1Справа № 335/4646/22 2-з/335/91/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Рибалко Н.І. розглянувши заяву ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Журавльова Дениса Ігоровича про забезпечення позову у цивільній справі №335/4646/20 за позовом ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Журавльова Дениса Ігоровича до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Наполеон», про стягнення 50% річних за договором позики між фізичними особами та договором поруки, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Журавльова Д.І. до ОСОБА_2 , ТОВ «Наполеон», про стягнення 50% річних за договором позики між фізичними особами та договором поруки.

04.08.2022 року, разом з позовною заявою, до суду надійшла ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Журавльова Д.І. про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, що належать відповідачам у справі ОСОБА_2 та ТОВ «Наполеон».

Заява обґрунтована тим, що за результатами розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ТОВ «Наполеон» про стягнення грошових коштів, штрафу та відсотків річних за неналежне виконання зобов`язань за договорами позики та поруки, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2021 року було задоволено позовні вимоги, та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ТОВ «Наполеон» на користь ОСОБА_1 , суму грошових коштів у розмірі 1 410 753,60 грн., що еквівалентно 50 080,00 доларів США за курсом продажі, встановленим ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 14.09.2020 року (1 долар США =28,17 грн.); 50% річних за несвоєчасне повернення суми позики в розмірі 294 870,63 грн. за період з 15.04.2020 року по 14.09.2020 року; штраф за порушення строків повернення позики у розмірі 20 000,00 грн., а всього 1 725 624,23 коп.

Станом на день подачі позовної заяви та заяви про забезпечення позову вищезазначене рішення суду не виконано.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що відповідачі, фактично відповідач ОСОБА_2 , не має наміру виконувати свої зобов`язання за договорами.

Крім того, заявник посилається на те, що за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровані чотири Товариства з обмеженою відповідальністю, діючих, які мають прибуток, однак ОСОБА_2 та ТОВ «Наполеон» навіть частково не виконали зобов`язання за договором позики та договором поруки.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає за необхідне вжити у даній справі такий захід забезпечення позову, як накладання арешту на все нерухоме майно ОСОБА_2 та ТОВ «Наполеон» в межах ціни позову 1 725 624,23 грн., оскільки існує вірогідність того, що ОСОБА_2 здійснить дії по відчуженню (перереєстрації права власності на інші ТОВ власником яких він є) нерухомого майна яке знаходиться у власності ТОВ «Наполеон», що в подальшому призведе до ускладнення виконання судового рішення про стягнення.

Питання забезпечення позову вирішується без повідомлення учасників справи за правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, перевіривши матеріали, додані до неї, суд приходить до висновку, що доводи заявника щодо наявності підстав для забезпечення позову є обґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 149 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оглянувши матеріали справи вбачається, що предметом спору є стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 50% річних за несвоєчасне повернення суми позики в розмір 1 017 877,46 грн.

Встановлено, що відповідно до договору, укладеного 25.03.2019 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , позивач надав відповідачу позику у сумі 1 357 168,00 грн., що еквівалентно 50 080,00 доларів США за курсом продажі, встановленим на день укладання договору, яку останній в порушення взятих на себе зобов`язань у визначений договором строк, а саме: до 14.04.2020 року не повернув, що свідчить про недобросовісність відповідача ОСОБА_2 та явний умисел в ухиленні від виконання взятих на себе зобов`язань щодо повернення одержаних в позику коштів, що порушує права та законні інтереси позивача.

Також, встановлено, що 25.03.2019 року між ТОВ «Наполеон» та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого відповідач ТОВ «Наполеон» зобов`язався відповідати перед позикодавцем за виконання усіх зобов`язань громадянина ОСОБА_2 , що виникли з договору позики від 14.04.2019 року, який був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Крім того, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2021 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Наполеон» про стягнення грошових коштів, штрафу та відсотків річних за неналежне виконання зобов`язань за договорами позики і поруки, та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ТОВ «Наполеон» на користь ОСОБА_1 , суму грошових коштів у розмірі 1 410 753,60 грн., що еквівалентно 50 080,00 доларів США за курсом продажі, встановленим ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 14.09.2020 року (1 долар США =28,17 грн.); 50% річних за несвоєчасне повернення суми позики в розмірі 294 870,63 грн. за період з 15.04.2020 року по 14.09.2020 року; штраф за порушення строків повернення позики у розмірі 20 000,00 грн., а всього 1 725 624,23 коп.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 є кінцевим бенефіціарним власником (контролером), керівником та представником ТОВ «Наполеон» ().

Згідно наданої суду інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 та ТОВ «Наполеон», встановлено належність відповідачам нерухомого майна зазначеного у заяві.

Як вбачається з заяви про забезпечення позову, не виконання відповідачами зобов`язань за договорами, на думку заявника свідчить про умисел відповідачів щодо ухилення від виконання договорів, що в тому числі може супроводжуватись спробами відчужити належне їм майно без виконання зобов`язань перед позивачем.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Крім того судом враховується, що у відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірланді» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорваті» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

На підставі вищевикладеного, дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, та з урахуванням наведених в заяві обставин, щодо невиконання відповідачами умов договору позики та поруки, враховуючи розмір заявлених позовних вимог про стягнення 50% річних за несвоєчасне повернення суми позики у загальному розмірі 1 017 877,46 грн., суд дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача за захистом яких він звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Враховуючи предмет даного позову, наведені заявником докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві про забезпечення позову, їх розумність та адекватність, наявність зв`язку між заходом до забезпечення позову та предметом позовних вимог, суд вважає за можливе задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно що належить відповідачам.

При цьому суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), що не є обов`язковим за ч. 3 цієї статті в даній цивільній справі. Таких доказів суду не надано, тому підстав для застосування заходів зустрічного забезпечення, передбачених ст. 154 ЦПК України, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 149-153, 354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Журавльова Дениса Ігоровича про забезпечення позову у цивільній справі №335/4646/20 за позовом ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Журавльова Дениса Ігоровича до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Наполеон», про стягнення 50% річних за договором позики між фізичними особами та договором поруки - задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, що належать відповідачам ОСОБА_2 та Товариству з обмеженою відповідальності «Наполеон» в межах ціни позову, що становить 1 017 877,46 грн., а саме:

1) що належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 орган, що видав № 2314) , а саме:

- кіоск, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, загальною площею (кв.м): 2.9, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , номер об`єкта в РПВН: 5054460);

2) що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Наполеон» (), а саме:

- арматурна майстерня інв. № 4-1-16 літ. З загальною площею 453,4 кв.м, майданчик для металу № 43, будівля охорони літ. Р (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; розташована за адресою: АДРЕСА_2 , номер об`єкта в РПВН: 3919133);

- механічна майстерня інв. № 4-1-17 літ. Ж, котельня літ. Ц, склад літ. П загальною площею 154,9 кв.м, майданчик для металу № 41,45, вагова № 42, паркан № 44, будівля охорони літ. И (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , Номер об`єкта в РПВН: 27313455);

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала є обов`язковою на всій території України та може бути пред`явлена до примусового виконання протягом 3 (трьох) років в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Копію ухвали суду для негайного виконання направити до відповідних компетентних органів, а сторонам у справі - для відома.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Дані про стягувача:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Дані про боржників:

- ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 орган, що видав № 2314, адреса: АДРЕСА_4 ;

- Товариство з обмеженою відповідальністю «Наполеон» (), адреса: 69019, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 200, кв. 26.

Суддя Н.І.Рибалко