Ухвала

04 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 306/2494/15-ц

провадження № 61-7082ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу Свалявського відділу Державної виконавчої служби у Мукачівському районі Південно-західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 червня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Свалявського відділу Державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Черненко Вікторії Владиславівни про повернення виконавчого листа стягувачу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Свалявського відділу ДВС у Мукачівському районі Закарпатської області Черненко В. В., у якій просила визнати незаконною постанову старшого державного виконавця від 30 листопада 2021 року про повернення виконавчого листа стягувачу у виконавчому провадженні № 64287450.

Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 21 січня 2022 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 29 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 21 січня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 на рішення старшого державного виконавця.

Визнано незаконною та скасовано постанову старшого державного виконавця Свалявського відділу ДВС у Мукачівському районі Закарпатської області Черненко В. В. від 30 листопада 2021 року про повернення виконавчого листа стягувачу.

21 липня 2022 року Свалявський відділ ДВС у Мукачівському району Південно-західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції

(м. Івано-Франківськ) через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 січня 2022 року, а ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 21 січня 2022 року залишити без змін.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження зазначеного судового рішення заявник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, вказує, що суд не врахував того, що оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків такого зупинення судом. На час винесення ухвали Свалявського районного суду від 10 грудня 2021 року закінчився шестимісячний строк дії звіту про оцінку майна у виконавчому провадженні, при цьому повторні торги не відбулися.

На думку заявника, оскаржувана постанова державного виконавця винесена відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме через відмову стягувача залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання судового рішення. При цьому повернення виконавчого документа стягувачеві не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Колегія суддів, оцінивши доводи касаційної скарги та норми права, застосовані судом апеляційної інстанції, вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини першої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Судами встановлено, що у Свалявському ВДВС в Мукачівському районі на виконанні перебував виконавчий лист по справі № 306/2494/15-ц, виданий Свалявським районним судом Закарпатської області про стягнення з

ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 218 295,00 грн упущеної вигоди (виконавче провадження № 64287450).

Державним виконавцем 02 квітня 2021 року проведено опис та арешт майна боржника ОСОБА_3 , а саме: земельної ділянки в с. Голубине, урочище Горб, Свалявського району, кадастровий номер 1:03:002:0235, площею 0,413 кв. м.

01 липня 2021 року винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

08 липня 2021 року стягувачу надіслано копію висновку від 05 липня

2021 року про вартість майна - земельної ділянки в с. Голубине, урочище Горб, кадастровий номер 1:03:002:0235, площею 0,413 кв. м, яке

ОСОБА_1 отримала 03 серпня 2021 року.

Відповідно до протоколу № 553242 від 14 вересня 2021 року проведення електронних торгів з продажу арештованої земельної ділянки - торги не відбулися.

28 вересня 2021 року стягувачу ОСОБА_1 надіслано лист з пропозицією про залишення за собою нереалізованого майна боржника - земельної ділянки в с. Голубине, урочище Горб, кадастровий номер 1:03:002:0235, площею 0,413 кв. м, який стягувач отримала 08 жовтня 2021 року.

12 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подала заяву до Свалявського ВДВС, в якій повідомила, що земельну ділянку в с. Голубине, урочище Горб, кадастровий номер 1:03:002:0235, площею 0,413 кв. м, має намір залишити за собою після проведеної перевірки об`єктивності оцінки та визначення дійсної вартості земельної ділянки.

Постановою старшого державного виконавця Свалявського ВДВС від 30 листопада 2021 року повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 3 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Свалявського районного суду від 10 грудня 2021 року, яка набрала законної сили, задоволено скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця. Визнано дії старшого виконавця Свалявського ВДВС у Мукачівському районі Закарпатської області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Івано-Франківськ) Черненко В. В. щодо визначення вартості земельної ділянки кадастровий номер :03:002:0235, яка знаходиться в с. Голубине, урочище «Горб», площею 0,0413 га, незаконними. Визнано недійсною грошову оцінку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером: :03:002:0235, яка знаходиться в с. Голубине, урочище «Горб», площею 0,0413 га, вартістю 137 100,00 грн, що проведена 05 липня 2021 року суб`єктом господарської діяльності ТОВ «Альбатрос» в межах процедури виконавчого провадження № 64287450.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Зазначене конституційне положення відображено у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності виконавців.

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

При цьому статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок реалізації нерухомого майна боржника та умови передачі нереалізованого майна стягувачу.

Встановивши, що у відповідь на пропозицію державного виконавця про залишення за собою нереалізованого майна боржника стягувач

ОСОБА_1 подала заяву, у якій повідомила державного виконавця про свій намір залишити за собою нереалізоване майно боржника, але після проведеної перевірки об`єктивності оцінки та визначення дійсної вартості земельної ділянки, при цьому, сумлінно користуючись наданим їй правом на оскарження результатів визначення вартості чи оцінки майна, звернулась до суду із скаргою на дії державного виконавця, яка була задоволена у повному обсязі ухвалою Свалявського районного суду від 10 грудня

2021 року, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у державного виконавця підстав для повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 3 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», а отже і про наявність підстав для визнання незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця Свалявського ВДВС у Мукачівському районі Закарпатської області Черненко В. В. від 30 листопада 2021 року.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування

чи тлумачення.

Доводи поданої касаційної скарги не дають підстав для розумного сумніву у дотриманні судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права при здійсненні апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції і винесенні постанови від 29 червня 2022 року.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга Свалявського ВДВС у Мукачівському районі Південно-західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 червня 2022 року є необґрунтованою, а у відкритті касаційного провадженні належить відмовити відповідно до положень частини четвертої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частинами першою, другою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Свалявського відділу Державної виконавчої служби у Мукачівському районі Південно-західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції

(м. Івано-Франківськ) на постанову Закарпатського апеляційного суду

від 29 червня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Свалявського відділу Державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Черненко Вікторії Владиславівни про повернення виконавчого листа стягувачу - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович