Дата документу 25.07.2022
Справа № 334/5008/21
Провадження № 2/334/429/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

за участю секретаря Півень М.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя набутого за період шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя набутого за період шлюбу. В позові зазначила, що 19.08.1994 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі ОСОБА_2 , який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського району м. Запоріжжя, про що зроблено відповідний актовий запис №916, що підтверджуються свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_1 ,

За час сумісного життя у шлюбі з відповідачем, з метою ведення спільного господарства, 04.07.2002 року нами було набуто (придбано) за спільні кошти спільне майно, а саме: 17/50 часток жилого будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21.03.1998 року зареєстрованим на Запорізькій товарній біржі «Правобережна» за №Н-548, державна реєстрація якого ОП Запорізьким бюро технічної інвентаризації; жилий будинок АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.2002 року посвідченим Соха О.Б., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, та зареєстрованим в реєстрі за №902, державна реєстрація якого згідно реєстраційного напису на правовстановлюючому документі проведена 08.08.2002 року ОП Запорізьким бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №293 за реєстровим №40566, Крім того, ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка за кадастровим номером: :04:010:0244, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі рішення тридцять четвертої сесії п`ятого скликання Запорізької міської Ради №76/308 від 30.09.2009 року, про що надається державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №471326.

За домовленістю між ними право власності на вищезазначене спірне майно було зареєстровано за відповідачем. Оскільки відповідач мирним шляхом (добровільно) не бажає поділити вищезазначене спірне майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, вона вимушена звернутись до суду з позовом.

Позивачка просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на 17/100 часток жилого будинку АДРЕСА_1 , на на 1/2 частку жилого будинку АДРЕСА_2 та на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0795 га, за кадастровим номером: :04:010:0244 розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

20.07.2021 року ухвалою суду відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 26.10.2021 року.

Відповідач відзив на позов до суду не надавав,

Позивачка в судовому засідання підтримала позов та просила його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засідання не заперечував проти поділу майна, посилаючись що у нього відсутні докази, що 17/50 часток жилого будинку АДРЕСА_1 придбали за кошти батьків.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 19.08.1994 року уклали шлюб, актовий запис №916, що підтверджуються свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського району м. Запоріжжя,

21.03.1998 року у період перебування у шлюбі сторони придбали 17/50 часток жилого будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21.03.1998 року зареєстрованим на Запорізькій товарній біржі «Правобережна» за №Н-548. 17.09.1998 року рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя договір купівлі-продажу від 21.03.1998 року зареєстрований на Запорізькій товарній біржі «Правобережна» визнано дійсним. Право власності на спірну частку житлового будинку зареєстровано 02.11.1998 року за ОСОБА_2 в ОП Запорізьке бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу №4 за реєстровим номером 447. що підтверджується реєстраційним посвідченням.

04.07.2002 року у період перебування у шлюбі сторони придбали жилий будинок АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продаж, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Соха О.Б. та зареєстровано в реєстрі за №902. Право власності на спірний житловий будинок зареєстровано 08.08.2002 року за ОСОБА_2 в ОП Запорізьке бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №293 за реєстровим №40566, що підтверджується реєстраційним посвідченням.

Крім того, ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка за кадастровим номером: :04:010:0244, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі рішення тридцять четвертої сесії п`ятого скликання Запорізької міської Ради №76/308 від 30.09.2009 року, про що надається державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №471326.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, за змістом вказаної норми щодо майна, придбаного під час шлюбу, діє презумпція його спільності для подружжя, дока один з них не доведе його придбання за особисті кошти.

Частиною 2 та 3 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст.368 ЦК України майно, придбане подружжям в період шлюбу є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором між ними чи законом.

Згідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Майно може належати на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Відповідно до ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, оскільки майно було придбано у власність під час перебування сторонами у зареєстрованому шлюбі, на підставі ст.61 СК України вона є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - сторін у справі, а тому вказане майно подружжя підлягає поділу.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що майно, яке придбано за час шлюбу, а саме: 17/50 часток жилого будинку АДРЕСА_1 , та жилий будинок АДРЕСА_2 - є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні.

В частині поділу між сторонами земельної ділянки суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення тридцять четвертої сесії п`ятого скликання Запорізької міської Ради №76/308 від 30.09.2009 року, ОСОБА_2 було передано у приватну власність земельну ділянку, за кадастровим номером: :04:010:0244, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), про що було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 471326.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Такі самі норми містяться в ст. 120 Земельного Кодексу України, якою передбачено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщену на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до положень статей 81, 116 ЗК (2768-14) окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а неспільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

Частиною 1 ст. 120 ЗК України, передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користування іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Вказані норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Враховуючи те, що у кожного із подружжя, який має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й права власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку, суд приходить до висновку про визнання за позивачкою право власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя набутого за період шлюбу, підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 368, 355 ЦК України, ст. ст. 57, 60, 61, 63, 68, 69, 70 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя набутого за період шлюбу задовольнити.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 17/100 часток жилого будинку АДРЕСА_1 , припинивши право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_3 , на цю частку будинку.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_4 , право власності на 1/2 частку жилого будинку АДРЕСА_2 , припинивши право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_3 , на цю частку будинку.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_4 , право власностіна 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0795 га, за кадастровим номером: :04:010:0244 розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . припинивши право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_3 , на цю частку земельної ділянки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Баруліна Т. Є.