Справа № 509/2449/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Сірман Г.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт.Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2 ,

третя особа: Служба у справах дітей Дальницької сільської ради,

про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

06 липня 2022 року позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просив суд визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином України.

В обґрунтування якого зазначив, що 12 листопада 2016 року між позивачем та відповідачкою було зареєстровано шлюб у Овідіопольському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 217.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сторони разом не проживають разом більше року.

Після початку війни, відповідачка залишила територію України разом з сином, не поставивши позивача до відома та без його дозволу.

На початку червня 2022 року відповідачка разом з дитиною повернулась до України, однак повідомила позивача, що у вересні 2022 року збирається виїхати з України на тривалий час, з метою працевлаштування, а сина планує залишити на виховання своїм батькам.

В зв`язку з цим, позивач запропонував відповідачці передати сина йому на виховання, однак вона категорично відмовилась.

Позивач має самостійний дохід яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання і нормального розвитку дитини задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Таким чином, проживання сина разом з позивачем відповідає його інтересам. Позивач має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не в змозі. Разом з тим, позивач не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачки із сином і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина не була позбавлення піклування матері.

Спиртними напоями він не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, добре відноситься до сина.

Відповідач не може дати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров`я дитини умов проживання.

До теперішнього часу позивач та відповідач не дійшли згоди щодо місця проживання доньки, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, відповідно до якої просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та слухати справу без його участі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала суду заяву в якій позов визнає в повному обсязі, просить слухати справу за її відсутності.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши письмові докази по справі суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Судом встановлено, що 12 листопада 2016 року між позивачем та відповідачкою було зареєстровано шлюб у Овідіопольському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 217.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сторони разом не проживають разом більше року.

Після початку війни, відповідачка залишила територію України разом з сином, не поставивши позивача до відома та без його дозволу.

На початку червня 2022 року відповідачка разом з дитиною повернулась до України, однак повідомила позивача, що у вересні 2022 року збираєтеся виїхати з України на тривалий час, з метою працевлаштування, а сина планує залишити на виховання своїм батькам.

Позивач має самостійний дохід яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання і нормального розвитку дитини задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Таким чином, проживання сина разом з позивачем відповідає його інтересам. Позивач має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повного мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не в змозі. Разом з тим, позивач не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із сином і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина не була позбавлення піклування матері.

Відповідно до ч.1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання - малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 161 СК України передбачено що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу.

На підставі наданих доказів та обставин справи, суд вважає, що винна поведінка відповідачки в ухиленні від виконання батьківських обов`язків доведена належним чином та допустимими доказами, в зв`язку з чим суд вважає позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 ст.142 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті з державного бюджету підлягає поверненню позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Керуючись ст.ст. 19,161 СК України, ст.ст. 76,258,263,265,273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дальницької сільської ради, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином України.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 % сплаченого судового збору у розмірі 496,20 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Суддя: А.І. Бочаров