Справа № 446/2753/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.01.2022 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Самсін М. Л.
секретаря судового засідання Груба Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янка-Бузька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: с. Хренів Львівського району Львівської області) до Новояричівської селищної ради (місцезнаходження: смт. Новий Яричів, пл. Єдності, 22 Кам"янка-Бузького району Львівської області) про встановлення юридичного факту і визнання права власності на спадкове майно,
в с т а н о в и в:
Позивач подав до суду заяву, в якій просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 , який належав померлому ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на будівлі від 20.03.1989 року виданого на підставі рішення Кам`янка-Бузького районного виконкому № 15 від 19.10.1988 року, та зареєстрованого в реєстровій книзі під № 86; земельну ділянку, площею 0,7875 га, яка знаходиться на території Дідилівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства і яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 002375, виданого 04.01.2001 року на підставі рішення виконавчого комітету Дідилівської сільської ради від 27.10.2000 року № 66.
Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив і від нього не надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності.
На підставі ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі не повідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.
У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
За вимогами ст.ст. 328-330 ЦК України, право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону.
Судом встановлено, що що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який для позивача являвся дідом.
Згідно із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 57 років померла ОСОБА_3 , яка для позивача являлась бабцею, та рідною матір`ю для матері позивача ОСОБА_4 , про що 16.11.2016 року в книзі реєстрації смертей здійснено актовий запис за № 29.
Як вбачається з матеріалів справи, при житті ОСОБА_2 належало майно, а саме : житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на будівлі від 20.03.1989 року виданого на підставі рішення Кам`янка-Бузького районного виконкому № 15 від 19.10.1988 року, та зареєстрованого в реєстровій книзі під № 86; земельна ділянка, площею 0, 7875 га., яка знаходиться на території Дідилівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства і яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 002375, виданого 04.01.2001 року на підставі рішення виконавчого комітету Дідилівської сільської ради від 27.10.2000 року № 66
Як вбачається із свідоцтва про право власності на будівлі, вказаний будинок відносився до суспільної групи господарства «колгоспний двір».
Порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 року № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 року за № 5- 24/26 та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року № 69. За змістом цих Вказівок, суспільна група господарства «колгоспний двір» визначалась залежно від роду занять голови господарства. Оскільки мій прадід до виходу на пенсію працював у колишньому колгоспі, то вищезазначений житловий будинок відносився до суспільних господарств колгоспний двір.
Згідно запису погосподарської книги станом на 15.04.1991 року по АДРЕСА_1 у даному господарстві, були членами колгоспного двору та зареєстровані: ОСОБА_2 (голова двору), ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3 (дружина голови колгоспного двору), ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 (дочка голови колгоспного двору), ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 (онука).
Таким чином, відповідно до вимог законодавства, яким встановлювалось правоволодіння «колгоспним двором», вищезазначений житловий будинок належить по 1/4 частці: померлому ОСОБА_2 (голова двору). ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.
Як вбачається із довідки, виданої Дідилівським старостинським округом, 14.07.2021 року вбачається, що в АДРЕСА_1 на день смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним проживала, та була прописана його дружна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відтак майно, яке належало померлому ОСОБА_2 , а саме ј в житловому будинку по АДРЕСА_1 , а також земельна ділянку фактично прийняла його дружина ОСОБА_5 .
При житті ОСОБА_5 склала заповіт відповідно до якого житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 разом із господарськими будівлями та спорудами заповіла позивачу, що підтверджується копією заповіту зареєстрованого в реєстрі під № 114 посвідченого 21.09.2021 року.
Маючи на меті оформити право власності на спадкове майно, позивач звернувся до державного нотаріуса Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу, проте йому було відмолено, у зв`язку із тим що на момент звернення частки в майні колгоспного двору, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , не розподілено між його членами.
Згідно ст. 1261 ч.1 ст. 1266 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з батьків, який його пережив, та батьки. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові дідові, бабі, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Згідно ч.3 ст. 12, п.2 ч. 1 ст. 346 ЦК України особа може відмовитись від свого майнового права.
Право власності припиняється у разі відмови власника від права власності.
Відповідно до ч. 1.3 ст. 347 ЦК особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.
Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.
Так, згідно Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.
У п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.
Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Згідно ч. 4 ст.3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 133, 141, 258, 259, 263-265, 293, 315, 354 ЦПК України, суд -
Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 , який належав померлому ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на будівлі від 20.03.1989 року, виданого на підставі рішення Кам`янка-Бузького районного виконкому № 15 від 19.10.1988 року та зареєстрованого в реєстровій книзі під № 86.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на земельну ділянку, площею 0, 7875 га, яка знаходиться на території Дідилівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства і яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 002375, виданого 04.01.2001 року, на підставі рішення виконавчого комітету Дідилівської сільської ради від 27.10.2000 року № 66.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи
До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області.
Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: с. Хренів Львівського району Львівської області)
Відповідач: Новояричівська селищна рада (місцезнаходження: смт. Новий Яричів, пл. Єдності, 22 Кам"янка-Бузького району Львівської області)
Суддя : Самсін М.Л.