печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2022 року Печерський районний суд міста Києва в складі: головуючого - судді Волкової С.Я. за участю секретаря судових засідань Зінченко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення 3 відсотків річних та інфляційних втрат,

установив:

У вересні 2021 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, просить стягнути з Державного бюджету України кошті в сумі 7 527,81 грн, які складаються з 3% річних на загальну суму 1 851,81 грн та інфляційні втрати в розмірі 5 676,00 грн, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 19.11.2019 р., яке набрало законної сили 03.04.2020 р., стягнуто із Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на її користь 60 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди (справа № 733/1230/19), судом видано виконавчий лист у справі, який нею направлено на виконання до Державної казначейської служби України, згідно виписки з карткового рахунку АТ КБ «Приватбанк» судове рішення у вказаній справі виконано 14.07.2021 р. та вона отримала грошові кошти.

Ухвалою суду від 08.09.2021 р. відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 03.12.2021 р. здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження у розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідачем Державою Україна в особі Державної казначейської служби України подано відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 17.02.2022 р. закрито підготовче провадження у справі.

Суд, вивчивши заяву ОСОБА_1 від 20.07.2022 р. про розгляд справи за її відсутності, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Надані суду документи свідчать про те, що Державна казначейська служби України листом № 5-11-11/8507 від 18.05.2020 р. повідомила ОСОБА_1 про те, що відповідно пункту 8Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 р., її заяву про пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого 15.04.2020 р. Ічнянським районним судом Чернігівської області у справі № 733/1230/19, зареєстровано в казначействі 30.04.2020 р. за № Т-11-1565 та прийнято до виконання за рахунок коштів бюджетної програми КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазайного майна, стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» (а.с. 21).

ОСОБА_1 ,звертаючись до суду із позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, свої вимоги обґрунтовує статтею 56 Конституції України, статтями 625, 1173 ЦК України, Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

За змістом статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Для відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Відсутність будь-якої із зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у виді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Згідно частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначив, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, заподіяною потерпілому, є обов`язковою умовою настання відповідальності. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана якимись іншими обставинами.

Суд, проаналізувавши норми закону, зібрані у справі докази у їх сукупності, вважає, що у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав ОСОБА_1 відповідачем, відповідач Державна казначейська служби України діяв в межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог закону.

Між тим відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Крім того необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у виді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб. При цьому факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватися відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди, такого рішення позивачем суду не надано.

Суд знаходить помилковим посилання ОСОБА_1 на Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», зокрема, на частину четверту статті 3, згідно якої перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів, тому, що означеним законом передбачено механізм виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу, державного підприємства, установи, організації, юридичної особи, примусова реалізація майна якого забороняється відповідно до законодавства, між тим поданий позивачем виконавчий лист у справі № 733/1230/19, яким передбачено право на відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, виконувався на підставі Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 р., який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, боржником у даному випадку є саме держава. При цьому таким Порядком визначено, що безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється за черговістю надходження таких рішень.

Суд знаходить помилковим і посилання ОСОБА_1 на статтю 625 ЦК України, яка визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань, втім між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем Державною казначейською службою України до ухвалення рішення про стягнення моральної шкоди не існувало будь-яких зобов`язань, спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, а отже до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання.

Керуючись статтями 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення 3 відсотків річних та інфляційних втрат.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: Державна казначейська служба України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6 ).

Суддя Волкова С.Я.