Провадження № 2/369/2203/22
РІШЕННЯ

Іменем України

24.06.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Волчка А.Я.,

за участю секретаря: Миголь А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «КИЇВОБЛГАЗ» про захист прав споживачів, стягнення моральної шкоди та зобов`язання відновити газопостачання,

ВСТАНОВИВ:

30.09.2021 року позивачка звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом Акціонерного товариства «КИЇВОБЛГАЗ» про захист прав споживачів, стягнення моральної шкоди та зобов`язання відновити газопостачання.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що 31 серпня 2017 року працівники AT КИЇВОБЛГАЗ допустили помилку та не переконавшись у достовірності даної інформації, внесли до бази AT КИЇВОБЛГАЗ невірну інформацію про відключення будинку позивача від газопостачання, а також належним чином не повідомили про наявність даної інформації в базі. В результаті чого, незаконно склали Акт №5349 від 30.11.2018 року про порушення.

10 серпня 2021 року позивачка з`явилася до Києво-Святошинського відділення АТ КИЇВОБЛГАЗ на засідання регіональної комісії для розгляду акту про порушення. Під час розгляду акту вона надала всі докази та пояснення, які підтверджують, що ніякого відключення від газопостачання не було, ніякого несанкціонованого підключення до газопостачання в неї немає, ніяких заяв про відключення від газопостачання вона не писала, заборгованість по оплаті за газопостачання відсутня, газ ніхто не відключав.

Проте, за висновком комісії, позивача визнали винуватою у порушенні та несанкціонованому відновленні газопостачання, й повідомили їй, що вона має оплатити 59000,00 (п`ятдесят дев`ять тисяч) гривень штрафу. Не погодившись з даним висновком комісії, позивач почала вимагати пояснень, з яких підстав та чому її було визнано винною у порушенні, та в чому саме полягає несанкціоноване відновлення газопостачання, якщо газопостачання ніхто не відключав. Надати пояснення, чому їй кожного місяця надходять квитанції про оплату за використаний газ, який в неї, за версією працівників АТ КИЇВОБЛГАЗ, був відключений, а також пояснень, чому її не було належним чином повідомлено про відключення від газопостачання, з яких підстав та коли її відключили від газопостачання.

Позивачка зазначала, що після оголошення висновку комісії, їй повідомили, що до неї віднесуться по-людськи, з розумінням, тому їй буде нараховано штраф у розмірі 59000 (п`ятдесят дев`ять тисяч) гривень. Не погодившись з даним штрафом, вона заперечила та пояснила, що в даній ситуації вбачає вину безпосередньо співробітників АТ КИЇВОБЛГАЗ, які на її думку, вони помилково та безпідставно внесли в базу АТ КИЇВОБЛГАЗ інформацію про відключення її від газопостачання, та протягом трьох років належним чином не повідомили її, як споживача, про відключення від газопостачання. Даний Акт №5349 від 30.11.2018 року про порушення, який було розглянуто комісією, на думку позивача, є фіктивним, оскільки 30.11.2018 року до неї не зверталися інспектори АТ КИЇВОБЛГАЗ з пропозицією провести перевірку, в будинок та ніхто не приходив, ніяких актів не складали та 30.11.2018 року ніяких порушень не виявляли. Протокол № 8404 від 10 серпня 2021 року засідання комісії з розгляду актів про порушення вимог Кодексу було складено з грубими порушеннями, оскільки в протоколі вказано, що на засіданні комісії були присутні п`ять осіб, при цьому фактично в засіданні комісії були присутні лише дві особи, а також в протоколі відсутні пояснення, докази та документи, які були надані нею в якості підтвердження відсутності порушень з її боку.

Свої зауваження до протоколу вона виклала у протоколі в графі зауважень. Разом з протоколом від 10 серпня 2021 року їй було вручено акт-розрахунок від 10.08.2021 року з розрахованою сумою збитків, завданих порушеннями, у розмірі 4448,06 (чотири тисячі чотириста сорок вісім гривень, шість копійок), з яким позивач категорично не погоджується. ЇЇ попередили, якщо протягом десяти днів не оплатить штраф у розмірі 4448,06 гривень буде відключено газопостачання на даний час існує висока вірогідність, що відповідачі відключать їй газ, не дочекавшись завершення розгляду справи. Протиправні наміри відповідачів підтверджуються повідомленнями про припинення газоспоживання та погашення простроченої заборгованості.

