Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.07.2022 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Хитрук В.М.,

за участі секретаря судового засідання Рашевської О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували в шлюбі, який розірвано 09.09.2010 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 . Позивач займається вихованням, навчанням малолітньої доньки та забезпечує її матеріально всім необхідним. Відповідач ОСОБА_2 проживає окремо. 05.03.2022 ОСОБА_2 залишила територію України та виїхала до Болгарії. ОСОБА_1 проживає разом з дитиною у власному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Дитина навчається в Барському ліцеї №2 Барської міської ради. Між позивачем та відповідачем відсутня згода щодо місця проживання дитини. Тому, ОСОБА_1 просить суд визначити місце проживання дитини разом з ним.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 надав заяву про підтримання позову у повному обсязі. Просив справу розглядати без його участі.

Відповідач по справі ОСОБА_2 позов визнала повністю, не заперечувала проти його задоволення, просила справу розглядати без її участі, про що зазначила в письмовій заяві до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

У відповідності до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 05.03.2022 залишила територію України та виїхала до Болгарії. Дитина ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акта обстеження житлово-побутових умов проживання від 16.07.2022 комісія Барської міської ради встановила, що дитина проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , має власну кімнату, яка повністю облаштована для проживання дітей.

Згідно правовстановлюючого документа договору купівлі-продажу від 22.06.2021 року власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

Згідно довідки Барського ліцею №2 Барської міської ради від 28.06.2022 № 06-08/63 батько учениі 5-Б класу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 бере участь у вихованні дитини, а саме спілкується з класним керівником з приводу успішності, поведінки своєї дитини, регулярно відвідує батьківські збори, приводить та забирає ОСОБА_4 після занять, відводить на заняття секцій та гуртків.

Згідно висновку комісії захисту прав дитини Барської міської ради від 26.07.2022 № 1933, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дітей, орган опіки та піклування Барської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Під час вирішення спору між батьками про визначення місця проживання малолітньої дитини, необхідно всебічно й повно дослідити обставини справи та, взявши до уваги фактичний, емоційний, психологічний, матеріальний, віковий та медичний фактори, пропорційно й обґрунтовано оцінити відповідні інтереси та права кожної особи - як батьків, так і дитини, з урахуванням думки останньої, ухваливши рішення з дотриманням інтересів усіх учасників, найперше дитини.

За таких обставин, суд вважає, що найкращим інтересам дітей буде відповідати визначення місця їх проживання із батьком, який здатний забезпечити розвиток дітей у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

При цьому у даному випадку визначення місця проживання дитини з батьком не означає її розлучення із матір`ю. ОСОБА_2 заперечень щодо цього не висловлює. ОСОБА_2 не позбавлена можливості брати участь у вихованні дитини, спілкуватися з нею. За наявності підстав матір має право порушувати питання про зміну місця проживання дитини.

ОСОБА_1 психічно здоровий, не має наркологічних захворювань, позитивно характеризується, має стабільний самостійний дохід, за рахунок якого має можливість забезпечити достойний рівень як свого життя так і дитини, має житло де у дитини є власна кімната, що дає можливість в повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, проте як ОСОБА_2 часто перебуває за кордоном на заробітках, про що повідомила комісію з захисту прав дитини, не має власного житла, постійного місця проживання, а тому не може забезпечити нормальні умови для розвитку дітей та їх навчання.

На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи здоров`я дитини, місце навчання, добросовісне виконання батьком батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, приходить до висновку про визначення місця проживання дитини разом з її батьком ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.12,13,76,78-81,89,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.15, 141,153,157-159 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 , як з особою яка самостійно виховує дитину віком до 18 років, за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Барський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Суддя: