У Х В А Л А

28 липня 2022 року

м. Київ

Справа № 688/2507/16-ц

Провадження № 14-52звц22

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Ситнік О. М.,

суддів Анцупової Т. О., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Желєзного І. В., Золотнікова О. С., Катеринчук Л. Й., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Сімоненко В. М., Ткача І. В., Ткачука О. С., Штелик С. П.

перевірила заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Прокуратури Хмельницької області, Головного управління ДПС у Хмельницькій області про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та витребування майна,

УСТАНОВИЛА:

07 липня 2022 року до Великої Палати Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року з підстави, передбаченої пунктом 2 частини третьої статті 423 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), а саме у зв`язку зі встановленням Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні зазначеної справи судом.

Із заяви вбачається, що у червні 2016 року ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом, у якому просила: застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору купівлі-продажу від 05 квітня 2004 року № 5, укладеного між Шепетівською об`єднаною державною податковою інспекцією та ОСОБА_7 ; витребувати на її користь у Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» 24/100 частин приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з допоміжними приміщеннями загальною площею 231 кв. м; витребувати на її користь у ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 4/100 частини магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» з допоміжними приміщеннями загальною площею 49,9 кв. м.

Справа розглядалася судами неодноразово.

22 листопада 2016 року рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1

28 березня 2017 року рішенням Апеляційного суду Хмельницької області скасовано рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року, ухвалено нове рішення - про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

12 червня 2019 року постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 28 березня 2017 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

30 квітня 2020 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Свіргунець проти України» за результатами розгляду заяви від 25 червня 2010 року № 38262/10, у якому зазначив, що тривале позбавлення заявниці її майна та нездатність держави-учасниці відшкодувати його вартість було незаконним. Цих міркувань достатньо для встановлення судом порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

Разом з тим ЄСПЛ у пунктах 87, 88 зазначеного рішення вказав, що питання про відшкодування матеріальної шкоди ще не готове до вирішення. Отже, його слід відкласти, щоб надати сторонам можливість подати письмові зауваження з цього питання та поінформувати суд про досягнення сторонами будь-якої угоди щодо цього (пункти 1 і 4 правила 75Регламенту суду). З іншого боку, ЄСПЛ визнав, що заявниця зазнала моральної шкоди. Ухвалюючи рішення на засадах справедливості, він присудив їй 2 400 євро на відшкодування моральної шкоди та додатково суму будь-якого податку, що може нараховуватися на них.

10 вересня 2020 року рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області позов ОСОБА_1 частково задоволено. Витребувано у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 24/100 частин нежитлового приміщення з допоміжними приміщеннями загальною площею 231 кв. м, розташованого на АДРЕСА_1 . Витребувано у ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 4/100 частин нежитлового приміщення з допоміжними приміщеннями загальною площею 49,9 кв. м, розташованого на АДРЕСА_1 . В іншій частині вимог позову відмовлено.

27 січня 2021 року постановою Хмельницького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2020 року - без змін.

01 червня 2022 року постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 січня 2021 року у частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_3 про витребування майна скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування 24/100 частин нежитлового приміщення з допоміжними приміщеннями загальною площею 231 кв. м, розташованого на АДРЕСА_1 , відмовлено.

ОСОБА_1 просить задовольнити заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, скасувати постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року та залишити в силі рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 січня 2021 року.

Зазначала, що Верховний Суд не виконав приписи ЄСПЛ у рішенні від 30 квітня 2020 рокуу справі «Свіргунець проти України», які є обов`язковими для виконання, позбавивши її жодних гарантій на позитивне вирішення питання у майбутньому.

Перевіривши доводи вказаної заяви, додані до неї матеріали, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.

ОСОБА_1 подано клопотання про поновлення строку на подання заяви. Клопотання мотивоване тим, що тільки 01 червня 2022 року ухвалене остаточне рішення у справі і саме Верховний Суд у цьому рішенні звернув увагу заявниці на право звернутися до Великої Палати Верховного Суду із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами на підставі пункту 2 частини третьої статті 423 ЦПК України.

За змістом частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за виключними обставинами з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом.

Тобто виключними обставинами і є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною (у цьому випадку - ЄСПЛ), порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом.

З указаного рішення ЄСПЛ від 30 квітня 2020 рокуу справі «Свіргунець проти України» вбачається, що воно ухвалене за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 25 червня 2010 року. На момент розгляду заяви ЄСПЛ справа № 688/2507/16-ц розглядалася судом першої інстанції після скасування 12 червня 2019 року постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 28 березня 2017 року (пункти 43-45 рішення).

Судове рішення, яке ОСОБА_1 просить переглянути за виключними обставинами, постановлене Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду 01 червня 2022 року, тобто після спливу більш ніж 2 років з моменту ухвалення рішення ЄСПЛ від 30 квітня 2020 рокуу справі «Свіргунець проти України» (заява № 38262/10), що унеможливлює встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом, як це передбачено пунктом 2 частини третьої статті 423 ЦПК України, оскільки такого рішення Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду на час ухвалення ЄСПЛ рішення за заявою ОСОБА_1 не існувало.

Тому підстав для поновлення строку звернення із заявою про перегляд судових рішень за виключними обставинами Велика Палата Верховного Суду не вбачає.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначає, щопри вирішенні питання про відкриття провадження за заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами такий перегляд може відбутися за дотримання сукупності таких умов:

- встановлення ЄСПЛ порушень Україною міжнародних зобов`язань при розгляді конкретної справи, що потягло ухвалення ЄСПЛ рішення, яким визнано порушення Конвенції;

- таке рішення ЄСПЛ має стосуватися саме справи, яка була предметом розгляду національними судами України та яку просить переглянути заявник;

- ЄСПЛ зазначив, що такі порушення норм права допущені національними судами при розгляді справи до ухвалення судового рішення, яким закінчено розгляд справи по суті, або судового рішення, яке унеможливило цей розгляд;

- у самому рішенні ЄСПЛ може бути зазначено про необхідність вжиття додаткових заходів індивідуального характеру, або з самого рішення можна зробити висновок про необхідність відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який заявник мав до порушення Конвенції, і таке відновлення можливе лише шляхом повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що лише за наявності всіх умов судові рішення, постановлені національними судами, підлягають перегляду за виключними обставинами у зв`язку з установленням міжнародною установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, а саме:

- судові рішення національних судів України є такими, якими закінчено розгляд справи або які унеможливлювали судовий розгляд;

- ці рішення національних судів України набрали законної сили;

- наявність рішення міжнародної установи, юрисдикція якої визнана Україною (такими є рішення ЄСПЛ);

- у такому рішенні міжнародної установи констатовано порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом;

- у такому рішенні міжнародної установи зазначено про порушення національними судами при розгляді справи гарантованих Конвенцією прав заявника, тобто порушення саме судом норм права до ухвалення рішення, яким було вирішено спір по суті чи закрито провадження у справі, залишено заяву без розгляду або відмовлено у відкритті провадження, зокрема в суді першої, апеляційної та, за наявності, касаційної інстанцій, чи при здійсненні судового контролю за виконанням судових рішень;

- у такому рішенні міжнародної установи (рішенні ЄСПЛ) мають бути зазначені або з його змісту можна зробити висновок про необхідність вжиття додаткових заходів індивідуального характеру для відновлення попереднього юридичного стану заявника;

- таке відновлення попереднього юридичного стану заявника можливе шляхом повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі.

Таким чином, судові рішення підлягають перегляду за виключними обставинами у зв`язку з установленням міжнародною установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні судом справи, у якій ці рішення ухвалені.

У резолютивній частині рішення від 30 квітня 2020 рокуу справі «Свіргунець проти України» ЄСПЛ констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Суд постановив, що: (a) упродовж трьох місяців держава-відповідач повинна сплатити заявниці 2 400 євро на відшкодування моральної шкоди та 800 євро як компенсацію судових та інших витрат і додатково суму будь-якого податку, що може нараховуватись заявниці на зазначені суми; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу; (b) із закінченням зазначеного тримісячного строку до остаточного розрахунку на зазначені суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти. Постановив, що питання застосування статті 41 Конвенції щодо відшкодування матеріальної шкоди не готове для вирішення, а тому: (a) відклав розгляд цього питання; (b) закликав Уряд України та заявницю упродовж наступних трьох місяців надати свої письмові зауваження з цього питання та, зокрема, повідомити ЄСПЛ про будь-яку угоду, якої вони можуть досягти; (c) відклав подальший розгляд цього питання та делегував Голові комітету повноваження вирішити його за необхідності. Відхилив іншу частину вимог заявниці щодо справедливої сатисфакції.

Тобто у вказаному рішенні ЄСПЛ визнав, що тривале позбавлення заявниці її майна та нездатність держави-учасниці відшкодувати його вартість було незаконним.

Разом з тим, оскільки на момент розгляду ЄСПЛ заяви ОСОБА_1 остаточного рішення у справі № 688/2507/16-ц ухвалено не було, бо справа розглядалася судом першої інстанції після скасування 12 червня 2019 року постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду рішень судів першої й апеляційної інстанцій, ЄСПЛ у пункті 87 свого рішення указав, що питання про відшкодування матеріальної шкоди ще не готове до вирішення і має бути відкладене для подачі письмових зауважень сторін.

Стаття 8 Конституції України передбачає, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У статті 55 Конституції України зазначено, що кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.

Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року. Для України вона набрала чинності 11 вересня 1997 року і є частиною національного законодавства України.

Для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами їхніх зобов`язань за Конвенцією та протоколами до неї створюється ЄСПЛ, що передбачено статтею 19 Конвенції.

У статті 32 Конвенції зазначено, що юрисдикція ЄСПЛ поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, подані йому на розгляд відповідно до статей 33, 34, 46 і 47.

Відповідно до пункту b) частини першої статті 28 Конвенції стосовно заяви, поданої згідно зі статтею 34, Комітет може одностайним голосуванням оголосити її прийнятною і одночасно постановити рішення по суті, якщо покладене в основу справи питання щодо тлумачення або застосування Конвенції чи протоколів до неї є предметом усталеної практики ЄСПЛ. А у частині другій вказаної статті передбачено, що рішення та рішення по суті, передбачені пунктом 1, є остаточними.

Високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення ЄСПЛ в будь-яких справах, у яких вони є сторонами, що закріплено у частині першій статті 46 Конвенції. Остаточне рішення ЄСПЛ передається Комітетові Міністрів Ради Європи, який здійснює нагляд за його виконанням.

Таким чином, ЄСПЛ є належною міжнародною установою, юрисдикція якої визнана Україною. ЄСПЛ наділений повноваженнями встановлювати порушення Україною міжнародних зобов`язань при розгляді справ судом у розумінні пункту 2 частини третьої статті 423 ЦПК України.

З урахуванням вимог, передбачених частиною першою статті 32 Конвенції щодо поширення юрисдикції ЄСПЛ на всі питання тлумачення і застосування Конвенції, частини другої статті 19 Конституції України щодо обов`язку органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у контексті статті 124 Конституції України та статті 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», можна зробити висновок, що всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї є компетенцією ЄСПЛ, а застосування норм матеріального і процесуального права та вирішення справ при здійсненні правосуддя в Україні є виключними повноваженнями національних судів.

Відносини, що виникають у зв`язку з виконанням рішень ЄСПЛ, урегульовані, зокрема, самою Конвенцією, рішеннями ЄСПЛ та статтями 26, 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, до якої Україна приєдналася 14 травня 1986 року, а також законами України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», «Про виконавче провадження».

Будь-яке рішення, ухвалене ЄСПЛ, яке набуло статусу остаточного, є обов`язковим для учасників Конвенції, одним з яких є Україна, повинне добросовісно виконуватися, і держава-учасник позбавлена можливості посилатися на положення свого внутрішнього права як на виправдання невиконання нею рішення.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» виконання рішення це - а) виплата стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.

Зокрема, у статті 10 названого Закону передбачено, що з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру. Додатковими заходами індивідуального характеру є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні. Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі.

У рішенні ЄСПЛ відсутній висновок про необхідність відновлення попереднього юридичного стану, який мала заявниця ОСОБА_1 , оскільки не існувало остаточного рішення у цивільній справі за її позовом.

З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Керуючись статтями 423, 424, 426, 427 та 429 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

У Х В А Л И Л А:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Прокуратури Хмельницької області, Головного управління ДПС у Хмельницькій області про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та витребування майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік

Судді: Т. О. Анцупова К. М. Пільков

І. В. Григор`єва О. Б. Прокопенко

М. І. Гриців Л. І. Рогач

І. В. Желєзний В. М. Сімоненко

О. С. Золотніков І. В. Ткач

Л. Й. Катеринчук О. С. Ткачук

Г. Р. Крет С. П. Штелик

Л. М. Лобойко