Постанова

Іменем України

04 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 335/8515/20

провадження № 61-18918св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство «Укрпошта»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя, у складі судді

Геєць Ю. В., від 09 березня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Полякова О. З., Крилової О. В., Кухаря С. В., від 17 червня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства «Укрпошта» (далі - АТ «Укрпошта») про захист прав споживача, визнання дій та бездіяльності неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 11 та 13 квітня 2020 року ним були направлені скарги на електронну адресу АТ «Укрпошта» з проханням надати ключі від домофону поштарю, оскільки при доставці кореспонденції, той дзвонить у домофон будь-якої квартири, чим доставляє незручності йому та сусідам.

Однак його численні звернення залишені без відповіді або відповіді надходять з формальними відписками.

Так, на електронний лист від 13 квітня 2020 року надійшла відповідь

АТ «Укрпошта», що позивач має сфотографувати своє письмове звернення з підписом і надіслати фото гарної якості для отримання відповіді, що не передбачено Законом України «Про звернення громадян».

В контакт-центрі АТ «Укрпошта» було прийнято його звернення і записано на прийом без дати. Проте в подальшому його на прийом не запросили. Згодом з офіційного сайту АТ «Укрпошта» він дізнався, що в період карантину особистий прийом громадян взагалі не проводиться. Вважав, що його навмисно ввели в оману, записали на прийом, який не ведеться, у зв`язку із чим подав усні звернення №№ 3327208, 3326699, 3326678 через контакт-центр, однак відповіді не отримав.

06 травня 2020 року звернувся із письмовою заявою до АТ «Укрпошта», в якій просив надати відповіді на всі його заяви та притягнути до відповідальності осіб, винних в бездіяльності.

Крім того, 10 червня 2020 року банк CREDIT AGRICOLE UKRAINE направив йому рекомендований лист, який 12 червня 2020 року прибув до відділення АТ «Укрпошта» № 5 по пр. Соборному, 133 в м. Запоріжжя. 14 липня

2020 року зазначений лист було повернуто без вручення за зворотною адресою. Причини невручення йому не відомі.

Також 04 вересня 2020 року Запорізьке державне підприємство «Радіоприлад» направило позивачу рекомендований лист, який 05 вересня 2020 року прибув до вищевказаного відділення відповідача, проте,

05 жовтня 2020 року лист було повернуто без вручення за зворотною адресою. Причина повернення: «За закінченням терміну зберігання».

ОСОБА_1 стверджував, що повідомлень про находження вказаних рекомендованих листів йому не надходило, поштар листів додому не приносив, від отримання кореспонденції він не відмовлявся.

Посилаючись на викладене та остаточно сформулювавши позовні вимоги, просив суд:

- визнати бездіяльність АТ «Укрпошта» щодо ненадання відповіді на усні звернення за реєстраційними №№ 3326589, 3327208, 3326699, 3326678, на електронні звернення від 11 та 13 квітня 2020 року, на письмове звернення від 06 травня 2020 року неправомірною;

- визнати дії АТ «Укрпошта» щодо вимог оформлення письмового звернення, викладеного в листі відповідача від 05 травня 2020 року неправомірними;

- визнати бездіяльність відповідача щодо невручення поштової кореспонденції з банку CREDIT AGRICOLE UKRAINE від 12 червня 2020 року та із Запорізького державного підприємства «Радіоприбор» від 04 вересня 2020 року неправомірною;

- зобов`язати АТ «Укрпошта» надати відповідь по всіх пунктах, викладених в заяві ОСОБА_1 від 06 травня 2020 року та в заявах, що направлені на електронну пошту відповідача 11 та 13 квітня 2020 року;

- постановити окремі ухвали про притягнення до відповідальності осіб винних в бездіяльності та протиправних діях, а саме: за несвоєчасне забезпечення доступу поштарів для вручення кореспонденції, за невручення кореспонденції, за ненадання відповіді на його звернення.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 17 червня 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано бездіяльність АТ «Укрпошта» щодо ненадання відповіді на електронні звернення ОСОБА_1 від 11 та 13 квітня 2020 року - неправомірною.

Визнано бездіяльність АТ «Укрпошта» щодо ненадання відповіді на письмове звернення ОСОБА_1 від 06 травня 2020 року - неправомірною.

Визнано бездіяльність АТ «Укрпошта» щодо невручення ОСОБА_1 поштової кореспонденції з банку CREDIT AGRICOLE UKRAINE від 12 червня 2020 року та із Запорізького державного підприємства «Радіоприбор»

від 04 вересня 2020 року - неправомірною.

Зобов`язано АТ «Укрпошта» надати відповідь по всіх пунктах, викладених в заяві ОСОБА_1 від 06 травня 2020 року та в заявах, що направлені на електронну пошту відповідача 11 та 13 квітня 2020 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що

ОСОБА_1 всупереч положенням Закону України «Про звернення громадян» не отримав відповіді на звернення від 11 та 13 квітня 2020 року та від 06 травня 2020 року, а відповідь відповідача від 05 травня 2020 року за своїм змістом не відповідає вимогам вказаного Закону.

Також АТ «Укрпошта» не довело, що вручення ОСОБА_1 рекомендованих листів банку від 12 червня 2020 року та підприємства «Радіоприлад»

від 04 вересня 2020 року не відбулося із поважних причин.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльності АТ «Укрпошта» щодо ненадання відповіді на усні звернення позивача за реєстраційними №№ 3326589, 3327208, 3326699, 3326678 з приводу запису на особистий прийом, суд виходив з недоведеності зазначених обставин, оскільки на сайті АТ «Укрпошта» розміщено повідомлення про те, що у зв`язку з оголошенням в Україні карантину тимчасово зупиняється проведення особистого прийому громадян. Факт обізнаності з вказаним повідомленням позивачем не спростовано.