Позивач вважає, що працівники ПАТ КИЇВОБЛГАЗ, у зв`язку з халатним відношенням до своєї роботи, не перевірили інформацію про відключення позивача від газопостачання, допустили помилку та, не переконавшись у достовірності даної інформації, внесли до бази ПАТ КИЇВОБЛГАЗ невірну інформацію про відключення від газопостачання, а також належним чином не повідомили про наявність даної інформації в базі. Оскільки від газопостачання позивача ніхто не відключав, а відомості в базі ПАТ КИЇВОБЛГАЗ про відключення від газопостачання є помилковими, інспектор ПАТ КИЇВОБЛГАЗ без належної перевірки, не мав права складати на позивача Акт №5349 від 30.11.2018 року про порушення.

Позивачка вважає, що своїми незаконними діями та халатним відношенням працівники ПАТ КИЇВОБЛГАЗ звинуватили позивачку в несанкціонованому відновленню газопостачання, склали незаконний акт про порушення, не дотримуючись норм законодавства в засіданні комісії розглянули даний акт, не надавши належної оцінки доказам та поясненням, які надала позивач та долучила до матеріалів справи, не повністю та не належним чином дослідили матеріали справи, як наслідок визнали позивача винною у порушеннях та виписали штраф, що призвело до грубого порушення норм матеріального, процесуального права та прав позивача як споживача, тому позивач була змушена звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Позивачка просила суд: скасувати протокол №8404 від 10.08.2021 року засідання комісії з розгляду актів про порушення вимог Кодексу, Акт-розрахунок від 10.08.2021 року про нарахування штрафу у сумі 4448 (чотири тисячі чотириста сорок вісім) гривень 06 копійок та Акт №5349 (8948) від 30.11.2018 року про порушення; зобов`язати АТ КИЇВОБЛГАЗ відновити газопостачання споживачу ОСОБА_1 у будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з АТ КИЇВОБЛГАЗ на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 59000 (п`ятдесят дев`ять тисяч) гривень 00 копійок; стягнути з АТ КИЇВОБЛГАЗ на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання правничої допомоги у розмірі 50400 (п`ятдесят тисяч чотириста) гривень 00 копійок.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.10.2021 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.12.2021 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті.

12.04.2022 року до суду представником відповідача надані пояснення у справі. Вважають, що позивач обрав неналежний спосіб захисту. Щодо відновлення газопостачання представник відповідача зазначає, що відповідно до акту зняття/встановлення побутового газового лічильника № від 31.08.2017 року, на момент складання акта на об`єкті відсутні прилади та опломбовано кран на вводі до будинку пломба №21304304. Зазначений акт підписано позивачем. Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право призупинити/обмежити газопостачання на об`єкті споживача з дотриманням ПБСГ та нормативних документів. Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 59 000,00 грн. та судових витрат на правову допомогу у розмірі 50 400,00 грн. представник відповідача просив відмовити, оскільки дії АТ «Київоблгаз» були законними та протиправними, що позбавляє позивача права на відшкодування моральної шкоди та судових витрат.

Позивач в судове засідання не з`явилася надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, у відзиві просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahalv. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьев проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Відповідно до Розділу XI глави 5 (порядок оформлення акта про порушення) п. п. 10, 11 (порядок оформлення акта про порушення) Кодексу газорозподільних систем (порядок оформлення акта про порушення), затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2494, споживач (несанкціонований споживач) зобов`язаний бути присутнім на засіданні комісії з розгляду актів про порушення, на якому буде розглядатися складений на нього акт про порушення. За неможливості бути присутнім на засіданні особисто споживач (несанкціонований споживач) має право дати письмову згоду у довільній формі на проведення засідання без його присутності або у присутності його уповноваженої особи. У разі неприбуття споживача (несанкціонованого споживача) та/або уповноваженої ним особи на засідання комісії остання розглядає складений акт про порушення без його (її) участі. За результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення (повністю або частково), або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, або додаткових пояснень тощо, або скасування акта про порушення. При задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості.

З врахуванням вищенаведеного вбачається, що чинне законодавство дозволяє споживачу оскаржити в судовому порядку саме рішення комісії з розгляду акту про порушення, яке оформлене протоколом, а не сам факт про порушення, який за рішенням комісії може бути задоволений або ж скасований.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг АТ «Київоблгаз» за адресою: вулиця Щаслива (Червоноармійська), будинок 58, село Хотів, Києво-Святошинського району, Київської області.

У житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено повірений лічильник ВІЗАР G6, 2014 року випуску, зав. № 0264960 .

31.08.2017 року в будинку АДРЕСА_1 , представником Києво-Святошинської ФЕГГ ПАТ «Київоблгаз» було складено акт про порушення № , в якому встановлено відсутність газового приладу і яким опломбовано кран на воді до будинку.

30.11.2018 року представником Києво-Святошинської ФЕГГ ПАТ «Київоблгаз» складено акт про порушення № 5349 (8948) на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 , та виявлено порушення розділу ХІ, глави 2, п.1,2, а саме несанкціоноване відновлення газопостачання. У зв`язку з відсутністю засобів, усунути вищезазначене порушення на час складання акта не було можливості. Споживачу повідомлено про необхідність з`явитися на комісію у визначений термін.

Відповідно до запрошення № 364 від 20.07.2021 року начальником групи припинення/відновлення споживачів відділу продажів Києво-Святошинського відділення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 запрошено для участі в засіданні регіональної комісії з розгляду актів про порушення на 10.08.2021 року.

10 серпня 2021 року на засіданні регіональної комісії з розгляду актів про порушення, було розглянуто акт про порушення № 5349 від 30.11.2018 року щодо несанкціонованого відновлення газоспоживання ОСОБА_1 . Слухали фахівця групи з припинення/відновлення споживання відділу з продажів ОСОБА_3 , яка доповіла про несанкціоноване відновлення газоспоживання ОСОБА_1 , про що складено відповідний акт та проведена відео фіксація порушення. Виступила споживачка ОСОБА_1 , яка заперечувала щодо несанкціонованого підключення. Комісією прийнято рішення про повне задоволення акту про порушення № 5349 від 30.11.2018 року та складання акту-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу і його вартості.

10.08.2021 року складено акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу і його вартості, яким на підставі акту про порушення вимог Кодексу від 30.11.2018 року № 5349 з приводу виявлення порушення несанкціоноване відновлення газоспоживання, нараховано ОСОБА_1 суму збитків, завданих правопорушенням споживача у розмірі 4448,06 грн.

Відповідно до положень Кодексу ГРМ, ст. 59 Закону України «Про ринок природного газу (оператор газотранспортної системи, постачальник, споживач), які порушили законодавство, що регулює функціонування ринку природного газу, несуть відповідальність згідно з законом.

П 1 Гл. 2 РХІ Кодексу ГРМ визначено порушення Споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо цих здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу. До них належать: наявність несанкціонованого газопроводу; несанкціоноване відновлення газоспоживання; несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ. Зокрема лічильника газу; несанкціоноване підключення газових приладів на об`єкті споживача, який обліковується за нормами споживання; несанкціоноване підключення газових приладів, внаслідок якого перевищується діапазон обчислення вузла обліку (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення вузла обліку); використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу.

Несанкціоноване відновлення газоспоживання виявлений після складання акта про припинення розподілу природного газу (газопостачання) та/або пломбування запірних пристроїв чи встановлення інвентарної заглушки факт несанкціонованого втручання в роботу газорозподільної системи, в тому числі шляхом зривання або пошкодження пломб на запірних пристроях, засувках на вводі на об`єкт споживача, пошкодження або зняття інвентарних заглушок тощо, внаслідок чого здійснюється чи є можливість несанкціонованого відбору природного газу на об`єкті споживача (окремих його газових приладах чи пристроях), у тому числі поза обліком.

Відповідно до глави 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30.09.2015, у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 16 до цього Кодексу. Акт про порушення після пред`явлення представником Оператора ГРМ службового посвідчення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами. Акт про порушення складається в двох примірниках, один з яких залишається у споживача (несанкціонованого споживача), який має право внести до акта про порушення свої зауваження та заперечення. Представник Оператора ГРМ перед складанням акта про порушення зобов`язаний повідомити споживача (несанкціонованого споживача) про його право внести зауваження та заперечення до акта про порушення, викласти мотиви своєї відмови від його підписання або підписати його без зауважень.

Главою 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015, передбачено, що оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у таких випадках: 1) несвоєчасна та/або неповна оплата послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу; 2) відсутність підтвердженого обсягу природного газу по об`єкту споживача та/або його постачальнику; 3) подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання; 4)відмова споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти Оператора ГРМ, з урахуванням Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу"; 5) неповернення оператору ГРМ заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу чи розірвання договору розподілу природного газу; 6) несанкціонований відбір природного газу або втручання в роботу ЗВТ чи ГРМ; 7) несанкціоноване відновлення газоспоживання; 8) визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт; 9) наявність заборгованості за несанкціонований відбір природного газу з ГРМ; 10) необґрунтована відмова від підписання акта наданих послуг та/або акта приймання-передачі природного газу (норма застосовується по об`єкту споживача, що не є побутовим); 11) в інших випадках, передбачених законодавством. Постачальник має право обмежувати (припиняти) постачання газу споживачу відповідно до порядку, встановленого законодавством. Підставою для припинення газопостачання (як оперативно-господарської санкції) є порушення, яке визначене главою 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, факт якого фіксується у відповідному акті про порушення, який у випадку підтвердження порушення підлягає задоволенню на підставі прийнятого рішення комісії постачальника, що оформляється протоколом.

Отже, Главою 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, чітко визначено випадки, коли оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу. Однак, відсутність газових приладів не зазначена в переліку, тому опломбування крану вводу до будинку не можна вважати правомірними діями зі сторони відповідача.

Окрім того, Кодексом ГРМ передбачено, що якщо на певний період, зокрема в неопалювальний період, споживач не планує використовувати природний газ та бажає щоб за його об`єктом чи окремим газовим приладом не здійснювалося нарахування за нормами споживання, він має письмово звернутися із заявою до Оператора ГРМ про припинення розподілу природного газу на об`єкт споживача або на окремий газовий прилад. У разі отримання такої заяви Оператор ГРМ протягом п`яти робочих днів у міській місцевості та десяти робочих днів у сільській місцевості з дня реєстрації заяви зобов`язаний здійснити відповідне припинення (обмеження) розподілу природного газу на об`єкт (газовий прилад) споживача шляхом закриття та опломбування в установленому законодавством порядку запірних пристроїв. Відновлення розподілу природного газу в такому разі має бути здійснено Оператором ГРМ в установленому цим Кодексом порядку.

Однак, всупереч зазначеному вище, позивачка ОСОБА_1 письмово не зверталася із заявою до Оператора ГРМ про припинення розподілу природного газу на об`єкт споживача або на окремий газовий прилад.

Окрім того, згідно до протоколу № 8404 засідання комісії з розгляду про порушення вимог Кодексу від 10.08.2021 року при розгляді акту про порушення № 5349 від 30.11.2018 року не було враховано думку та пояснення позивача ОСОБА_1 , а отже додаткового обстеження чи перевірки не проводилося.

При складанні представниками відповідача акту № про взяття/встановлення газового лічильника від 31.08.2017 року та акту від 30.11.2018 року № 5349 (8948) також не враховано думку ОСОБА_1 , зазначені акти не надавалися їй для внесення своїх пояснень, а підпис споживача взагалі відсутній.

Не встановивши достовірність усіх фактів комісією з розгляду про порушення вимог Кодексу проігноровано пояснення ОСОБА_1 та знехтувано правом споживача на проведення додаткового обстеження чи перевірки.

Відповідно до Розділу ХІ глави 5 (порядок оформлення акта про порушення) п.п. 10, 11 (порядок оформлення акта про порушення) Кодексу газорозподільних систем (порядок оформлення акта про порушення), затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2494, споживач (несанкціонований споживач) зобов`язаний бути присутнім на засіданні комісії з розгляду актів про порушення, на якому буде розглядатися складений на нього акт про порушення. За неможливості бути присутнім на засіданні особисто споживач (несанкціонований споживач) має право дати письмову згоду у довільній формі на проведення засідання без його присутності або у присутності його уповноваженої особи. У разі неприбуття споживача (несанкціонованого споживача) та/або уповноваженої ним особи на засідання комісії остання розглядає складений акт про порушення без його (її) участі. За результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення (повністю або частково), або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, або додаткових пояснень тощо, або скасування акта про порушення. При задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства(ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, позивачем доведено незаконність дій представників відповідача щодо складення акту про порушення, що має наслідком визнання неправомірним та скасування протоколу № 8404 від 10.08.2021 року засідання комісії Публічного акціонерного товариства «Київоблгаз» з розгляду акту від № 5349 від 30.11.2018 року про порушення вимог кодексу, Акту-розрахунок від 10.08.2021 року про нарахування штрафу у сумі 4448 (чотири тисячі чотириста сорок вісім) гривень 06 копійок та Акту №5349 (8948) від 30.11.2018 року про порушення.

Щодо вимог позивача про зобов`язання АТ КИЇВОБЛГАЗ відновити газопостачання споживачу, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні такої позовної вимоги.

Оскільки у акті про порушення № 5349 (8948) від 30.11.2018 року зазначено, що у зв`язку з відсутністю засобів усунути несанкціоноване відновлення газопостачання немає можливості, а в матеріалах справи не міститься акту про відключення об`єкту від газопостачання, судом встановлено, що газопостачання на об`єкті не відключалося.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди в розмірі 59 000,00 грн., суд, вважає її необґрунтованою та передбачає відмову у задоволені такої позовної вимоги, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.1ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що позивачу завдана матеріальна шкода, тому відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу її розмір.

Відповідно до ч.2ст. 23 ЦК України,моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З урахуванням обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд відмовляє в задоволені позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди, оскільки відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України, позивачем не підтверджено та необґрунтовано наявність у неї душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь судових витрат з надання правничої допомоги у розмірі 50400,00 грн., суд вважає за необхідне відмовити, та зазначає наступне.

Так, ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на положення статті 137 ЦПК України суд вважає не співмірними витрати понесені позивачем у зв`язку з розглядом даної категорії справ, її складеності та обсягом наданих адвокатом послуг, тому суд відмовляє у задоволенні таких позовних вимог.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування протоколу №8404 від 10.08.2021 року засідання комісії з розгляду актів про порушення вимог Кодексу, Акту-розрахунку від 10.08.2021 року про нарахування штрафу у сумі 4448 (чотири тисячі чотириста сорок вісім) гривень 06 копійок та Акту №5349 (8948) від 30.11.2018 року про порушення, та про відмову у задоволені позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 59000,00 грн. та судових витратах за надання правничої допомоги у розмірі 50400,00 грн. з відповідача на користь позивача.

За таких обставин позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в частині позовних вимог.

Керуючись ст. 10, 12, 81, 141, 265, 354 ЦПК України, Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015, суд-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «КИЇВОБЛГАЗ» про захист прав споживачів, стягнення моральної шкоди та зобов`язання відновити газопостачання, - задовольнити частково.

Скасувати протокол №8404 від 10.08.2021 року засідання комісії з розгляду актів про порушення вимог Кодексу, скасувати Акт-розрахунок від 10.08.2021 року про нарахування штрафу у сумі 4448 (чотири тисячі чотириста сорок вісім) гривень 06 копійок та скасувати Акт №5349 (8948) від 30.11.2018 року про порушення.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Акціонерне товариство «КИЇВОБЛГАЗ», Код , адреса: 08150, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Шевченка, буд. 178.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.Я. Волчко