Номер провадження: 22-ц/813/2850/22
Справа № 501/3235/20
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів в твердій сумі на дітей,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

25 вересня 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів в твердій сумі на дітей, в обґрунтування якого вказала, що від шлюбу з відповідачем мають спільних трьох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З відповідачем на час надання позову розірвано шлюб за рішенням суду від 09.07.2019 року, відповідач в добровільному порядку не надає допомогу на утримання дітей, тому у зв`язку з наведеним, позивач просить суд:

- стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , НОМЕР_1 ) аліменти на трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у розмірі 10 000,00 грн.(десять тисяч гривень 00 копійок), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання позову та до досягнення дітьми повноліття.

Неповнолітні діти проживають з позивачем і знаходяться на її утриманні, а відповідач матеріальну допомогу не надає.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів в твердій сумі на дітей задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання позову 25.09.2020 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання позову 25.09.2020 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання позову 25.09.2020 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_11 . Стягнено з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 840,80 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково, присудивши стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на кожного з трьох дітей у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця та до досягнення дітьми повноліття, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що:

1)ОСОБА_1 не був обізнаний про існування судового провадження, участі у справі не приймав, судову повістку про виклик до суду не отримував;

2)витрати на дітей не підтверджені позивачем жодними належними та допустимими доказами;

3)відповідач не здійснює підприємницької діяльності, а є найманим працівником у приватному підприємстві «МК Логістик» на посаді експедитора та його заробітна плата становить 21 134,09 гривень за період 14.12.2020р. по 31.03.2021р.

Короткий зміст відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.

У відзиві ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив на апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 приховує свої реальні доходи, оскільки орендує квартиру у м. Чорноморськ вартістю 5000 гривень; кожного дня їздить на роботу з м. Чорноморськ до м. Одеса на придбаному у шлюбі автомобілі тощо.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 05 серпня 2022 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не був належним чином сповіщений про розгляд позовної заяви, про судове засідання на 30 листопада 2020 року.

Матеріали справи містять довідку Іллічівського міського суду Одеської Одеської області від 06.10.2020 №130/2020 щодо призупинення відправлення поштової кореспонденції у зв`язку із відсутністю поштових марок до моменту вирішення питання про надання марок (належного фінансування) територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Одеській області (а.с. 22).

Таким чином, суд першої інстанції самостійно констатував факт ненаправлення судової повістки стороні у справі, жодних альтернативних способів належного повідомлення про дату, час та місце судового засідання не здійснив.

При цьому, колегія суддів зазначає, що судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права доступу до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у справі №295/5011/15-ц (касаційне провадження № 61-1125св17).

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

На підставі матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 09 липня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 3-4)

Згідно із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 28.08.2007 року, у сторін народилася дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 25.09.2013 року, у сторін народилася дитина, син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 5).

Згідно із свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 11.11.2015 року, у сторін народилася дитина, син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 7).

Вказані обставини сторонами не оспорювалися.

Відповідно до довідки №15-8536 від 17.09.2020 року, позивач ОСОБА_2 зареєстрована разом з дітьми за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Згідно із статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Практику ЄСПЛ у сфері захисту прав дитини слід розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини. Виділяють принципи правового статусу дитини, які випливають з міжнародно-правових документів, перш за все, з Конвенції про права дитини 1989 р., та якими є: рівноправність дітей (ст. 2); неприпустимість будь-яких форм дискримінації (ст. 2); пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дітей, так званий принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини (ст. 3); принцип забезпечення захисту і турботи про благополуччя дитини (ст. 5); невід`ємність і пріоритет права на життя (на держави покладається обов`язок забезпечити їх виживання і розвиток, ст. 6); право дитини висловлювати свою думку, викладати інформацію про свої проблеми (діти мають право бути почутими, ст. 12-15); принцип збереження індивідуальності дитини (ст. 8); неприпустимість катувань та інших жорстоких, нелюдських і принижуючих гідність видів поводження і покарання (ст. 37 а); принцип відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18).

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Виходячи із змісту статті 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя).

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача Суд відповідно до статті 182 СК, враховує:

- стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

- стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

- відсутність в матеріалах справи доказів про наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних утриманців , доказів про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів , про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

- інші обставини, що мають істотне значення.

Абзац 2 ч. 2 ст. 182 СК України визначає мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно із положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України 2020 року» встановлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2189 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень;

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо часткове задоволення позовних вимог для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з 25.09.2020 року і до досягнення дітьми повноліття, оскільки батьки мають рівні права та несуть рівні обов`язки по вихованню та утриманню спільної дитини, приймаючи до уваги, що на утриманні відповідача перебуває матір похилого віку, саме такий розмір аліментів буде відповідати загальним засадам справедливості та не буде порушувати законних прав та інтересів будь-якої сторони по справі.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про необґрунтованість позовної заяви ОСОБА_2 , яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30 листопада 2020 року скасувати.

Постановити у справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів в твердій сумі на дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , НОМЕР_6 ) аліменти на трьох дітей:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання позову 25.09.2020 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 ;

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання позову 25.09.2020 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 ;

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання позову 25.09.2020 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , НОМЕР_5 ) судовий збір за подання позовної заяви на користь держави у сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 05 серпня 2022 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк