Справа №351/216/22
Номер провадження №2/351/300/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Сегіна І.Р.,

секретар Том`юк С.М. ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Снятинської міської ради про визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися у суд із позовом до Снятинської міської ради про визнання права власності на майно.

В обґрунтування позовних вимог вказали, що на праві спільної часткової власності членів колгоспного двору ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 належить житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що розташований в АДРЕСА_1 . Станом на 15.04.1991 р. в спірному господарстві були прописані і проживали вищезазначені особи.

Дане господарство належало до суспільної групи «колгоспний двір», в якому станом на 15.04.1991 року проживали вищезазначені особи, отже, у відповідності до діючого на той час цивільного законодавства, та п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 право власності на майно, яке належало до колгоспного двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, ті, хто був прописаний та проживали в даному господарстві мають по 1/4 частки майна колгоспного двору.

Після смерті матері позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина, яка складається з 1/4 частини спірного будинковолодіння. Спадкоємцем за заповітом став син померлої ОСОБА_1 .

В зв`язку із тим, що господарство відносилось до суспільної групи «колгоспний двір» та частки у свідоцтві про право особистої власності не визначені, свідоцтво про право власності не виготовлялось, позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок.

Просили визнати за ними: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , а саме, за ОСОБА_1 - право власності на 1/2 частину будинку, за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - на 1/4 частину житлового будинку за кожною.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали до суду заяви, в яких просили справу розглядати за їхній відсутності, позов підтримали повністю, просили його задоволити.

Представник відповідача Снятинської міської ради, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. При вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 , виданого на ОСОБА_4 слідує, що остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З свідоцтва про народження НОМЕР_2 , виданого на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слідує, що батьками останнього записано ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , 22.12.2010 р. уклали шлюб. Після укладення шлюбу « ОСОБА_9 » присвоєно прізвище « ОСОБА_10 ».

Зідно довідки від 28.01.2022 р. №118, виданої виконавчим комітетом Снятинської міської ради Коломийського району, станом на 15.04.1991 р. в господарстві по АДРЕСА_1 проживали: голова сім`ї ОСОБА_4 , 1931 р.н., син ОСОБА_1 , 1965 р.н., невістка- ОСОБА_2 , 1970 р.н., онука- ОСОБА_11 , 1989 р.н.

Відповідно до довідки від 28.01.2022р. №116, виданої виконавчим комітетом Снятинської міської ради, на день смерті матері ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та була зареєстрована АДРЕСА_1 , в даному господарстві були також зареєстровані та проживали: син- ОСОБА_1 , 1965 р.н., невістка ОСОБА_2 , 1970 р.н., онук- ОСОБА_12 , 1992 р.н.

З довідки від 29.01.2021 р. №104/02-14, виданої державним нотаріусом першої Снятинської державної нотаріальної контори, слідує, що після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена спадкова справа за №18/2021 на підставі заяви про видачу спадщини за заповітом №54 від 27.01.2021 р. сина померлої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 .

Постановою державного нотаріуса Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 29.01.2021 р. №105/02-31, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки не визначені частки у колгоспному дворі та відсутній правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності на вищезгаданий будинок.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого мана відсутні відомості щодо права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз`яснення ст.ст. 17, 18 ЗУ Про власність вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Із ч.1 ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а з ч.3 ст.1268 ЦК України слідує, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.

За наведених обставин суд вважає, що невизначеність часток та відсутність правовстановлюючого документа не є підставою відмови у захисті права позивачів, а тому на підставі вищенаведеного, суд вважає, що позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , кожен зокрема, набули право власності на 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, позивач ОСОБА_1 набув право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

На підставі наведеного, та ст. ст. 15, 16, 328, 392, 1218, 1233, 1261, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Ігор СЕГІН