Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/561/22

Провадження № 2/943/819/2022

09 серпня 2022 року

Буський районний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді - Кос І.Б.,

за участю секретаря - Дутки С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Буськ в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом, у якому просить визнати відповідача ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що їй на праві приватної власності належить вищевказана квартира згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №35292136 від 23.03.2015, що була придбана позивачкою згідно договору купівлі-продажу квартири від 23.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Лукащук Н.О. Крім позивачки у спірній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який є колишнім чоловіком позивачки. Проте відповідач формально зареєстрований, але не проживає в спірному житловому приміщенні із 28 вересня 2020 року. Відповідач самостійно змінив своє місце проживання, добровільно виписатись не бажає, що спричиняє певні незручності позивачці в частині сплати додаткових коштів на утримання квартири, сплату комунальних послуг, а також незручності у випадку відчуження спірної квартири. Відтак, позивачка просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в судовому порядку.

Ухвалою судді від 09.06.2022 року, після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, який не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, направивши до суду письмову заяву, у якій просить справу розглянути у її відсутності, а позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, відзиву на позовну заяву не подавав, а клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, що в силу вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення із таких підстав.

Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК).

Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами п`ятою сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 є власником квартири по АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №35292136 від 23.03.2015, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 5).

Разом із позивачкою у зазначеному житловому будинку зареєстрований також відповідач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) із 22.04.2015 року, що підтверджується записами в будинковій книзі, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с. 6-7).

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 20.11.2020 року, яке набрало законної сили від 21.12.2020, розірвано шлюб між ОСОБА_4 (позивачкою по справі) та ОСОБА_2 (відповідачем по справі), після чого позивачкою ОСОБА_4 змінено прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені від 12.02.2021 року (а.с. 9-10).

Як вбачається із акта від 20.05.2022 (а.с. 11), складеного комісією спеціалістів виконавчого комітету Буської міської ради, що колишній чоловік позивачки ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_1 , але фактично за місцем реєстрації не проживає.

Відтак, єдиний доказ на підтвердження непроживання відповідача у спірній квартирі не містить зазначення обставин щодо його відсутності по місцю реєстрації понад один рік, як про це вказує позивачка у позовній заяві, а стосується факту непроживання відповідача станом на момент обстеження (20.05.2022), що на момент звернення позивачки до суду із цим позовом (25.05.2022) становить лише п`ять днів.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 317 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Главою 28 ЦК України визначено житло як об`єкт права приватної власності.

При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1ст. 156 ЖК УРСР, ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 4 ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки.

Згідно положення ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Однак позивачкою не доведено факту непроживання відповідача в спірній квартирі понад один рік, оскільки представлений нею доказ свідчить про його непроживання станом на 20.05.2022 року, тобто понад п`ять днів до моменту звернення позивачки до суду із цим позовом, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки позов заявлено передчасно.

Крім того, в силу вимог пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України сплачений позивачкою ОСОБА_1 судовий збір за подання нею позовної заяви в сумі 992,40 грн. покладається на неї, ураховуючи відмову в задоволенні цього позову.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 2, 4, 8, 10, 11, 12, 13, 51, 76, 77, 78, 81, 82, 89, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Буський районний суд Львівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП невідомий).

Повний текст рішення виготовлено: 09 серпня 2022 року.

Суддя: І. Б. Кос