КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

01 серпня 2022 року м. Київ

Справа №824/13/22

Номер провадження № 22-ск/824/20/2022

Київський апеляційний суд в складі судді - Соколової В.В.,

за участю секретаря - Охневської Т.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву Приватної компанії з обмеженою відповідальністю ТНН ЛТД (Private Limited Company TNN LTD) про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово - промисловій палаті України від 29 жовтня 2021 року у справі №23/2021, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» до Приватної компанії з обмеженою відповідальністю ТНН ЛТД (Private Limited Company TNN LTD) про стягнення заборгованості та відшкодування витрат на сплату арбітражного збору,

В С Т А Н О В И В

В січні 2022 року Приватна компанія з обмеженою відповідальністю ТНН ЛТД (Private Limited Company TNN LTD) в особі представника - адвоката Гулеватого Ю.Ю. звернулась до суду з вказаною заявою, в якій просила:

§ повністю скасувати рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 жовтня 2021 року ухваленого у справі № 23/2021 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (Україна) до Приватної компанії з обмеженою відповідальністю ТНН ЛТД (Private Limited Company TNN LTD, Великобританія) про стягнення заборгованості та відшкодування витрат на сплату арбітражного збору;

§ стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» понесений ними судовий збір.

Заява мотивована тим, що рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 жовтня 2021 року позов ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» (Україна) до Приватної компанії з обмеженою відповідальністю ТНН ЛТД (Private Limited Company TNN LTD, Великобританія) про стягнення заборгованості за договором транспортування природного газу від 15 листопада 2019 року № задоволено частково.

Стягнуто з Приватної компанії з обмеженою відповідальністю ТНН ЛТД (PrivateLimited Company TNN LTD) на користь ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» 1590969,6 доларів США основного боргу (вартості послуги доступу до потужності), 149769,01 доларів США пені за порушення строків оплати послуги доступу до потужності, 46561,94 доларів США - 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання та 8567,88 доларів США на відшкодування витрат з оплати арбітражного збору. Всього стягнуто 1795868 (один мільйон сімсот дев`яносто п`ять тисяч вісімсот шістдесят вісім) доларів 43 центи США.

На думку заявника оспорюване рішення суперечить публічному порядку України, так як арбітражний суд виніс оспорюване рішення на підставі нікчемного правочину, оскільки була порушення процедура для укладення публічного договору, а саме Додатку № 1 від 26 березня 2020 року. Рішення арбітражного суду спрямоване на протиправне позбавлення права власності заявника, суперечить принципам розумності і справедливості. Оспорюване рішення суперечить енергетичній безпеці і незалежності України, оскільки воно заблокувало постачання природного газу по трансбалканських трубопроводах України і таким чином сприяє поглибленню енергетичної кризи. Відповідно вказане рішення суперечить фундаментальним суспільним, соціальним та економічним інтересам населення та держави. Оспорюване рішення ухвалено з грубим порушенням ст.41 Конституції України, оскільки воно санкціонувало неправомірний розподіл ТОВ «Оператор газотранспортних систем України» - об`єкта державної власності, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Оспорюване рішення порушує принцип незворотності дії законодавства України, що встановлений положеннями ст.58 Конституції України.

Крім того, склад суду, який виніс оскаржуване рішення не відповідав угоді сторін та Закону. А саме оспорюване рішення винесено арбітром, щодо незалежності і упередженості якого існують обґрунтовані сумніви, він мав конфлікт інтересів, міг перебувати під впливом приватних інтересів, що ним було приховано.

Арбітражна процедура також не відповідала угоді сторін та закону, так як судом грубо були порушені принципи рівності, диспозитивності та змагальності сторін.

Заявник вказує на те, що 19 листопада 2019 року сторони уклали договір, за яким ТОВ «Оператор газотранспортних систем України» зобов`язався транспортувати природний газ на умовах визначених в договорі та Кодексі газотранспортної системи, затвердженого Постановою Регулятора від 30 вересня 2015 року. Незважаючи на підписання договору, наприкінці 2019 року та у перших кварталах 2020 року фізичні поставки природного газу були через Молдову в напрямку України неможливі і транспортування газу у цей період не здійснювалось. 26 березня 2020 року між сторонами був підписаний додаток 1 до договору, який передбачив нібито розподіл річної потужності ГТС на 2019/2020 рік з 01 січня 2020 року по 30 вересня 2020 року. При цьому додаткова угода не передбачала фінансових зобов`язань заявника. Розблокування транспортування природного газу через Молдову відбулось лише у жовтня 2020 року. Однак ТОВ «оператор газотранспортних систем України» обмежив доступ заявника до бронювання потужності ГТС України на аукціонній платформі. Разом з тим, оспорюваним рішенням стягнута заборгованість за січень-лютий 2020 року на підставі Договору та Додатку № 1 від 26 березня 2020 року.

В судове засідання Приватна компанія з обмеженою відповідальністю ТНН ЛТД (Private Limited Company TNN LTD) свого представника не направили. Судове засідання неодноразово відкладалось з причини неявки представника заявника. 30 травня 2022 року та 27 червня 2022 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшли заяви Адвокатського об`єднання «Ей.Джи.Ей та партнери», в яких повідомляється про припинення представництва даним об`єднанням інтересів заявника. 05 липня 2022 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання, за підписом директора заявника В.Свириди, про відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю об`єктивної можливості з`явитись в судове засідання представника Гулеватого Ю.Ю. через введення в Україні воєнного стану.

Враховуючи те, що представник заявника Гулеватий Ю.Ю., є адвокатом АО «Ей.Джи.Ей та партнери» (т.1 а.с.46-53), яке повідомило про припинення представництва, а також що введення воєнного стану не припиняє /не зупиняє провадження у справах, що участь у розгляді справи можлива також дистанційна, проте такого клопотання заявлено не було, суд з урахуванням тривалості розгляду справи вважав, що наведені заявником обставини не є підставами для відкладення розгляду справи. В матеріалах справи наявні письмові пояснення сторін, наведені їх правові позиції, а тому неявка представника заявника не є такою, що унеможливлює розгляд справи.

Представник ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» - Панченко Ю.В. в судовому засіданні заперечував проти доводів заяви Приватної компанії з обмеженою відповідальністю ТНН ЛТД (Private Limited Company TNN LTD) про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 жовтня 2021 року ухваленого у справі № 23/2021, вважає що вказане рішення прийнято з додержанням умов арбітражної угоди та вимог чинного законодавства України, просив заяву залишити без задоволення.

Дослідивши матеріали даної справи, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви Приватної компанії з обмеженою відповідальністю ТНН ЛТД (Private Limited Company TNN LTD) про скасування рішення арбітражного суду необхідно відмовити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 15 листопада 2019 року між ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» та Приватною компанією з обмеженою відповідальністю ТНН ЛТД (Private Limited Company TNN LTD) був укладений Договір № транспортування природного газу, за умовами якого ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» зобов`язалось надати замовнику - Приватній компанії з обмеженою відповідальністю ТНН ЛТД (PrivateLimited Company TNN LTD) послугу транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник (Приватна компанія з обмеженою відповідальністю ТНН ЛТД (Private Limited Company TNN LTD)) сплатити оператору (ТОВ «Оператор газотранспортної системи України») встановлені у цьому договорі вартість такої послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні.

У пункті XVI сторонами визначений порядок вирішення спорів. Так, сторони обумовили, що спірні питання та розбіжності щодо виконання умов цього договору вирішуються у порядку, встановленому чинним законодавством України. Усі спори, розбіжності або вимоги, що виникають за договором або в зв`язку з ним, у тому числі що стосуються його тлумачення, виконання, порушення, припинення або недійсності, підлягають вирішенню в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України (далі - Арбітражний суд), у відповідності до його Регламенту. Правом, яке регулює договір, є матеріальне право України. Арбітражний суд складається з одноосібного арбітра. Місце проведення засідання Арбітражного суду - місто Київ, Україна. Мова арбітражного провадження - українська. Рішення Арбітражного суду є остаточним з дати його винесення та є обов`язковим до виконання сторонами. До цього договору також були укладені додаткові угоди (т.1 а.с.117-160).

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 жовтня 2021 року у справі № 23/2021 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» до Private Limited Company TNN LTD (Приватної компанії з обмеженою відповідальністю ТНН ЛТД) задоволено частково. Стягнуто з Private Limited Company TNN LTD (Приватної компанії з обмеженою відповідальністю ТНН ЛТД) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» 1590969,6 доларів США основного боргу (вартості послуги доступу до потужності), 149769,01 доларів США пені за порушення строків оплати послуги доступу до потужності, 46561,94 долар США - 3% річних за прострочення грошового зобов`язання та 8567,88 доларів США на відшкодування витрат з оплати арбітражного збору, а усього 1795868 (один мільйон сімсот дев`яносто п`ять тисяч вісімсот шістдесят шість) доларів 43 центів США (т.1 а.с.55-115).

З вступної та описової частин цього рішення вбачається, що Арбітражним судом досліджувалось питання підсудності. Судом вказано на те, що компетенція МКАС розглядати спір, який виник з договору ґрунтується на письмовій угоді сторін, наведеній у п.16.2 договору. Спір, що виник між сторонами договору, відповідає предметній та суб`єктній юрисдикції МКАС, яка визначена п.2 Положення про міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України - додатка до Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та ч.1 ст.3 Регламенту МКАС (п.п.7-10 рішення МКАС).

Також з рішення МКАС вбачається, що при розгляді справи Арбітражним судом приймали участь представники позивача (ТОВ «Оператор газотранспортної системи України») та відповідача (Private Limited Company TNN LTD (Приватної компанії з обмеженою відповідальністю ТНН ЛТД)). Склад Арбітражного суду був сформований згідно з умовами п.16.2 Договору та п.п.30,31 Регламенту МКАС. Заяви про відвід одноособового арбітра від будь-якої із сторін не надходили. У засіданні Арбітражного суду 15 липня 2021 року сторони підтвердили відсутність заяв стосовно персонального складу Арбітражного суду (п.п.14-17 рішення МКАС).

Відповідно до ч.ч. 1,2,4 ст. 454 ЦПК України сторони мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу. Рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути оспорено в порядку, передбаченому цим розділом, якщо місце арбітражу знаходиться на території України. Заява про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу подається до апеляційного загального суду за місцезнаходженням арбітражу.

Частиною 1 ст. 459 ЦПК України передбачено, що рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасоване судом лише у випадках, передбачених цією статтею, якщо інше не передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Відповідно до ч. 2 ст. 459 ЦПК України, яка узгоджується із частиною другою статті 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасовано у разі, якщо:

1) сторона, що подала заяву про скасування, надасть докази того, що:

а) одна із сторін в арбітражній угоді була недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки - за законом України; або

б) її не було належним чином повідомлено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або

в) рішення винесено щодо не передбаченого арбітражною угодою спору або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди, проте якщо постанови з питань, які охоплюються арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, що не охоплюються такою угодою, то може бути скасована тільки та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що не охоплюються арбітражною угодою; або

г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді сторін, якщо тільки така угода не суперечить закону, від якого сторони не можуть відступати, або, за відсутності такої угоди, не відповідали закону; або

2) суд визначить, що:

а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або

б) арбітражне рішення суперечить публічному порядку України.

Згідно із ст. 5 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» з питань, що регулюються цим Законом, ніяке судове втручання не повинно мати місця, крім як у випадках, коли воно передбачене в цьому Законі.

Частиною 1 ст. 34 вказаного Закону передбачено, що оспорювання в суді арбітражного рішення може бути проведено тільки шляхом подання клопотання про скасування згідно з пунктами 2 та 3 цієї статті.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» «арбітраж» - будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» сторони можуть на свій розсуд домовитись про місце арбітражу. У разі відсутності такої домовленості місце арбітражу визначається третейським судом з урахуванням обставин справи, включаючи фактор зручності для сторін.

Згідно зі ст.16 вказаного Закону питання про компетенцію Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у кожній конкретній справі вирішує склад Арбітражного суду, який розглядає спір.

У силу положень ст.7 цього Закону Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України має право розглядати спори за наявності письмової угоди сторін про передачу спору, що виник між ними або може виникнути в зв'язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні, на вирішення до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 вищевказаного Закону арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв'язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

За змістом положень ст. 4 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» сторона, яка знає про те, що яке-небудь положення цього Закону, від якого сторони можуть відступити, або яка-небудь вимога, згідно з арбітражною угодою, не були дотримані, і проте продовжує брати участь у арбітражному провадженні, не заявивши заперечень проти такого недотримання без виправданої затримки, а якщо для цього передбачено будь-який строк, то протягом цього строку, вважається такою, що відмовилась від свого права на заперечення.

Нормами статті V Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж, яка набрала чинності для України міжнародного договору від 07 січня 1964 року, унеможливлено подання заперечень до державного суду з приводу повноважень арбітра, якщо такі не були заявлені під час арбітражного процесу.

Згідно Регламенту Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, МКАС є самостійною постійно діючою арбітражною установою (третейським судом), що здійснює свою діяльність згідно з Законом України Про міжнародний комерційний арбітраж, Положенням про Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України та цим Регламентом.

За змістом ст. 4 Регламенту, МКАС приймає до свого розгляду спори за наявності письмової угоди (домовленості) сторін про передачу йому всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в договорі або у вигляді окремої угоди.

Статтею 5 Регламенту визначено, що питання про компетенцію МКАС у конкретній справі вирішується складом Арбітражного суду, який розглядає спір. Заява про відсутність у МКАС компетенції може бути зроблена не пізніше подання заперечень щодо позову.

Відповідно до ч.1 ст. 30 Регламенту сторони можуть на свій розсуд визначити непарну кількість арбітрів, у тому числі одного.

В порядку ст. 31 Регламенту сторони можуть на власний розсуд погодити процедуру призначення арбітра чи арбітрів за умови дотримання положень цього Регламенту. У разі відсутності такої угоди: при арбітражі з одноособовим арбітром, якщо сторони спільно не призначили одноособового арбітра, він відповідно до пункту 3 статті 11 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» призначається Президентом Торгово-промислової палати України.

Право відводу арбітра передбаченост.31 Регламенту.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03 березня 2020 року в справі № 920/241/19 зроблено висновок, що «арбітражна угода має позитивний і негативний ефект: вона зобов`язує сторони передавати спори в арбітраж і надавати складу арбітражу компетенцію щодо спорів, охоплених арбітражною угодою (позитивний ефект). Якщо виникає спір, який належить до обсягу арбітражної угоди, будь-яка зі сторін може передати його на розгляд складу арбітражу. З іншої сторони, арбітражна угода перешкоджає сторонам у спробах вирішити їх спори в суді (негативний ефект). Уклавши арбітражну угоду, сторони визначили інший обов`язковий для них порядок реалізації належних їм прав застосування судових засобів правового захисту, саме у певному (або певних) міжнародному комерційному арбітражеві. Сторона, яка уклала арбітражну угоду, не може ігнорувати такі її умови і замість обраного арбітражу звернутися до суду держави, який був би компетентним вирішити спір у разі неукладення між сторонами такого роду арбітражної угоди. Конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 10 червня 1958 року, далі - Нью-Йоркська конвенція) закріплює підхід здійснення примусового виконання арбітражних рішень і арбітражних угод, який ґрунтується на презумпції дійсності та автономності арбітражних угод, формальної і матеріально-правової (ч. 1 ст. ІІ Нью-Йоркської конвенції). Ця презумпція дійсності може бути спростована лише за обмеженим переліком підстав. Принцип автономності арбітражної угоди (separabiliti) свідчить, по-перше, що дійсність основного договору в принципі не впливає на дійсність включеної до нього арбітражної угоди і, по-друге, основний договір і арбітражна угода можуть бути підпорядковані різним законам. Така автономність арбітражної угоди дає можливість сторонам спірних правовідносин мати гарантію, що спір буде розглянуто у будь-якому випадку саме арбітражем, оскільки наявність арбітражного застереження унеможливлює звернення до державних судових установ. Укладаючи арбітражне застереження, сторони зазвичай передбачають передачу до арбітражу будь-яких спорів, у тому числі спорів щодо дійсності самого контракту (якщо такі спори прямо не виключені зі сфери дії арбітражного застереження). У подальшому, якби сторона могла відмовитися від арбітражу і заперечувати компетенцію арбітрів, посилаючись на недійсність контракту, то недобросовісна сторона завжди використовувала би таку можливість для зриву арбітражу. Необхідно враховувати, що принцип автономності арбітражної угоди від основного договору полягає у тому, що арбітражна угода та основний договір розглядаються як дві окремі угоди, тому недійсність договору не може бути підставою для автоматичної недійсності арбітражної угоди. За змістом Нью-Йоркської конвенції кожна договірна держава визнає арбітражну угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які суперечки, які виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди)».

Верховний Суд у постановах, зокрема, від 05 вересня 2018 року у справі №761/46285/16-ц, від 21 січня 2021 року у справі № 824/62/20, від 21 жовтня 2020 року в справі № 824/75/21, наводив висновок про те, що під публічним порядком слід розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого у ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо). Публічний порядок будь-якої держави включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава має намір захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави; обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями. Це ті незмінні принципи, які виражають стабільність міжнародної системи: у тому числі суверенітет держави, невтручання у внутрішні справи держав, не порушення територіальної цілісності тощо.

Правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від іноземних арбітражних рішень, які порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар'єр на шляху рішень, ухвалених всупереч кардинальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний і державний порядок.

У постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 824/62/20, крім наведеного вище висновку вказано на те, що застереження про публічний порядок у загальному вигляді сформульоване у міжнародних конвенціях. Зокрема, у статті 6 Конвенції ООН про право, що застосовується до міжнародної купівлі-продажу товарів, від 15 червня 1995 року встановлено, що в кожній із держав, які домовляються, застосування права, визначеного цією Конвенцією, може бути виключено з мотивів публічного порядку. Таке ж правило встановлене у статті 18 Конвенції ООН про право, що застосовується до договорів міжнародної купівлі-продажу товарів від 22 грудня 1986 року.

Таким чином, основною метою застереження про публічний порядок у міжнародному праві є вирішення правових колізій різних країн.

Об`єктом застереження про публічний порядок є міжнародні приватноправові відносини, а предметом - незастосування іноземного права, яке обране для регулювання цивільно-правових відносин з іноземним елементом, якщо його застосування порушує публічний порядок держави. У цьому разі застереження про публічний порядок врегульовує самостійну сферу суспільних відносин, яка не залежить від сфери міждержавних відносин.

З наведених обставин справи вбачається, що між сторонами у справі існували договірні правовідносини. У пункті 16 вказаного договору сторони визначили, що усі спори, розбіжності або вимоги, що виникають за договором або в зв`язку з ним, у тому числі що стосуються його тлумачення, виконання, порушення, припинення або недійсності, підлягають вирішенню в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України (далі - Арбітражний суд), у відповідності до його Регламенту

Тобто, сторони однозначно у письмовій формі визначили арбітражне застереження, відповідно до якого будь-який спір, розбіжності або вимога підлягають розгляду у Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України у відповідності з його регламентом. Також сторони узгодили кількість арбітрів - одноосібного арбітра, місце проведення засідання складу Арбітражного суду та мову арбітражного розгляду.

Це арбітражне застереження є арбітражною угодою, укладеною сторонами у письмовій формі, і такою, що відповідає вимогам ст. 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» щодо форми арбітражної угоди, оскільки вона укладена в письмовій формі і міститься в документі, підписаному сторонами, що не заперечується сторонами.

Міжнародний комерційний арбітражний суд, відображаючи у своєму рішенні від 29 жовтня 2021 року питання про свою компетенцію у даному спорі, виходив зі ст.16 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та ст.4 Регламенту, які передбачають право указаного арбітражного суду відобразити питання про свою компетенцію у конкретній справі у рішенні по суті спору.

Посилання заявника на нікчемність укладеного між сторонами договору, з огляду на принцип автономності арбітражної угоди від основного договору, не спростовує наявність правових підстав для звернення сторони із відповідним позовом до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України.

Тому, суд установив, що сторони в арбітражному застереженні визначились, що будь-який спір, розбіжності або вимога підлягають розгляду у Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України у відповідності з його регламентом.

Одним із доводів заяви про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 жовтня 2021 року є питання про упередженість арбітра.

Однак, заявник протягом усього розгляду справи №23/2021 в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України не заявляв вимог про дефекти складу арбітражного суду. Відповідно до арбітражного рішення від 29 жовтня 2021 року питання персонального складу Арбітражного суду вирішувалось 15 липня 2021 року і сторони підтвердили відсутність заяв стосовно складу суду. Тобто, до ухвалення несприятливого для себе рішення арбітражного суду Компанія ТНН ЛТД (Private Limited Company TNN LTD) не заперечувала щодо складу арбітражного суду та не заявляла відводу арбітру Крупка П.М..

Враховуючи викладене, суд вважає, що така поведінка заявника, який у процесі арбітражного розгляду справи №23/2021 не заявляв жодних заперечень щодо складу арбітражного суду, у тому числі і заперечень щодо дотримання процедури призначення сторонами арбітрів, а отримавши за результатами арбітражного розгляду невигідне для себе рішення, використав надумані підстави для оскарження у державному суді рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, не відповідає принципу добросовісності.

Схожі висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 761/5425/16-ц, від 21 січня 2020 року у справі № 824/62/20.

Не знайшли підтвердження під час розгляду справи й твердження Компанія ТНН ЛТД (Private Limited Company TNN LTD про те, що рішення МКАС при ТПП України від 26 жовтня 2021 року суперечить публічному порядку, оскільки такі доводи зводяться виключно до незгоди з ухваленим рішенням у зв`язку з недопустимістю доказів на яких воно базується, що не може бути розцінено як порушення публічного порядку.

Наведені вище норми законодавства не містять визначення того, що розуміється під «публічним порядком».

У п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24 грудня 1999 року роз`яснено, що під публічним порядком належить розуміти правопорядок держави, визначальні принципи і засади, які становлять основу існуючого в ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканності, основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо).

При визначенні змісту цього поняття також варто ураховувати рекомендації Асоціації міжнародного права щодо публічного порядку, прийняті у місті Нью-Делі у 2002 році, у яких зазначено, що остаточність арбітражних рішень у міжнародному комерційному арбітражі повинна поважаться за винятком надзвичайних обставин.

Такі надзвичайні обставини існують, якщо визнання або примусове виконання арбітражного рішення буде суперечити міжнародному публічному порядку. Згідно з пунктом 1 (d) цих рекомендацій, міжнародний публічний порядок будь-якої держави включає в себе: (I) фундаментальні принципи, що стосуються справедливості або моралі, які держава бажає захищати, навіть якщо вона не була безпосередньо залучена до участі у спорі; (Ii) правила, призначені для обслуговування основних політичних, соціальних або економічних інтересів держави, відомі як lois de polis або «правила громадського порядку»; і (Iii) обов`язок держави дотримуватися своїх зобов`язань перед іншими державами або міжнародними організаціями.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що зазначене рішення Арбітражного суду не суперечить публічному порядку України, її незалежності, цілісності, самостійності та недоторканості, конституційним правам, свободам, гарантіям, оскільки це рішення ухвалено виключно стосовно боржника як окремої юридичної особи та самостійного учасника господарського обороту, відповідно, це рішення поширює свою дію тільки на боржника.

Крім того, спірні правовідносини у межах розгляду справи ґрунтуються на домовленості сторін (на договірних засадах), зі змісту договору не вбачається факту застосування норми права іноземної держави, яка суперечить та вступає в колізію з чинним цивільним законодавством України, тому публічний порядок України в цьому випадку не зачіпається.

Заявник не надав суду доказів, що арбітражне рішення впливає на суспільні, економічні та соціальні основи діяльності держави Україна або вказане рішення заподіє шкоду суверенітету чи безпеці держави Україна.

Судом не встановлено, а заявником не доведено обставин, які б свідчили про те, що рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 жовтня 2021 року ухвалене у справі № 23/2021 суперечить публічному порядку України.

Будь-яка оцінка судом обставин арбітражного спору, повноти та належності доказів, які були подані сторонами арбітражного розгляду тощо, означала б неправомірне судове втручання, заборонене ст.5 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», та порушення принципу юридичної визначеності судового рішення.

Отже, оспорюване рішення МКАС при ТПП України ухвалено компетентним арбітражним судом відповідно до укладеного між сторонами договору, та виконання цього рішення не суперечить публічному порядку України. Суд загальної юрисдикції не має правових підстав аналізувати правильність застосування МКАС при ТПП України норм матеріального права України при вирішенні спору та переглядати спір по суті.

Посилання заявника на порушення під час розгляду справи Регламенту МКАС при ТПП України щодо рівності сторін не підтверджено належними та допустимими доказами є безпідставними та необґрунтованими. Жодного порушення судом принципів законності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальності сторін та свободи у наданні ними своїх доказів, під час розгляду справи встановлено не було та заявником не доведено, і доводи щодо невідповідності арбітражного рішення публічному порядку України зводяться до незгоди заявника з цим рішенням.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що МКАС при ТПП був компетентний розглядати спір, у відповідності з арбітражним застереженням, що міститься в укладеному між сторонами договорі та ухвалене ним рішення не може бути визнане таким, що суперечить публічному порядку України, а доводи заяви не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Наведені Приватною компанією з обмеженою відповідальністю ТНН ЛТД (Private Limited Company TNN LTD) у заяві підстави для скасуванні рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 жовтня 2021 року ухваленого у справі № 23/2021 зводяться до переоцінки доказів та власне незгоди заявника з висновками міжнародного арбітражного суду щодо їх оцінки, що не дає суду підстав для його перегляду.

Отже, розглянувши справу в межах доводів заяви, надавши правову оцінку доводам сторін у справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність належних та достатніх правових підстав для скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 жовтня 2021 року ухваленого у справі № 23/2021.

Керуючись ст. 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», ст. 457, 459, 460, 461 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Заяву Приватної компанії з обмеженою відповідальністю ТНН ЛТД (Private Limited Company TNN LTD) про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово - промисловій палаті України від 29 жовтня 2021 року у справі №23/2021 - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя: Соколова В.В.