18 (а.с.76).

Також, із долученого перекладу із англійської на українську мову Витягу реєстру подій у справі №130868798 за заявою ОСОБА_19 про попередження насилля у домашніх відносинах, 14 серпня 2013 року судом м. Малтнома винесено рішення відносно ОСОБА_20 про обмеження для попередження насилля. (а.с.73)

Із перекладу з англійської на українську мову Витягу, виданого Амереканською асоціацією прав власності на землю (ALTA), убачається, що ОСОБА_21 та ОСОБА_14 набули у власність земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , книга 171, стор.200, округ Спатенберг, ОСОБА_7 (а.с.62).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_22 вказала, що є сусідкою позивачки ОСОБА_1 , проживає із нею на одній сходовій клітці та знайома із її колишнім зятем ОСОБА_23 . Зазначила, що відповідач проживав у квартирі позивачки з 2007 року по 2013 рік. Після того, як у 2013 року ОСОБА_24 виїхав у Сполучені Штати Америки у будинку його більше не бачили.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першої статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

При цьому, таких домовленостей між сторонами спору не існувало.

У п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

При розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла.

З урахуванням того, що позивачка ОСОБА_1 є власницею квартири, а відповідач є її колишнім зятем (колишнім чоловіком дочки, шлюб між якими розірвано), який зареєстрований у даній квартирі, слід застосувати положення ст. 405 ЦК України.

Наведена позиція узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема з позицією, викладеною у постанові від 10 травня 2018 року у справі № 509/1916/16-ц.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_24 , будучи зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_1 , не проживає у вказаному помешканні з 2013 року, його речі та майно там відсутні, участі у сплаті комунальних послуг з утримання квартири не приймає.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підтвердження своїх доводів про відсутність підстав для задоволення позову, представник відповідача надав виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого), виданої 22 серпня 2019 року КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2», з якої убачається, що ОСОБА_24 перебував на стаціонарному лікуванні з 15 серпня 2019 року по 22 серпня 2019 року, під час якого йому було проведено оперативне втручання.

Проте, суд критично сприймає доводи відповідача та його представника стосовно того, що факт приїзду відповідача в Україну у серпні 2019 року на весіллі дочки та перебування його на стаціонарному лікуванні з 15 серпня 2019 року по 22 серпня 2019 року у КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» свідчить про те, що у вказаний період відповідач проживав за місцем своєї реєстрації у належній позивачці квартирі АДРЕСА_1 , оскільки жодних доказів на підтвердження факту проживання відповідача у вказаний період у квартирі АДРЕСА_1 стороною відповідача суду не надано.

Також не приймає до уваги долучену представником відповідача копію світлини на якій зображено відповідача та інших людей у будівлі церкви, як таку, що не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту проживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 .

Крім цього, суд вважає неспроможними доводи представника відповідача про те, що проживання відповідача у Сполучених Штатах Америки із 2013 року є поважною причиною його відсутності за місцем реєстрації, оскільки відповідач вправі самостійно приймати рішення щодо вибору свого місця проживання, доказів на підтвердження того, що проживання відповідача у Сполучених Штатах Америки зумовлене обставинами, які не залежать від волі відповідача суду не надано. А також не надано доказів щодо наявності домовленості між відповідачем ОСОБА_2 і власницею житла позивачкою ОСОБА_1 з приводу його відсутності за місцем проживання понад один рік.

Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача, а тому позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 є підставними та підлягають до задоволення.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстрації місця проживання, оскільки, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, є безпосередньою підставою для внесення відповідних відомостей до реєстраційного обліку органом реєстрації.

За вказаних обставин, Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення із відповідача на користь позивачки слід сплатити 908 гривень судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 141 , 259, 263, 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного тексту рішення суду 29 липня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса місця проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_24 , зареєстрована адреса місця проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка