Справа № 539/3169/20
Провадження № 2/539/6/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді - Даценка В.М.,

з участю секретаря -Шрейтер С.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог Виконавчий комітет Лубенської міської ради та ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Виконавчий комітет Лубенської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням ,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог Виконавчий комітет Лубенської міської ради та ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.

В позові вказала, що згідно рішення Лубенського міськрайонного суду від 17.05.2005 року квартира АДРЕСА_1 повернута до державного фонду в особі виконавчого комітету Лубенської міської ради.

В подальшому, а саме 22.03.2006 року рішенням Виконавчого комітету Лубенської міської ради №69 було визнано її - ОСОБА_6 основним квартиронаймачем вищевказаної квартири.

04.07.2009 вона зареєструвала шлюб з гр. ОСОБА_7 та змінила своє прізвище з ОСОБА_8 на ОСОБА_9 .

13.02.2009 року рішенням Лубенського міськрайонного суду було визнано право на користування житловим приміщенням у вищевказаній квартирі за її колишнім чоловіком - відповідачем ОСОБА_3 , який після набрання рішенням чинності, зареєстрував своє місце проживання у квартирі.

Після реєстрації свого місця проживання, відповідач ОСОБА_3 жодного дня за місцем реєстрації не проживав, комунальні платежі не сплачував, кошти на утримання квартири у належному стані не давав.

Їй відомо, що відповідач постійно проживає в АДРЕСА_2 .

Реєстрація відповідача у квартирі значно обмежує її законні права, зокрема, реалізувати право на оформлення субсидії, внаслідок чого вона вимушена сплачувати надмірну плату.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 прохає суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 таким, що втратив право на користування житлом - а саме, квартирою АДРЕСА_1 . Судові витрати покласти на відповідача.

В свою чергу ОСОБА_3 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 третя особа Виконавчий комітет Лубенської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що починаючи з 2019 року він не може потрапити до жилого приміщення, яке надане йому в користування за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку з протиправними діями відповідача ОСОБА_1 .

10.01.1990 року ОСОБА_3 на підставі ордеру № 928, виданого Лубенською КЕЧ району, отримав на склад сім`ї 4 особи двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , житловою площею 27,9 м2.

За вказаною адресою ОСОБА_3 зареєстрований з 11.11.1987 року.

В квартирі проживали: ОСОБА_3 , ОСОБА_10 (колишня дружина), ОСОБА_11 (донька) та ОСОБА_12 (падчериця).

В 1991 році ОСОБА_3 розлучився з ОСОБА_10 , після чого проживав у вказаній квартирі один.

22.02.1997 року ОСОБА_3 одружився з ОСОБА_1 .

З цього часу вони фактично разом стали проживати за адресою: АДРЕСА_3 .

З жовтня 1999 року ОСОБА_3 , у зв`язку з притягненням його до кримінальної відповідальності, був відсутній у спірній квартирі.

За час відсутності ОСОБА_3 , 11.01.2000 року ОСОБА_1 зареєструвала своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 . При цьому, жодної згоди на це від ОСОБА_3 не отримувала.

24.10.2000 року ОСОБА_3 був засуджений вироком Полтавського обласного суду до покарання у виді позбавлення волі на певний строк, яке відбував реально.

17.08.2006 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано за заявою останньої.

16.02.2008 року ОСОБА_3 було звільнено з місць позбавлення волі.

Після повернення в березні 2008 року ОСОБА_3 не зміг потрапити до квартири, в якій раніше проживав за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки ОСОБА_1 змінила замки на дверях та не впустила останнього до житла, пояснюючи це тим, що вона є відповідальним квартиронаймачем.

Крім цього, коли ОСОБА_3 з`явився до паспортного столу, оскільки мав обов`язок періодично відмічатися після відбуття покарання, він дізнався, що його було знято з реєстрація місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 . У паспорті поставили відповідну відмітку, що датована 17.05.2001 роком.

Також ОСОБА_3 стало відомо, що за час його відсутності (відбування покарання у місцях позбавлення волі) ОСОБА_1 прописала свого сина ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 .

Крім того, у 2006 році звернулася із заявою до Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області про визнання її основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 . 22.03.2006 року Виконавчий комітет Лубенської міської ради Полтавської області ухвалив рішення № 69, яким задовольнив вимоги заявника - визнав ОСОБА_1 основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 .

При цьому, ОСОБА_1 не пускала ОСОБА_3 до квартири.

У зв`язку з цим, з метою захисту своїх прав та інтересів ОСОБА_3 звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , Лубенського МВ з обслуговування м. Лубни та Лубенського району ГУМВС України в Полтавській області, Сектора громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Лубенського МВ ГУМВС України в Полтавській області, третя особа Виконавчий комітет Лубенської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання вчинити певні дії.

В свою чергу відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулися із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Свій позов мотивували тим, що після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_3 поселився та став проживати у житловому будинку своєї матері в с. Клепачі Лубенського району. В квартиру за адресою АДРЕСА_3 він не вселявся і такого наміру не мав. Вони не чинили йому перешкод у вселенні.

Рішенням Лубенського міькрайонного суду від 13.02.2009 року по справі № 2- 51/2009 року позов ОСОБА_3 до Лубенського комунального житлово- експлуатаційного управління, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 . Лубенського МВ з обслуговування м. Лубни та Лубенського району ГУМВС України в Полтавській області, Сектора громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Лубенського МВ ГУМВС України в Полтавській області задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право на користування жилим приміщенням, що знаходиться в АДРЕСА_3 .

Зобов`язано працівників Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління прийняти від ОСОБА_3 документи по реєстрації його за адресою: АДРЕСА_3 для подальшої передачі їх до Сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Лубенського МВ ГУМВС України в Полтавській області для проведення реєстрації.

Зобов`язано Сектор громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Лубенського МВ ГУМВС України в Полтавській області в особі Лубенського МВ з обслуговування м. Лубни та Лубенського району ГУМВС України в Полтавській області зареєструвати ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилими відмовлено.

Приймаючи рішення суд критично віднісся до доказів, що були надані ОСОБА_1 . Її пояснення не відповідали обставинам справи та були спростовані показами свідків. Наданий нею акт вуличного комітету від 09.02.2009 року, яким вона підтверджувала свій позов, суперечив поясненням самої ОСОБА_1 . Крім цього, вона не заперечувала факту заміни вхідних замків.

15.05.2009 року за ОСОБА_3 було зареєстровано місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Фактично з цього часу він став проживати у квартирі. Мав окрему ізольовану кімнату, яку облаштував власними речами.

У квартирі крім нього проживав також ОСОБА_5 - син ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 проживала за адресою: АДРЕСА_4 разом з ОСОБА_7 , з яким 04.07.2009 року зареєструвала шлюб.

У період з 2009 року по 2011 рік ОСОБА_3 доглядав за своєю паралізованою матір`ю (до моменту її смерті), яка проживала у АДРЕСА_2 . У зв`язку з цим він змушений був деякий час знаходитися поруч з нею.

Проте, основним місцем його проживання була квартира АДРЕСА_1 .

Слід також зазначити, що ОСОБА_3 була встановлена II група інвалідності, про що йому Управлінням праці та СЗН виконкому Лубенської міської ради 25.09.2013 року видано посвідчення серії НОМЕР_2 . ОСОБА_3 отримав право на пільги по сплаті комунальних послуг за адресою місця свого проживання АДРЕСА_3 - 100% знижка на сплату всіх комунальних платежів. Таким чином, жоден з інших наймачів не сплачував власні кошти за користування комунальними послугами.

У червні 2013 року ОСОБА_3 переніс тяжку операцію по заміні правого колінного суглоба. Після виписки з лікарні однією з рекомендацій було ходіння за допомогою ортопедичної опори. А тому враховуючи, що квартира АДРЕСА_1 розташована на 4 поверсі, йому тяжко було підніматися сходами. У зв`язку з цим, ОСОБА_3 до моменту свого одужання проживав у будинку у АДРЕСА_2 .

Згодом ОСОБА_3 повернувся до квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 після смерті своєї матері отримав у спадщину житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на який було зареєстровано ним 18.03.2016 року.

У зв`язку з цим, він періодично їздив та доглядав за господарством. Навесні, влітку, восени обробляв угіддя та збирав врожай на присадибній ділянці. А взимку, залишався на певний час з метою охорони та обігріву будинку. Весь інший час проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 .

Враховуючи, що всі абонентські книжки по комунальним послугам було оформлені на ОСОБА_1 , ОСОБА_3 перераховував останній кошти за квартплату, згідно із житлових розмірів його ізольованої кімнати. Також, віддавав їй особисто частину коштів на оплату комунальних послуг за час, коли проживав у квартирі.

Влітку 2019 року ОСОБА_1 , мабуть, через розлучення зі своїм чоловіком повернулася до квартири АДРЕСА_1 .

Відразу після повернення до квартири ОСОБА_1 почала створювати умови для ОСОБА_3 , за яких проживання в квартирі є неможливим, а саме: спочатку зайняла кімнату ОСОБА_3 (в іншій кімнаті проживав дорослий син ОСОБА_1 - ОСОБА_5 ), потім змінила замки у вхідних дверях (при цьому, ключі ОСОБА_3 не надає), не пускала ОСОБА_3 до квартири, а згодом разом з ОСОБА_1 в квартирі почав проживати ОСОБА_13 .

ОСОБА_3 мав бажання мирно врегулювати дану ситуацію, неодноразово звертався до ОСОБА_1 та її сина з метою уладнати конфлікт. Натомість, останні не бажали цього. ОСОБА_1 продовжувала не пускати ОСОБА_3 до квартири, чинила перешкоди у користування житловим приміщенням.

10.09.2020 року ОСОБА_3 звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Лубенського відділу поліції ГУ НГІ в Полтавській області. Повідомив про те, що ОСОБА_1 умисно, починаючи з березня місяця 2020 року, перешкоджає йому у користуванні жилим приміщенням, що знаходиться в АДРЕСА_3 .

На виконання ухвали Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23.09.2020 року по справі № 539/3083/20 відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені 28.09.2020 року за № 0001038.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 прохав суд зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 у здійсненні права користування жилим приміщенням, а саме, квартирою за адресою: АДРЕСА_3 .

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник - адвокат Садовий В.В. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, проти задоволення позову ОСОБА_3 щодо усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням заперечували.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 та його представник - адвокат Мартинюк О.С. позов ОСОБА_1 не визнали, заперечують щодо його задоволення, мотивуючи тим, що позивач штучно створює перешкоди відповідачеві у користуванні житлом, не допускаючи його до квартири. Крім того, ОСОБА_1 в 2009 році вже зверталась в суд з позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням та рішенням суду в задоволенні її позову було відмовлено.

Наполягали на задоволенні позову ОСОБА_3 щодо усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням. ОСОБА_3 суду пояснив, що маючи бажання проживати у спірній квартирі він намагався не йти на конфлікт із ОСОБА_1 , оскільки він має судимість, а влаштування будь-якої сварки могло б йому нашкодити, тому був змушений звернутись із даним позовом до суду.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Лубенської міської ради в судове засідання не з`явився, міський голова звернувся до суду з заявою в якій прохав справу розглядати без участі їх представника, по суті позову покладається на розсуд суду.

Третя особа по справі ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений завчасно та належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи - Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений завчасно та належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, заслухавши сторони та покази свідків, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що на підставі ордеру № 928 від 10.01.1990 року виданого Лубенським КЕЧ ОСОБА_3 на склад сім`ї 4 особи отримав двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

З 2000 по 2008 рік ОСОБА_3 відбував покарання у виді позбавлення волі.

Рішенням виконкому Лубенської міської ради №69 від 22.03.2006 року (а.с.9) визнано ОСОБА_14 основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13.02.2009 року по цивільній справі №2-51/2009 року (а.с.10-12) за позовом ОСОБА_3 до Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління, ОСОБА_15 , ОСОБА_5 , Лубенського МВ з обслуговування м. Лубни та Лубенського району ГУМВС України в Полтавській області, Сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Лубенського МВ ГУМВС України в Полтавській області, третя особа Виконавчий комітет Лубенської міської ради про визнання права на користування житловим приміщенням, зобов`язання вчинити певні дії та за зустрічним позовом ОСОБА_15 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, первісний позов ОСОБА_3 задоволено та визнано право користування за ОСОБА_3 житловим приміщенням, що знаходиться в АДРЕСА_3 , зобов`язавши працівників Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління прийняти від ОСОБА_3 документи по реєстрації його за адресою: АДРЕСА_3 для подальшої передачі їх до Сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Лубенського МВ ГУМВС України в Полтавській області для проведення реєстрації. Зобов`язано Сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Лубенського МВ ГУМВС України в Полтавській області в особі Лубенського МВ з обслуговування м. Лубни та Лубенського району ГУМВС України в Полтавській області зареєструвати ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 . У зустрічному позові ОСОБА_15 та ОСОБА_5 відмовлено.

Згідно довідки Сектору з реєстрації місця перебування/проживання фізичних осіб ЦНАП виконавчого комітету Лубенської міської ради (а.с.21), ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

У довідці Калайдинцівської сільської ради від 16.01.2019 року (а.с.13) зазначено, що ОСОБА_3 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Первісний позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 протягом 11 років не проживає за адресою: АДРЕСА_3 , без поважних причин, а тому відповідно до ст.71 ЖК України позивач просить визнати його таким, що втратив право користування приміщенням.

В обґрунтування такого позову надає акт будинкового комітету від 25.09.2020 року (а.с.14), ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , однак, з моменту реєстрації там не проживає і по питанню недопуску його до квартири не звертався.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Згідно статті 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Указане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до якого у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Під час судового розгляду справ були спростовані факти, викладені в акті будинкового комітету від 25.09.2020 року.

Так, свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що вона, як голова будинкового комітету, 25.09.20 року разом із її заступником ОСОБА_17 та секретарем ОСОБА_18 склали акт про те, що ОСОБА_3 , будучи зареєстрованим 15.05.2009 року в квартирі АДРЕСА_5 , з моменту реєстрації в ній не проживає, з приводу недопуску його в квартиру до будинкового комітету не звертався. Даний акт було складено зі слів ОСОБА_1 . Знає, що двері в квартиру АДРЕСА_5 були замінені в 2018 році. В 2017-2018 роках ОСОБА_1 проживала в цій квартирі з чоловіком. Але ОСОБА_3 дійсно ніколи не звертався до будинкового комітету з приводу того, що йому чинять перешкоди у користуванні квартирою. Вона часто бачила його перед під`їздом №3, однак чи заходив він в квартиру вона не знає, а тому і склала вказаний акт.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що вона брала участь у складенні акту від 25.09.2020 року. Відомості в акті відображені зі слів ОСОБА_16 . Сторін по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вона особисто не знає, декілька разів бачила їх біля під`їзду. Відомості про те, що ОСОБА_3 чинять перешкоди у користуванні квартирою їй не відомі.

Свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 в судовому засіданні дали показання про те, що вони проживають в будинку АДРЕСА_6 . ОСОБА_3 вони регулярно бачили в будинку в 2019-2020 роках.

Свідок ОСОБА_21 , дочка ОСОБА_1 , вказала, що ОСОБА_3 з 2009 року не проживав за вказаною адресою.

Враховуючи такі показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , суд відхиляє як доказ акт від 25.09.2020 року, оскільки відображені в ньому відомості були одержані без об`єктивного дослідження ситуації.

Натомість наведені свідки підтвердили, що неодноразово бачили ОСОБА_3 в цьому будинку. Також підтвердили, що в 2017-2018 роках ОСОБА_1 проживала в квартирі з іншим чоловіком, а в 2018 році змінили замки в квартирі, що свідчить про вчинення дій по перешкоджанню ОСОБА_3 в користуванні спірною квартирою.

Доводи ОСОБА_1 щодо несплати комунальних послуг відповідачем не є підставою згідно зі статями 71, 72 ЖК Української РСР для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, тому що не свідчать про втрату інтересу відповідача до спірного житла.

Натомість наведені у справі докази вказують на те, що ОСОБА_3 чиняться перешкоди в користуванні його помешканням, з приводу чого він, зокрема, звертався до поліції (а.с.59-61).

Право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а тому позбавлення цього права, у тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону, мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання.

Окрім того, суд бере до уваги, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції), якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Відтак, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд установив відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Натомість зустрічний позов ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При зверненні до суду з позовною заявою ОСОБА_3 , як інвалід ІІ групи був звільнений від сплати судового збору за подання позову на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

За таких обставин, на підставі ст.141 ЦПК України, суд, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 стягує судовий збір на користь держави з ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.4-13, 141, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа Виконавчий комітет Лубенської міської ради (, адреса місця знаходження: м. Лубни вул.Я.Мудрого,33 Полтавської області) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП не відомий, зареєстрований в АДРЕСА_3 ) про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Виконавчий комітет Лубенської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 у здійсненні права користування жилим приміщенням, а саме, квартирою за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн.80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, безпосередньо до Полтавського апеляційного суду або через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М. Даценко