Крім того, суди вважали, що відсутні підстави для постановлення окремих ухвал та стягнення із АТ «Укрпошта» грошових коштів в сумі 72 грн, які позивач вважав судовими витратами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

18 листопада 2021 рокуОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 червня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано її матеріали із районного суду.

У січні 2022 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Зазначає, що просив суд визнати неправомірною бездіяльність

АТ «Укрпошта» щодо ненадання відповіді на усні звернення за реєстраційними №№ 3326589, 3327208, 3326699, 3326678 не з підстав необізнаності про скасування особистого прийому, а з підстав введення його в оману через те, що його записали на особистий прийом, який насправді не провадився.

Апеляційний суд безпідставно зазначив, що він не надав доказів на підтвердження того, що звертався до контакт-центру АТ «Укрпошта», дати та змісту таких звернень, оскільки відповідач не заперечує цих обставин.

Відмову в постановлені окремих ухвал вважає помилковою, оскільки позов задоволено частково і бездіяльність відповідача визнано неправомірною, що свідчить про наявність підстав для постановлення окремої ухвали відповідно до частини першої статті 262 ЦПК України.

Також вважає, що судами неправильно вирішено питання про судові витрати в сумі 72 грн.

Касаційна скарга не містить доводів щодо оскарження судових рішень в частині задоволених позовних вимог, а тому в цій частині справа Верховним Судом не переглядається.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У відзиві, поданому в січні 2022 року, АТ «Укрпошта»,посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Звертає увагу, що зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач через контакт-центрАТ «Укрпошта» намагався записатись на особистий прийом, проте на сайті товариства наявне оголошення про тимчасове зупинення особистого прийому громадян, у зв`язку із запровадженням карантину, а дата та час прийому позивачу не призначались.

Фактичні обставини справи встановлені судами

Позивач мешкає у м. Запоріжжя та є споживачем послуг, які надає

АТ «Укрпошта».

ОСОБА_1 неодноразово звертався з усними та письмовими зверненнями до АТ «Укрпошта» та її Запорізької регіональної дирекції, з метою отримання інформації у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» та зі скаргами на дії (бездіяльність) працівників відповідача.

Зокрема 11 та 13 квітня 2020 року позивач направляв скарги на електронну адресу АТ «Укрпошта» щодо видачі поштарю ключів від домофону, а також звертався у контакт-центр АТ «Укрпошта», де його звернення були зареєстровані за №№ 3326589, 3327208, 3326699, 3326678.

На офіційному сайті АТ «Укрпошта» розміщене повідомлення про те, що в період карантину особистий прийом громадян не провадиться.

06 травня 2020 року позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача АТ «Укрпошта», в якій просив надати відповіді на всі його заяви та притягнути до відповідальності осіб, винних в бездіяльності.

10 червня 2020 року банк CREDIT AGRICOLE UKRAINE направив позивачу рекомендований лист, який 12 червня 2020 року прибув у Запорізьку регіональну дирекцію АТ «Укрпошта» до відділення № 5 по пр. Соборному, 133 в м. Запоріжжя та 14 липня 2020 року був повернутий без вручення.

04 вересня 2020 року Запорізьке державне підприємство «Радіоприлад» направило позивачу рекомендований лист, який 05 вересня 2020 року прибув у Запорізьку регіональну дирекцію АТ «Укрпошта» до відділення № 5 по пр. Соборному, 133 в м. Запоріжжя та 05 жовтня 2020 року був повернутий без вручення із причини: «За закінченням терміну зберігання».

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян»громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Приписами статті 5 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні «гарячі лінії» та записується (реєструється) посадовою особою.

За змістом статті 22 Закону України «Про звернення громадян» керівники та інші посадові особи органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян зобов`язані проводити особистий прийом громадян. Прийом проводиться регулярно у встановлені дні та години, у зручний для громадян час, за місцем їх роботи і проживання. Графіки прийому доводяться до відома громадян. Порядок прийому громадян в органах державної влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, об`єднаннях громадян визначається їх керівниками.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 зазначав, що в контакт-центрі

АТ «Укрпошта» було прийнято його усне звернення (реєстраційний

№ 3326589) та записано на прийом без дати. Однак, на прийом його не запросили. Згодом ОСОБА_1 дізнався, що в період карантину особистий прийом громадян відповідачем не ведеться. Вказані дії позивач розцінив як навмисне введення в оману, у зв`язку із чим подав усні звернення через контакт-центр (реєстраційні №№ 3327208, 3326699, 3326678), відповіді на які не отримав.

Суд першої інстанції, встановивши, що відповідачем не здійснювався особистий прийом громадян, про що на сайті АТ «Укрпошта» розміщено відповідне повідомлення з посиланням на запроваджений в Україні карантин, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Апеляційний суд також обґрунтовано вказав на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження змісту усних звернень.

При цьому відповідач заперечував факт запису позивача на прийом, вказуючи, що у такому разі йому мали визначити конкретну дату та час, чого зроблено не було.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Згідно з частиною першою статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Разом із тим постановлення окремої ухвали не є обов`язком суду у

будь-якому випадку задоволення позову.

Суди попередніх інстанцій не вбачали підстав для постановлення окремих ухвал у розглядуваній справі і Верховний Суд погоджується з їх висновками.

Питання про судові витрати вирішено судами у відповідності до вимог статей 133, 141 ЦПК України.

За таких обставин, Верховний Суд, переглядаючи у касаційному порядку оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду, оскільки суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини, які мають значення для її вирішення, ухвалили судові рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411

ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя

від 09 березня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду

від 17 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта