Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 712/846/22

Номер провадження 2/712/1292/22

27 липня 2022 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Марцішевської О.М.

за участю секретаря судового засідання Шевченко О.П.

за участю представника позивачки адвоката Шимановського А.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Скіця С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

26 січня 2022р. позивачка звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 18 березня 2020 року між нею та відповідачем було укладено Іпотечний договір№ 1-790 (далі «Договір»).

Згідно п. 1.1.1. Договору предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 . Згідно п. 1.1.3. Договору, він укладений з метою забезпечення виконання зобов`язань позивача за договором кредиту під 6 % місячних, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 18.03.2020 року, за яким строк виконання зобов`язання з повернення коштів у розмірі 252 000,00 грн. настає 18.03.2023 року.

Відповідно до п. 8.8. Договору позивачка передала відповідачеві правовстановлюючий документ на квартиру АДРЕСА_1 , а саме: договір купівлі-продажу від 18.12.2017 року № 1-3739.

Відповідно до п. 9.2. Договору визнання іпотечного договору недійсним є підставою для припинення іпотеки.

Позивачка вважає, що є підстави для визнання Іпотечногодоговорувід 18 березня 2020 року недійсним та припинення іпотеки, а саме - між позивачкою та відповідачем 18.03.2020 року не було укладено договору кредиту під 6 % місячних, за яким строк виконання зобов`язання з повернення коштів у розмірі 252 000,00 грн. настає 18.03.2020 року. Такого договору (документу) не існує в натурі. За договором кредиту, який вказано у п. 1.1.3. Договору, позивачка не отримувала жодних коштів.

Отже, в даному випадку, з огляду на відсутність грошових зобов`язань у позивачки перед відповідачем за договором кредиту під 6 % місячних, за яким строк виконання зобов`язання з повернення грошових коштів у розмірі 252 000,00 грн., іпотека, як похідне зобов`язання від основного, є безпідставною та недійсною.

12 січня 2022 року позивачка зверталася з вимогою до відповідача, в якій, серед іншого, просила повернути оригінал договору купівлі-продажу, однак вказана вимога залишилася відповідачем без задоволення.

Позивачка, таким чином, вважає доведеним підстави для визнання Іпотечного договору № 1-790 від 18.03.2020 року недійсним.

З огляду на недійсність Іпотечного договору, позивачка вважає за можливе просити суд зобов`язати відповідача повернути їй оригінал договору купівлі-продажу від 18.12.2017 року № 1-3739.

Зважаючи на вищевикладене, позивачка просить суд: визнати недійсним Іпотечний договір від 18.03.2020 року № 1-790, посвідчений державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю. В., який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; витребувати у ОСОБА_1 оригінал договору купівлі-продажу від 18.12.2017 року № 1-3739.

26 квітня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Скіця Станіслава Миколайовича, в якій останній заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зважаючи на наступне.

17 березня 2020 року позивачка звернулася до відповідача з проханням надати їй кредитні кошти в розмірі 252 000,00 грн. з забезпеченням основного договору іпотекою а саме: квартирою АДРЕСА_1 , яка належить позивачці на праві власності.

За умовами п. 1.6. Договору про надання фінансового кредиту № 4 від 17.03.2020р. позивачка отримала від відповідача грошові кошти на суму 252 000,00 грн. Отримання грошових коштів позивачкою підтверджується її заявою від 17 березня 2020 року, відповідно до змісту якої ОСОБА_2 заявила, що отримує кошти в позику та передає в заставу належне їй на праві приватної власності майно, отже вона діяла за власним волевиявленням.

18 березня 2020 року на забезпечення основного зобов`язання між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір № 1-790, посвідчений державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори. Відомості про державну реєстрацію іпотеки внесено в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки.

Згідно п. 1.1.3. Договору він укладений з метою забезпечення виконання зобов`язань позивачки за договором кредиту, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 17.03.2020 року. Обґрунтування позивачки про те, що між нею та відповідачем 18.03.2020 року не укладався договір кредиту і такого договору не існує в натурі не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_2 дійсно зверталася до відповідача з проханням надати їй грошові кошти в кредит, але не 18.03.2020 року, а 17.03.2020 року.

Сторони 17 березня 2020 року узгодили умови кредитування, зокрема: суму позики 252 000,00 грн., строк кредитування три роки, процентну ставку 6 %, на місяць, забезпечення зобов`язання іпотекою, предмет іпотеки квартира за адресою АДРЕСА_2 . Ці умови повністю відображені в нотаріально посвідченому договорі іпотеки (пункти 1.1.1. 1.1.3 іпотечного договору).

Однак 18 березня 2020 року при підписанні у державного нотаріуса Іпотечного договору, в тексті договору іпотеки було допущено описку та неправильно зазначено дату укладання договору кредиту. А саме, в п. 1.1.3. іпотечного договору вказано, що основний договір (договір кредиту) під 6 %, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 18 березня 2020 року, за яким строк виконання зобов`язання з повернення 252 000,00 грн. настає 18 березня 2023 року.

Вказану описку було виправлено державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори за заявою відповідача 20 березня 2020 року.

Таким чином, підставою для звернення з позовом стала допущена в договорі описка (помилка) в частині зазначення дати основного зобов`язання, якою позивач намагається скористатися для уникнення виконання своїх зобов`язань з повернення отриманих коштів.

Зі змісту договору іпотеки від 18.03.2020 року та зі змісту договору кредиту від 17.03.2020 року вбачається, що оспорюваний договір іпотеки укладений на забезпечення основного договору від 17.03.2020 року.

Доводи позову про те, що кошти за позикою позивачка не отримувались спростовується тим, що ОСОБА_2 в день отримання коштів передала оригінали правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 до моменту виконання своїх зобов`язань щодо повернення позичених коштів. Крім того, факт отримання коштів підтверджується змістом підписаних позивачем власноруч заяв від 17.03.2020 року. Також, в момент підписання кредитного договору та передачі коштів були присутні свідки, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які бачили та можуть підтвердити, що ОСОБА_5 передав ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 252 000,00 грн., у період з 17 по 22 березня 2020 року.

Таким чином, як зазначає представник відповідача у відзиві на позовну заяву, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт укладення кредитного договору, за яким доведено, що позивач отримала 252 000,00 грн. позики, а на забезпечення своїх зобов`язань по кредиту передала добровільно свою квартиру в іпотеку, оформлену іпотечним договором від 18.03.2020 року.

З огляду на викладене, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

10 травня 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив представника позивачки адвоката Шимановського Артема Володимировича,в якій останній заперечував проти доводів відзиву та просив задовольнити, зважаючи на наступне.

Відповідачем було надано копію оспорюваного Іпотечного договору, в якому нотаріусом здійснено виправлення дати укладення основного договору з «18 березня 2020 року» на «17 березня 2020 року».

Виправлення помилок у документах відбувається шляхом звернення до органу, що видав документ. Такий орган може виправити помилку лише у тому разі, якщо в документах, на підставі яких він видавався, даної помилки не було, і помилка була допущена саме з вини органу, який видав документ (у разі виявлення орфографічних або технічних помилок).

У разі допущення орфографічної або технічної помилки при складанні документу нотаріус може виправити таку помилку та зробити відповідне застереження про це, засвідчивши виправлення своїм підписом та печаткою.

Пункт 6.12 Правил ведення нотаріального діловодства у редакції станом на березень 2020 року, затвердженого наказом Мін`юсту від 22.12.2010 року № 3253/5, встановлює, що текст нотаріально оформлюваного документа (договору, заповіту, довіреності, заяви тощо) повинен бути викладений зрозуміло, чітко, грамотно, не повинен мати підчисток, з дотриманням вимог чинного законодавства.

При цьому зазначено, що зміни чи доповнення до документу вносяться та оформлюються нотаріусом у порядку, встановленому законодавством, у разі якщо текст нотаріально оформлюваного документа викладено неграмотно, нечітко (незрозуміло).

Статтями 651-654 ЦК передбачені підстави та порядок внесення змін до договору. Зокрема зазначено, що зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, необхідності (вимоги) виправлення технічної або орфографічної помилки, якщо не змінюються умови договору, шляхом укладання договору про внесення змін цивільне законодавство України не передбачає.

В даному випадку, як вказує представник позивачки, реквізити основного договору, як і сам кредитний договір, є істотною умовою договору іпотеки, а тому такі «виправлення» мають відбуватися виключно за згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди.

Пунктом 6.16.Правил ведення нотаріального діловодства у редакції станом на березень 2020 року, затвердженого наказом Мін`юсту від 22.12.2010 року № 3253/5,посвідчувальний напис повинен бути написаний зрозуміло, чітко, грамотно, без підчисток. Дописки чи виправлення, зроблені у тексті посвідчувального напису, застерігаються нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису і скріплюються його підписом і печаткою із зазначенням дати.

Тобто, станом на 18-20 березня 2020 року нотаріус міг виправляти описки виключно в посвідчувальному написі.

Лише на підставі наказу Мін`юсту від 22.06.2021 року № 2241/5 «Про затвердження Змін до Правил ведення нотаріального діловодства», пункт 6.16. було викладено в новій редакції, згідно якої нотаріусам надано право виправляти описки в усіх посвідчених ним документам.

Пунктом 6.13 Правилведення нотаріального діловодствау редакції станом на березень 2020 року, затвердженого наказом Мін`юсту від 22.12.2010 року № 3253/5, було встановлено порядок виправлення помилки у тексті нотаріально оформлюваного документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії (свідоцтва, виданого нотаріусом, копії документа, дубліката документа тощо).

Внести виправлення технічної або орфографічної помилки до тексту такого документа можна за заявою особи, заінтересованої у вчиненні нотаріальної дії, зареєстрованої у Журналі реєстрації вхідних документів.

У такому випадку виправлення технічної або орфографічної помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису та печатки на такому застереженні.

При цьому всі виправлення мають бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім закреслене. В такому випадку, мають бути докази:звернення до нотаріуса з заявою про виправлення описки, реєстрації такої заяви у Журналі реєстрації вхідних документів,повідомлення позивача (як сторони договору) про необхідність виправлення описки, виправлення описки на примірнику іпотечного договору позивача;ухилення позивача від виправлення помилки.

Тому, підсумовуючи вищевикладене, представник позивачки вказує, що на наданій відповідачем копії іпотечного договору застереження нотаріуса про виправлення описки не відповідає вимогам нормативних актів, оскільки в березні 2020 року така нотаріальна дія не було передбачена. Вказані обставини потребують витребування у нотаріуса відповідних матеріалів та документів, які стали підставою для виправлення описки.

Також до копії Іпотечного договору відповідачем надано копію листа нотаріуса на ім`я ОСОБА_1 про виправлення описки у договорі.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів надсилання йому даного листа та доказів його отримання ним. За таких обставин вказаний доказ є сумнівним та потребує додаткової перевірки.

В своїй сукупності вказані факти та обставини свідчать, що вказана дата основного договору була виправлено протиправно та цілеспрямовано з метою створення умов для стягнення коштів з позивача або звернення стягнення на його майно.

Окремо представник позивачки звертає увагу суду на той факт, що відповідачем до відзиву додано копію заяви ОСОБА_2 від 17.03.2020 року, якою позивач засвідчила, що «на момент написання цієї заяви та укладення з ОСОБА_1 Договору іпотеки № 4 від 17.03.20»вона в зареєстрованому шлюбі не перебуває.

Такого іпотечного договору між сторонами не існує, а тому відповідач намагається ввести в оману суд та учасників процесу.

Також представник позивачки у відповіді на відзив наголошує на тому, що жодних коштів за Договором про надання фінансового кредиту від 17.03.2020 року позивач не отримувала.

Згідно п. 1.2. кредитного договору, датою надання фінансового кредиту є 17.03.2020 року.

Згідно частини 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», примірник договору, укладеного у паперовому вигляді, а також додатки до нього (за наявності) надаються особою, яка надає фінансові послуги, клієнту одразу після його підписання, але до початку надання клієнту фінансової послуги.

Тобто раніше 17.03.2020 року ОСОБА_2 отримати фінансовий кредит від ОСОБА_1 не могла.

Разом з тим, згідно п. 1.6. кредитного договору, сума кредиту видана готівкою позичальнику шістьма платежами по 50 000 грн. 17-21 січня, а 22 січня 2000 грн., на загальну суму 252 000 грн.

Рік у вказаному пункті не вказано, а тому, враховуючи дату укладення договору кредиту (17.03.2020 року), отримання вказаних коштів було можливе з 17 по 22 січня 2021 року.

Однак і у вказаний період позивач не отримувала від відповідача коштів, хоча б тому, що вона перебувала за межами міста Черкаси.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Факт отримання кредиту (коштів) може бути доведено заявою про видачу готівки, меморіальними ордерами на видачу коштів, платіжними дорученнями, чеками, розписками, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки тощо.

Разом з тим, відповідачем таких доказів не надано.

Також представник позивачки у відповіді на відзив звертає увагу суд на тому, що у відповідності до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями.

Згідно ст. 7 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності», діяльність з надання фінансових послуг підлягає обов`язковому ліцензуванню.

Однак договір іпотеки та договір кредиту укладені з фізичною особою громадянином ОСОБА_1 , який в силу приписів вище вказаних норм не мав права надавати фінансові послуги у вигляді фінансового кредиту.

З огляду на викладене, представник позивачки просить суд позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Представник позивачки, адвокат Шимановський А. В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача, адвокат Скіць С. М. в судовому просили відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Додатково вказував, що помилка в тексті іпотечного договору в частині зазначення дати укладання основного договору виправлена нотаріусом. Також чинним законодавством не вимагається зберігання у справі нотаріуса договору позики (кредитного договору) у випадку укладення на його забезпечення іпотечного договору. Також зазначав, що позичальник сплачувала кредитору проценти за користування кредитом, що свідчить про визнання нею свого зобов`язання перед кредитором. Сплата позивачкою відсотків за договором позики свідчить про існування основного зобов`язання та підтверджує дійсність правочину, укладеного на забезпечення основного договору. Допитані свідки підтвердили, що кошти передавались позивачці у період з 17 по 22 березня 2020 року, а не у січні , як помилково зазначено в основному договорі. Крім того, вказував, що справжньою природою основного правочину є договір позики, тому посилання сторони позивача на необхідність у відповідача ліцензії на надання коштів в позику не відноситься до предмету доказування. Зазначав, що позивачкою не доведено недійсність спірного договору, натомість остання недобросовісно хоче уникнути повернення взятих коштів.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідніположення» Закону Українивід 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжуютьздійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльностімісцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Суд вислухавши в судовому засіданніучасниківпроцесу, дослідившиматеріалисправи, приходить до наступного.

Хід розгляду справи.

17 березня 2022 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.

12 травня 2022 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси задоволені клопотання представника відповідача про виклик свідків та клопотання представника позивачки про витребування доказів.

01 червня 2022 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

Відповідно до договору № 4 про надання фінансового кредиту від 17 березня 2020 року( далі договір кредиту)відповідач ОСОБА_1 (кредитодавець) надав позивачці ОСОБА_2 (позичальник) фінансовий кредит на суму 252 000,00 грн. зі сплатою відсотків 6,0 % на місяць на строк до 17 березня 2023 року.

Сума, видана позичальнику готівкою шістьма платежами по 50 000,00 грн. 17, 18, 19, 20, 21 січня, 22 січня платіж 2000,00 грн., в загалі складає 252 000,00 грн (п.1.6 договору кредиту).

17 березня 2020 року позивачка ОСОБА_2 склала заяву про відсутність впливу та примусу будь-яких осіб при отриманні коштів в позику та передачі в заставу належного майна.

17 березня 2020 року позивачка ОСОБА_2 склала заяву про те, що на момент укладення з ОСОБА_1 договору іпотеки № 4 від 17 березня 2020 року в зареєстрованому шлюбі вона не перебуває та сім`єю з будь-якими особами не проживає, квартира по АДРЕСА_2 є її особистою власністю.

18 березня 2020 року між ОСОБА_1 (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець) укладений Іпотечний договір в забезпечення договору кредиту від 18 березня 2020 року на суму кредиту 252 000,00 грн. під 6,0% місячних на строк до 18 березня 2023 року, предмет іпотеки однокімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 31,5 кв.м житловою площею 15,9 кв.м, належна позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.2017р. вартістю 286 000,00 грн. Договір іпотеки посвідчений державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В., зареєстровано в реєстрі за № 1-790.

Відповідно до п.8.8 Іпотечного договору правовстановлюючий документ, а саме договір купівлі-продажу від 18 грудня 2017 року № 1-3739 буде знаходитись у іпотекодержателя.

Відповідно до витягу з Державного реєстру від 204590254 від 18.03.2020р. внесено відомості про обтяження квартири на підставі іпотечного договору від 18.03.2020р., іпотекодавець ОСОБА_2 , строк виконання основного зобов`язання 18.03.2023р., розмір основного зобов`язання 252000,00 грн.

Відповідно до листа від 20 березня 2020 року завідувача Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю. В. ОСОБА_6 було повідомлено про те, що Першою черкаською державною нотаріальною конторою було виправлено технічну помилку в даті договору кредиту (з 18 березня на 17 березня 2020 року), на яку є посилання в Іпотечному договорі, укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно розписки від 31.03.2020 р. відповідач ОСОБА_1 отримав від позивачки ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 6 830,00 грн. в рахунок погашення боргу по договору позики від 17.03.2020 року.

Відповідно до розписки від 30.04.2020 р. відповідач ОСОБА_1 отримав від позивачки ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 15 120,00 грн. в рахунок погашення боргу по договору позики від 17.03.2020 року.

У відповідності до розписки від 29.05.2020 р. відповідач ОСОБА_1 отримав від позивачки ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 15 120,00 грн. в рахунок погашення боргу по договору позики від 17.03.2020 року.

Згідно розписки від 30.06.2020 р. відповідач ОСОБА_1 отримав від позивачки ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 15 120,00 грн. в рахунок погашення боргу по договору позики від 17.03.2020 року.

Згідно посадочного документу № 0Е96-6319-0001 від 22.06.2020 року позивачка ОСОБА_2 з 30 червня 2020 року перебувала за межами м. Черкаси.

Відповідно до квитка від 13.02.2021 року позивачка ОСОБА_2 14 червня 2020 року повернулася до м. Черкаси.

12 січня 2022 року позивачка ОСОБА_2 направила на адресу відповідача ОСОБА_1 вимогу, де зазначила, що договір кредиту від 18.03.2020 року вона не підписувала, грошові кошти не отримувала. У зв`язку з цим просила відповідача надати довідку про відсутність заборгованості за іпотечним договором від 18.03.2020 року.

19 січня 2022 року відповідачем ОСОБА_1 на адресу позивачки ОСОБА_2 було направлено вимогу про усунення порушення та повернення заборгованості за договором позики, в якій вимагає від позивачки у 35-денний строк з дня направлення, але не пізніше ніж 30-денний строк з дня отримання цього листа усунути порушення по виконанню зобов`язань за договором позики та сплатити заборгованість достроково в повному обсязі.

01 лютого 2022 позивачкою ОСОБА_2 на адресу відповідача ОСОБА_1 було направлено відповідь на вимогу, в якій позивачкою було повідомлено, що кошти по договору позики № 4 від 17.03.2020 року вона не отримувала, акти про передачу коштів не підписувала. Окрім цього, позивачка зазначила, що з 17 січня 2021 року по 22 січня 2022 року вона знаходилася за межами міста Черкаси і фізично не мала змоги отримати кошти та підписати акти прийому-передачі. Після підписання договору я детально ознайомилася з умовами кредитування і вирішила не скористатись даним кредитом, оскільки відсотки за договором дуже високі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 дав покази про те, що працює начальником відділення в очолюваному відповідачем ломбарді. У березні 2020 року при ньому надавалась позика позивачці приблизно 250 000 грн. Це була позика особистих коштів відповідача. При свідку підписувались договори кредиту та у нотаріуса іпотечний договір. Позивачка відповідачу передала оригінали документів на квартиру. Кошти передавались частинами по 50 000 грн. щодня з 17.03.2020р., а не у січні, як вказано у договорі кредиту від 17.03.2020р. Спочатку позивачка платила відсотки 5 разів приблизно по 15 000 грн. на місяць.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 дав покази про те, що працює касиром в очолюваному відповідачем ломбарді. Позивачці 17.03.2020р. робив копію документів на квартиру за вказівкою відповідача. Також по вказівці відповідача відрахував 50 000 грн. з каси і передав йому, там могли бути особисті кошти відповідача. Приблизно 3 рази таким чином видавав по 50 000 грн., з коштами відповідач ішов до кабінету, де перебували ОСОБА_3 і позивачка. Загальну суму не знає. Видача коштів була у березні, а не у січні 2020 року. Також за проханням відповідача друкував бланки розписок про отримання у позику коштів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд

Спірні правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Статтею 203 Цивільного кодексу України закріплено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, в частині п`ятій цієї статті було визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як визначено пунктом 2 частини 2 статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 статті 216 ЦК України).

Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частина першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

У статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Основне зобов`язання зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Іпотекодавець особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; іпотекодержатель - кредитор за основним зобов`язанням; боржник - іпотекодавець або інша особа, відповідальна перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання.

Відповідно до частин четвертої і п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно ч. 1 статті 584 ЦК України у договорі застави визначаються суть, розмір і строк (термін) виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, тa (або) посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Отже інформація, яка повинна бути надана до моменту укладання договору однією із сторін є частиною пропозиції та істотною умовою договору, оскільки обов`язковість її оприлюднення прямо передбачена Законом.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (ч. 1 статті 652 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 статті 1054 ЦК України).

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Судом встановлено, що зі змісту спірного Іпотечного договору вбачається, що він укладений в забезпечення договору кредиту від 18 березня 2020 року.

Сторонами не оспорюється, що 18 березня 2020 року договору кредиту між ними не укладалось, натомість 17 березня 2020 року сторонами був укладений договір фінансового кредиту № 4 від 17.03.2020р. на суму 252 000 основного боргу зі сплатою 6% на місця на строк до 17.03.2023р.

Згідно доводів відповідача, описку в спірному договорі іпотеки щодо дати укладення основного договору (з 18 березня на 17 березня 2020 року) та строку виконання основного зобов`язання (з 18 березня 2023 року на 17 березня 2023 року) було виправлено нотаріусом 20 березня 2020 року за заявою відповідача.

Вирішуючи питання про дотримання встановленої законодавством процедури виправлення описки в нотаріально посвідченому спірному договору іпотеки, суд доходить таких висновків.

Відповіднодо пункту 6.16 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 року № 3253/5(в редакції Наказу Міністерства юстиції № 2241/5 від 22.06.2021), у разі виявлення нотаріусом у тексті нотаріального документа, який створений ним у результаті вчинення нотаріальної дії технічної помилки, яка не змінює змісту документа та не впливає на права особи(іб) щодо якої(их) було вчинено нотаріальну дію (описка, друкарська або граматична помилка), нотаріус може виправити таку помилку.Помилка у тексті нотаріального документа виправляється у всіх примірниках такого документа одночасно. Виправлення помилки повинно відповідати відомостям, що містяться в документах, які були подані нотаріусу для вчинення нотаріальної дії, або отримані безпосередньо з єдиних та державних реєстрів. Виправлення технічної помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні. При цьому всі виправлення мають бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім закреслене.

До 22.06.2021року (на момент укладення спірного правочину) можливість виправлення технічних помилок в текстах нотаріальних документів у Правилах ведення нотаріального діловодства врегульовано не було. З даного питання Нотаріальною палатою України був надісланий для врахування у роботі Інформаційний лист щодо виправлення технічних помилок в текстах нотаріальних документів від 02.09.2019 року.

Зі змісту вказаного листа вбачається, що за загальним правилом позасудовий спосіб виправлення помилок у документах відбувається шляхом звернення до органу, що видав документ. Такий орган може виправити помилку лише у тому разі, якщо в документах, на підставі яких він видавався, даної помилки не було, і помилка була допущена саме з вини органу, який видав документ (у разі виявлення орфографічних або технічних помилок). У разі, якщо ж в документах, на підставі яких видано документ також наявна помилка, виправлення такої помилки відбувається лише у судовому порядку. Оскільки законодавство, яке регулює діяльність нотаріату, прямо не забороняє приймати у нотаріальне провадження документи, які мають належним чином застережені виправлення, можна зробити висновок, що у разі допущення орфографічної або технічної помилки при складанні документу нотаріус може виправити таку помилку та зробити відповідне застереження про це, засвідчивши виправлення своїм підписом та печаткою. Пункт 6.12 Правил ведення нотаріального діловодства встановлює, що текст нотаріально оформлюваного документа (договору, заповіту, довіреності, заяви тощо) повинен бути викладений зрозуміло, чітко, грамотно, не повинен мати підчисток, з дотриманням вимог чинного законодавства.При цьому зазначено, що зміни чи доповнення до документу вносяться та оформлюються нотаріусом у порядку, встановленому законодавством, у разі якщо текст нотаріально оформлюваного документа викладено неграмотно, нечітко (незрозуміло). Статтями 651-654 ЦК України передбачені підстави та порядок внесення змін до договору. Зокрема зазначено, що зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.Отже, необхідності (вимоги) виправлення технічної або орфографічної помилки, якщо не змінюються умови договору, шляхом укладання договору про внесення змін цивільне законодавство України не передбачає. Між тим, пунктом 6.13 Правил ведення нотаріального діловодства встановлений порядок виправлення помилки у тексті нотаріально оформлюваного документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії (свідоцтва, виданого нотаріусом, копії документа, дубліката документа тощо). Керуючись статтею 8 ЦК України, при виправленні технічної або орфографічної помилки у тексті нотаріально оформлюваного документа, який потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії вбачається можливим застосувати аналогію закону та керуватися порядком, встановленим для виправлення помилки у документі, що не потребує підпису особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії.Внести виправлення технічної або орфографічної помилки до тексту такого документа можна за заявою особи, заінтересованої у вчиненні нотаріальної дії, зареєстрованої у Журналі реєстрації вхідних документів.У такому випадку виправлення технічної або орфографічної помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису та печатки на такому застереженні. При цьому всі виправлення мають бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім закреслене.

Таким чином, системний аналіз законодавства у сфері нотаріальної діяльності, дає підстави для висновку, що при розгляді датованої 20 березня 2020 року заяви однієї із сторін правочину про виправлення описки у нотаріально посвідченому 18 березня 2020 року договорі іпотеки, яка стосується істотної умови договору іпотеки - виправлення дати основного договору, в забезпечення якого був укладений договір іпотеки на 17 березня 2020 року, нотаріус мав врахувати зміст вказаного основного договору для підтвердження, що в документах, на підставі яких був посвідчувався 18 березня 2020 року договір іпотеки даної помилки не було і відповідна помилка була допущена саме з вини посадової особи нотаріату, який посвідчив договір іпотеки.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів нотаріальної справи з посвідчення спірного Іпотечного договору, наданих 18 травня 2022 року завідувачкою Першої черкаської державної нотаріальної контори на виконання ухвали суду від 12 травня 2022 року, копія основного договору, в забезпечення якого укладався спірний іпотечний договір, до матеріалів нотаріальної справи не долучалась, також вказаний договір чи його копія не долучалась до датованої 20 березня 2020 року заяви відповідача про виправлення описки в посвідченому 18 березня 2020 року договорі іпотеки.

Таким чином, зібраними у справі доказами підтверджується, що при внесенні виправлення у спірний договір за вимогою однієї з сторін правочину, без погодження з іншою стороною, нотаріус фактично не мала у розпорядженні копії основного договору для обґрунтованості висновку про наявність або відсутність підстав для внесення виправлень у нотаріальний акт, а саме що при посвідченні спірного договору 18 березня 2020 року в якості основного договору, в забезпечення якого був укладений спірний договір іпотеки, сторонами був погоджений саме договір про фінансовий кредит № 4 від 17 березня 2020 року, доданий до відзиву відповідача.

Доводи відповідача про те, що приєднання кредитного договору не передбачено чинним законодавством суд вважає такими, що не обґрунтовують заперечення проти позову, оскільки відповідно до п.3 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса.

Крім того, відсутність у матеріалах нотаріальної справи копії договору про основне зобов`язання об`єктивно позбавляло нотаріуса можливості пересвідчитись, що в документах, на підставі яких був посвідчений 18 березня 2020 року спірний договір іпотеки вказаної у заяві відповідача від 20 березня 2020 року помилки не було, і помилка була допущена саме з вини посадової особи нотаріату, який посвідчив договір іпотеки.

Суд також враховує, що відповідно до листа від 18.05.2022р.року завідувачки Першої черкаської державної нотаріальної контори заява про виправлення описки ОСОБА_1 не реєструвалась у Журналі реєстрації вхідних документів та є документом внутрішнього користування за призначенням, на якому робиться відмітка про встановлення особи заявника та справжність його підпису.

Як передбачено п.8.12 розділу VIII Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5 реєстрація вхідних, вихідних і внутрішніх документів (кореспонденції) є фіксацією факту створення або надходження до контори, нотаріального архіву, приватного нотаріуса документа (кореспонденції) шляхом проставлення на ньому реєстраційного номера з одночасним записом необхідних відомостей про документ у відповідних журналах, книгах, реєстрах.

Реєстрації підлягають вхідні, вихідні, внутрішні документи (п.8.2 Правил)

Не підлягають реєстрації документи оперативного характеру згідно з примірним переліком документів, що не підлягають реєстрації, наведеним у додатку 28.

Вхідні документи, що надійшли поштою, доставлені кур`єром або нарочно на адресу контори, нотаріального архіву, приватного нотаріуса, приймаються особою, відповідальною за ведення нотаріального діловодства та архіву, і проходять реєстрацію в день надходження(п.8.3 Правил)

До Примірного переліку документів, що не підлягають реєстрації згідно додатку 28 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5 віднесені: повідомлення про засідання, наради, збори і порядок денний;графіки, наряди, заявки, рознарядки; інформація, надіслана до відома;тарифи (копії); поздоровчі листи і запрошення; друковані видання (книги, журнали, бюлетені);. квартальні звіти;форми статистичної звітності.

Оскільки заява про виправлення описки у нотаріальному акті не віднесена до Примірного переліку документів, що не підлягають реєстрації згідно додатку 28 Правил ведення нотаріального діловодства, суд приходить до висновку, що вона повинна була бути зареєстрована з метою фіксації часу надходження надходження до державного нотаріуса.

Крім того, пунктом 6.16. Правил ведення нотаріального діловодства у редакції станом на березень 2020 року, затвердженого наказом Мін`юсту від 22.12.2010 року № 3253/5, посвідчувальний напис повинен бути написаний зрозуміло, чітко, грамотно, без підчисток. Дописки чи виправлення, зроблені у тексті посвідчувального напису, застерігаються нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису і скріплюються його підписом і печаткою із зазначенням дати.

Разом з тим, виправлення помилки не було застережене нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису та печатки на такому застереженні.

Окрім цього, оскільки у заяві відповідача від 20 березня 2020 року питання про виправлення описки щодо строку настання основного зобов`язання взагалі не порушувалось, внесення нотаріусом до наявного у відповідача примірника спірного договору виправлень не тільки щодо дати основного договору, але й щодо дати основного зобов`язання з 18 березня 2023 року на 17 березня 2023 року не може бути визнане обґрунтованим.

При цьому у повідомленні на ім`я позивачки від 20 березня 2020 року нотаріусом повідомлено про виправлення тільки дати основного договору на з 18 березня 2020 року на 17 березня 2020 року, хоча фактично виправлення були внесені не тільки щодо дати основного договору, але й щодо строку основного зобов`язання з 18 березня 2023 року на 17 березня 2023 року.

Крім того, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що державним нотаріусом не було внесено інформації щодо виправлення описки в Іпотечному договорі про зміну строку основного зобов`язання Іпотечного договору з 18 березня 2023 року на 17 березня 2023 року.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для висновку про дотримання встановленої законодавством процедури виправлення описки в нотаріально посвідченому спірному договору іпотеки, тому суд вважає недоведеним погодження сторонами інших умов спірного договору іпотеки, ніж ті, які зафіксовані у наявному у позивачці примірнику спірного договору, нотаріально посвідченому 18 березня 2020 року, в якому основним договором, в забезпечення якого укладений спірний договір іпотеки зазначений кредитний договір від 18 березня 2020 року на строк до 18 березня 2023 року.

Суд також враховує, що розмір основного зобов`язання, вказаний у спірному договорі іпотеки 252 000,00 грн. не є тотожним розміру основного зобов`язання згідно з договором фінансового кредиту№ 4 від 17 березня 2020 року, в якому окрім основного боргу у розмірі 252 000,00 грн. передбачено також плату за користування кредитом у вигляді 6% на місяць, що складає 252000/100%*6%=15 120 грн на місяць та 15120*36 = 544 320 грн. відсотків за весь період кредитування, отже загальна сума основного боргу та відсотків складає 252 000 + 544 320 = 796 320 грн. Отже обсяг основного зобов`язання в договорі кредиту від 17 березня 2020 року істотно перевищує вказаний у пункті 1.1.3 спірного договору розмір основного зобов`язання 252 000 грн.

Суд також враховує, що в силу положень статті 1054 ЦК України кредитодавцем за кредитним договором може буди лише банк або інша фінансова установа, яка відповідно до договору зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник, який може бути фізичною особою, у свою чергу, зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Крім того, згідно частини 1 ст. 5 Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями.

Згідно статті 7 Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності» діяльність з надання фінансових послуг підлягає обов`язковому ліцензуванню.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач ОСОБА_1 як фізична особа не міг бути кредитодавцем за договором фінансового кредиту № 4, укладеного 17 березня 2020 року, оскільки відповідач в силу приписів чинного законодавства не мав права надавати фінансові послуги у вигляді фінансового кредиту.

Суд бере до уваги, що у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Отже, для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 638/22396/14-ц

У частині 2 статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Верховним Судом у постанові від 09.01.2019 у справі № 759/2328/16-цбуло викладено правовий висновок про те, що тлумачення частини другої статті 215 ЦК України свідчить, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 18 січня 2017 року у справі № 363/3673/14-ц).

Нікчемний правочин є недійсним у силу закону (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17).

Оскільки кредитодавцем в договорі фінансового кредиту № 4 від 17 березня 2020 року є фізична особа ОСОБА_1 , що прямо суперечить статті 1054 ЦК України, даний кредитний договір є нікчемним за законом.

Доводи сторони відповідача про те, що справжньою природою основного правочину, оформленого як договір фінансового кредиту № 4 від 17 березня 2020 року є договір позики, суд вважає такими, що не обґрунтовують заперечення проти позову, оскільки з урахуванням заперечень щодо цього позивача відповідачем не підтверджено визнання в судовому порядку договору фінансового кредиту № 4 від 17 березня 2020 року удаваним, що вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, зокрема договору позики, також в ході розгляду даної справи з відповідним зустрічним позовом відповідач не звертався.

За таких обставин в суд не може вважати обґрунтованим односторонні посилання відповідача на те, що дійсний характер договору фінансового кредиту № 4 від 17 березня 2020 року був іншим, ніж зафіксований в тексті вказаного правочину.

Крім того, як вбачається зі змісту спірного договору іпотеки вбачається, що він укладений в забезпечення кредитного договору від 18 березня 2020 року, а не договору позики і будь-які зміни щодо даної умови до спірного договору не вносились.

Покази свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про отримання позивачкою у відповідача коштів в березні 2020 року в позику не спростовують висновку суду, що у спірному іпотечному договорі чітко зафіксовано, що він укладений в забезпечення кредитного договору, який позивачкою з кредитною установою ні 17 березня 2020 року, ні 18 березня 2020 року не укладався і видача коштів не засвідчена платіжним документом кредитної установи.

Як визначено частиною 2 статті 548 ЦК України недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Враховуючи, що позивачкою доведено відсутність дійсного зобов`язання позивачки за кредитним договором від 18 березня 2021 року, у забезпечення якого укладений спірний Іпотечний договір, суд доходить висновку, що недійсне зобов`язання не може забезпечуватись дійсним договором іпотеки.

Аналогічний висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 24 лютого 2021 року у справі справі № 766/15492/16-ц (провадження № 61-13015св20)

Оскільки оспорюваний Іпотечний договірбув укладений в забезпечення виконання договору фінансового кредиту між фізичними особами, який є нікчемним, враховуючи вимоги цивільного законодавства щодо застави майна та частини четвертої статті 3 Закону України «Про іпотеку», вказаний Іпотечний договір, якийукладався в забезпечення виконання зазначеного договору фінансового кредиту, є недійсним.

Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання, іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, за ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України дійсне зобов`язання повинне ґрунтуватися на чинних правових підставах виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених законом, яким зокрема є договір, і повинне бути спрямоване на реальне настання юридичних наслідків.

Таким чином, оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною за умови його чинності, вона не може існувати самостійно, правовим наслідком встановлення факту нікчемності договорів, забезпечених договорами іпотеки, є недійсність таких договорів іпотеки, приведений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2018 року у справі № 305/1180/15-ц.

Враховуючи той факт, що договір фінансового кредиту, на забезпечення виконання якого було укладено спірний Іпотечний договір, є нікчемним в силу закону, спірний Іпотечний договір, укладений на забезпечення такого договору фінансового кредиту, є недійсним, оскільки такі договори не можуть існувати самостійно і правовим наслідком встановлення факту нікчемності договорів, забезпечених договорами іпотеки, є недійсність таких договорів іпотеки.

Представником відповідача, адвокатом Скіць С. М. в судовому засіданні було надано розписки від 31 березня 2020 року, від 30 квітня 2020 року, від 29 травня 2020 року та від 30 червня 2020 року, які, на дімку представника відповідача, є доказом сплати позивачкою кредиторові (відповідачу) процентів за користування кредитом що є однією з дій, що свідчать про визнання позивачкою боргу за договором фінансового кредиту № 4 від 17 березня 2020 року.

Проте суд не погоджується з даними доводами представника відповідача, оскільки, як вже було встановлено судом, договір фінансовогокредиту № 4 від 17 березня 2020 року, є нікчемним у силу закону, оскільки кредитодавцем у такого договору фінансового кредиту є відповідач ОСОБА_1 як фізична особа, що суперечить суті кредитного договору, передбаченого статтею 1054 ЦК України.

Окрім того, зі змісту даних розписок не можна переконатися, що дані суми були сплачені позивачкою саме в рахунок погашення боргу за договором фінансового кредиту № 4 від 17.03.2020 року. Крім того, дані розписки містять лише підпис відповідача, натомість відсутній підпис позивачки як іншої сторони договору фінансового кредиту.

Враховуючи недійсність спірного Іпотечного договору, є обґрунтованими вимоги позивачки провитребування у відповідача оригіналу договору купівлі-продажу від 18.12.2017 року № 1-3739, переданого позивачкою відповідачеві згідно умов пункту 8.8. Іпотечного договору, в порядку застосування наслідків недійсності правочину.

За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки ОСОБА_2 у повному обсязі.

При зверненні до суду з даним позовом, яким містив дві вимоги немайновового характеру, позивачка була звільненна від оплати судового збору, тому відповідно до ст.141 ЦПК суд покладає на відповідача оплату судового збору в сумі 1984,80 грн (992,40*2).

На підставі викладеного, керуючись п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів»,ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 244, 263-268 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 202, 203, 215, 216, 509, 546, 575, 584, 638, 651-654, 1054, 1055 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Правилами ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 року № 3253/5, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки недійсним задовольнити повністю.

Визнати недійсним Іпотечний договір від 18 березня 2020 року № 1-790, посвідчений державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю. В., який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Витребувати у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 оригінал договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 18 грудня 2017 року за № 1-3739.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 1 984,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної карги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст рішення виготовлено 05 серпня 2022 року.

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).