Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2022 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 р. Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі за текстом АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом, який мотивований тим, що ОСОБА_1 15.09.2010 року підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, чим підтвердила згоду на те, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Заявою відповідача підтверджено, що він ознайомлений з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та витягом з «Тарифів» в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

За умовами Договору Банк надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач своє зобов`язання щодо повернення витраченої частини кредитного ліміту щомісячними платежами не виконав, а відтак, станом на 10.01.2022 р. у відповідача наявна заборгованість перед банком у розмірі 63387,79 грн., яка складається з такого:

- 51165,54 грн. заборгованість за тілом кредитом, в т.ч. 51165,54 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 12222,25 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Посилаючись на приписи ст.509, 525, 526, 527, 530, 610, 611, 625, 1050,1054 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 63387,79 грн. та судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2481 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи призначено без виклику сторін.

Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказав, що не визнає позовні вимоги, мотивуючи це тим, що позивач передчасно звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, оскільки будь-яких вимог про повернення заборгованості за кредитом не направляв, іншим чином про дострокове повернення кредитних коштів не повідомляв. Матеріали справи не містять підпису відповідача про погодження даних умов кредитування на тих умовах і правилах надання банківських послуг на які посилається позивач. Також зазначає, що у заяві позичальника від 15.09.2010 процентна ставка не зазначена, також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки. Зазначає, що будь-яку відсоткову ставку за користування кредитними коштами відповідач не погоджував. Додатково зазначає, що матеріали справи не містять будь-якої заяви відповідача про отримання кредитних карт, за якою на думку банку утворилась заборгованість. Окрім того вказує, що банком виконаний невірно розрахунок заборгованості за кредитом. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому надані додаткові пояснення та зазначено, що відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав на підставі чого просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Як передбачено ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних правовідносин є, зокрема, правочини.

Судом встановлено, що між сторонами існують кредитні правовідносини.

З матеріалів справи встановлено, що 15.09.2010 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем була підписана Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», відповідно до цієї Анкети-заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок. Відповідно до вказаної анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомлений та згодний, які надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

14.06.2018 відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується статутом.

Крім цього, ОСОБА_1 також підписала довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, з якої вбачається розмір базової % ставки в місяць, яка становить 3%, а також розмір щомісячних платежів, які становлять 7% від заборгованості.

Відповідачу в період з 2011 по 2020 рік надавались кредитні картки, остання з терміном дії до 01/24 року, що стверджується відповідною довідкою, наявної в матеріалах справи.

Згідно із довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 , останній збільшував до 50000 грн..

Позивач зазначає, що відповідач, підписавши заяву підтвердив свою згоду на те, що підписана заява, разом «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає договір про надання банківських послуг та підписавши довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, підтвердив на ознайомлення з такими умовами.

На підтвердження своїх вимог позивач до матеріалів позовної заяви надав витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів, розрахунок заборгованості за договором станом на 10.01.2022 року, випискою з особового рахунку.

Як убачається з копій вказаних вище документів, лише анкета-заява позичальника та довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду містять підпис відповідача.

З наданої позивачем виписки з рахунку вбачається, що відповідач користувався карткою, разом з тим, не виконав своїх зобов`язань по поверненню кредиту в повному обсязі.

При цьому, суд не приймає до уваги долучений позивачем розрахунок заборгованості, оскільки такий не є допустимим.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 цього Кодексу передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №140131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження №6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, крім виписки та розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг, як невід`ємну частину кредитного договору.

Умовами та Правилами надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог визначено, в тому числі: порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату процентів нарахованих за період користування кредитом процентів, визначено права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

Тобто, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У вказаній постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) суд зазначає, що наявність у справах неоднакових редакцій та положень Умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що їй не було видано кредитну картку, за якою утворилась заборгованість, адже, як вбачається з виписки з особового рахунку АТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 кредит, а остання періодично користувалась ним.

Зокрема, суд також враховує правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду викладену у постанові від 10.04.2019 року по справі № 356/1635/16-ц, де дійшов висновку, що висновок суду апеляційної інстанції про недоведеність факту отримання відповідачем платіжної картки із встановленим лімітом кредитування та отримання позичальником кредитних коштів, а також про відсутність кредитних правовідносин між сторонами не може вважатись обґрунтованим, оскільки не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

У довідці про умови кредитування, яка містить підпис відповідача, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі 3 % на місяць.

В той же час, у підписаній відповідачем анкеті-заяві та довідці про умови кредитування не зазначені умови та порядок зміни відсоткової ставки, порядок та умови збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань та з виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що позивач збільшив ставку процентів до 3,6%, які стягувались з відповідача.

Будь-яких доказів про те, що банк повідомляв відповідача про зміну (збільшення) процентної ставки та у будь-якій формі погодження за сплату таких процентів матеріали справи не містять.

Іншого належного розрахунку заборгованості за відсотками, який би відповідав обумовленими сторонами умовами кредитування, позивачем не долучено, відтак, суд приходить до висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» не доведено правомірності нарахування процентів за користування кредитом у визначеному розмірі.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

З виписки по рахунку відповідача вбачається, що останній користувався відкритим картковим рахунком, загальна сума витрачених ним коштів перевищує встановлений ліміт, внаслідок чого виникла заборгованість за тілом кредиту.

При цьому, суд не приймає до уваги викладені відповідачем у відзиві твердження, оскільки, з анкети-заяви, довідки про зміну (збільшення) кредитного ліміту, виписки з особового рахунку вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 кредит, а остання його не повернула, відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, що складається зокрема із заборгованості за простроченим тілом кредиту підлягають задоволенню.

На спростування вказаних обставин, відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки задоволено 80,71 % позову (51165,54 грн. : 63387,79 грн. х 100%), а сплачено 3525,34 грн. судового збору, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 2002,41 грн. судових витрат (80,71 % х 2481 грн. : 100%).

Керуючись ст.ст.11, 509, 526, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 265, 274-275, 279, 353, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору № б/н від 15.09.2010 р. у розмірі 51165,54 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» витрати по оплаті судового збору у розмірі 2002,41 грн.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України,зазначаються наступні відомості:

Позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк», 01001 м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.А.Галущенко