Справа № 189/1538/21

Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.08.2022 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Степанової О.С.

при секретарі Комеристій І.А.

за участю представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на підставі ордера про надання правничої допомоги від 27.07.2022 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,-

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, який було уточнено. Позов мотивований тим, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області 23.02.2012 року винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на утримання трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліментів в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах виданого Ізмаїльським відділом державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області №54633 від 25.10.2021 року - заборгованість зі сплати аліментів боржника ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 по виконавчому листу №2-НІ510/150/12 від 23.02.2012 року становить 99980,90 грн. У зв`язку з чим, просить суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2015 року по 03 листопада 2021 року в розмірі 1351130,00 грн.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 позов підтримала, посилаючись на обставини викладені в ньому, просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача телефонограмою повідомив суд про розгляд справи за його відсутності. Позов не визнає. В наданих поясненнях зазначив, що відповідачем своєчасно та у повному обсязі перераховувались аліменти на користь ОСОБА_1 . Однак, ОСОБА_1 змінила місце свого проживання, не повідомивши про це ані ОСОБА_3 , ані державну виконавчу службу. Так само, не були відомі й платіжні реквізити вказаної особи. ОСОБА_3 був змушений сплачувати аліменти на розрахунковий рахунок Ізмаїльського ВДВС. У зв`язку з тим, що у державної виконавчої служби не було зв`язку із позивачкою, грошові кошти зібрались на рахунку, а реквізитів для подальшою перерахування на користь стягувача у ДВС не було. На прохання державного виконавця, ОСОБА_3 було відкрито особистий рахунок в банку та написано заяву про перерахування грошових коштів, вже сплачених ним в якості аліментів, на такий рахунок відповідача. Потім, Ізмаїльський відділ ДВС, незважаючи на наявність заборгованості, повернув грошові кошти відповідачеві. Вважає, що відсутні підстави для нарахування пені, у зв`язку із відсутністю вини відповідача у виникненні заборгованості. Станом на 31.12.2021 року ОСОБА_3 погасив у повному обсязі заборгованість перед позивачкою, у зв`язку з чим, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Суд, заслухавши представника позивачки, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 6,7,8,9).

Судовим наказом Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2012 року, стягуються з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.01.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 21.10.2021 року (а.с.11) вбачається, що загальний розмір заборгованості станом на 30.09.2021 року становить 99 980,90 грн.

14.12.2021 року, 17.12.2021 року, 20.12.2021 року, 21.12.2021 року державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гирус О.С. при примусовому виконанні судового наказу було вилучено готівкові кошти у боржника ОСОБА_3 в розмірі 11 750,00 грн., 49 000,00 грн., 31 815,00 грн., 3 000,00 грн., що підтверджується актами вилучення у боржника готівки (а.с. 48-51).

З довідки Ізмаїльського відділу ДВС в Ізмаїльському районі Одеської області №1/61209906 від 11.01.2022 року вбачається, що станом на 31.12.2021 року заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_3 відсутня (а.с. 52).

Судом також встановлено, що згідно копій виконавчого провадження №61209906, на підставі заяви ОСОБА_1 від 07.02.2020 року, державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гирус О.С. 07.02.2020 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2012 року.

Як вбачається з матеріалів вказаного провадження відповідачем ОСОБА_3 перераховувались аліменти на розрахунковий рахунок Ізмаїльського ВДВС, так як реквізити для подальшого перерахування аліментів на користь ОСОБА_1 були невідомі, у зв`язку з тим, що остання змінила місце свого фактичного проживання, не повідомивши про це ні ОСОБА_3 , ні державну виконавчу службу, у зв`язку з чим утворилась заборгованість (а.с. 63-147).

Так, за ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Стаття 71 ЗУ «Про виконавче провадження» визначає порядок стягнення виконавцем аліментів.

Об`єднана палата КЦС ВС в справі № 661/905/19 від 14.02.2020 дійшла висновку, що стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. В такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено, що відсутня винна поведінка відповідача ОСОБА_3 щодо несплати заборгованості по аліментах, оскільки відповідач не ухилявся від виконання обов`язків по утриманню дітей, тобто ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як платник аліментів, довів, що вживав всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання. Заборгованість по сплаті аліментів виникла в результаті відсутності адреси місця проживання позивачки ОСОБА_1 та реквізитів рахунку, щодо перерахування аліментів, тому заборгованість по аліментах виникла з незалежних від нього причин, що також свідчить про відсутність в нього умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах.

Також суд приймає до уваги, що відповідачем була сплачена в повному обсязі заборгованість по аліментах.

Доказів того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла внаслідок умисних дій (бездіяльності) відповідача ОСОБА_3 позивачкою ОСОБА_1 суду надано не було.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заборгованість яка виникла в розумінні частини 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, виникла не з його вини, позов про стягнення пені за прострочення сплати аліментів не підлягає задоволенню, у зв`язку з його необґрунтованістю.

Судові витрати вирішити відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 196 СК України, ст.ст. 2,4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263 265 ЦПК, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.08.2022 року.

Суддя: О.С. Степанова

02.08.2022