БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1429/22
Провадження № 2/497/477/22
Ухвала

про залишення позовної заяви без руху

"08" серпня 2022 р. суддя Болградського районного суду Одеської області Кравцова Алла Валентинівна, ознайомившись у приміщенні суду в м.Болград з матеріалами цивільної справи за позовом адвоката Розенбойма Юрія Олександровича в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИЛА:

03.08.2022 року з адвокат Розенбойм Ю.О. від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Справа підсудна Болградському районному суду Одеської області, проте позовна заява не відповідає вимогам ст.175ч.3п.п.2,4-10 та ч.5ст.177 ЦПК України і підлягає залишенню без руху.

Як вбачається з позовної заяви, вона підписана представником позивача - адвокатом Резонбоймом Ю.О., але до позову не додано договору між адвокатом та позивачем або довіреності, згідно яких позивач особисто довіряє представнику представляти свої особисті інтереси у суді стосовно розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст.175 ЦПК України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Водночас, відповідно до положень ч.1ст.14 Сімейного кодексу України сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Згідно з вимогами ч.1ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Ст.56ч.4 СК України визначає, що примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 та 6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Тому суд, у даному випадку, враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, надані у п.15 постанови №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», - згідно якого сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються. Отже, волевиявлення особи, щодо розірвання шлюбу - є її індивідуальним бажанням, що залежить від обставин, які склалися під час спільного проживання у шлюбі і має виражатися самостійно у певних діях, зокрема, щодо реєстрації шлюбу та подання позову про розірвання шлюбу. Тобто, право на подачу позову про розірвання шлюбу є особистим правом подружжя та не підлягає передорученню.

Однак, Верховний Суд Постановою у складі колегії суддів 1-ї судової палати КЦС від 09.07.2021р. (справа №607/10879/20), визначив, що в разі, якщо до позовної заяви додано ордер на представництво інтересів позивача та копію договору про надання правової допомоги відповідно до якого адвокат має право складати, підписувати та подавати за дорученням клієнта скарги, заяви, клопотання, у тому числі - позовні заяви, відзиви, заперечення... тощо, - це свідчить про наявність належних повноважень в адвоката на надання правової допомоги, якому надано всі процесуальні права та обов`язки визначені для позивача.

Ст.ст.237,238 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до змісту чинного законодавства може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Ч.4ст.62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката, як представника, - підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", а, згідно зі ст.26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Однак, з наведеного вище нормативного регулювання предмету та підстав позову вбачається, що адвокат, як представник особи, яка звертається до суду з питанням про розірвання шлюбу, для підтвердження своїх повноважень учасника справи має надати суду договір про надання правової допомоги і підтверджує правомочність адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта, з якого має вбачатися воля позивача на розірвання шлюбу.

Тому суд дійшов висновку, що, оскільки до позову адвоката не додано договору про надання правової допомоги, - позовну заяву від імені позивача в частині вимог про розірвання шлюбу подано неналежною особою, - щодо якої суду не надано доказів особистого волевиявлення позивача щодо розірвання шлюбу та щодо надання таких повноважень саме заявнику.

Крім того, в якості роз`яснення: згідно ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлено протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, якщо один з подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину щодо другого з подружжя або дитини. Вказане обмеження стосується як чоловіка, так і дружини, включаючи випадки, коли дитина народилася мертвою або померла до досягнення нею одного року. Адже, встановивши зазначені обставини - щодо наявності вагітності дружини та дитини віком до одного року, - суддя має відмовити у відкритті провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, а якщо воно було відкрито, припиняє провадження у справі. Ухвали такого роду не є перепоною для повторного звернення до суду з тих самих підстав у зв`язку зі зміною обставин, згаданих у вказаній нормі. В якості роз`яснення: позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено протягом вагітності дружини, лише в разі, якщо батьківство зачатої дитини визнано іншою особою, а також до досягнення дитиною одного року за умови, якщо батьківство щодо неї визнано іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини (ст. 110 СК України).

Таким чином, встановивши відсутність усіх вище перелічених складових для відкриття провадження, суд дійшов висновку, що позовна заява містить певні недоліки, які позивачем мають бути усунені для відкриття провадження у справі і її розгляду у розумні строки на підставі доказів і відомостей, достатніх для ухвалення судом повного, об`єктивного і справедливого рішення, а саме, уданому випадку, - позивачу слід до позову додати певні відомості та оригінал договору з клієнтом чи його копію, яка має бути завірена належним чином.

Відповідно до ч.1ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175,177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків позову, який не може перевищувати 10 днів.

Керуючись ст. ст.95,175,177, 185 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Залишити без руху позов адвоката Розенбойма Юрія Олександровича від імені і в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Роз`яснити позивачу, що в разі неусунення у встановлений строк недоліків, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатись неподаною і повернута позивачу, що не є перешкодою для звернення до суду з цією ж заявою після усунення зазначених недоліків.

Запропонувати позивачу разом з усуненням недоліків позову надати суду, на його розсуд, інші докази на підтвердження відомостей, зазначених ним в позові, - що можуть мати суттєве значення для ухвалення судом законного та об`єктивного рішення у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає, та відповідно до ст.261 ЦПК України набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Суддя А.В. Кравцова