Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 липня 2022 року смт.Криве Озеро

Кривоозерський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Репушевської О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Добровольської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу №479/904/21 за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди(в порядку регресу),

учасники судового провадження:

позивач ПАТ Національна акціонерна страхова

компанія "Оранта",

представник позивача Галіч Ж.В., за довіреністю від 19 липня 2021 року,

відповідач ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвокат Архипова К.Г., за ордером серія ВЕ №1064714 від 27 січня 2022 року,

в с т а н о в и в :

Позивач Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"(далі - ПАТ НАСК "Оранта") в особі представника Галіч Ж.В. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди(в порядку регресу), в розмірі 70 000 грн..

Позов обґрунтовано тим, що ПАТ НАСК "Оранта" укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №УБ 1374093, предметом страхування є страхування транспортного засобу "Lexus IS 250", державний номерний знак - НОМЕР_1 . 10 жовтня 2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля "Lexus IS 250", державний номерний знак - НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля "DAF CF85430", державний номерний знак - НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .. В результаті чого було пошкоджено застрахований автомобіль "Lexus IS 250", державний номерний знак НОМЕР_1 . Постановою Печерського районного суду м.Києва 16 січня 2020 року провадження відносно ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП, закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Враховуючи наявність договору страхування, власник пошкодженого автомобіля "Lexus IS 250", державний номерний знак - НОМЕР_1 , звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі зібраних документів було складено страховий акт на суму 170 000 грн.. Позивач звернувся до страхової компанії відповідача ТзДВ "СК Ю.Ес.АЙ". В свою чергу, ТзДВ "СК "Ю.Ес.АЙ" задовольнила заяву лише на суму 100 000 грн., що покриває частину витрат позивача, тому залишок боргу, який повинен сплатити відповідач, становить 70 000 грн.. Враховуючи, що заходи досудового врегулювання спору проводились шляхом направлення претензії, однак відповідач вимог не виконав, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Представник позивача надіслав до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Представником відповідача - адвокатом Архиповою К.Г. до суду надіслано відзив, відповідно до якого позовні вимоги не визнають, з підстав, викладених у ньому, просили відмови в задоволенні позову.

Відповідно до положення ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази по справі, дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ст.1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до положень ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положень ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України "Про страхування", до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц(провадження №14-176цс18).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні.

Судом встановлено, що постановою Печерського районного суду м.Києва від 16 січня 2020 року закрито провадження у справі №757/58863/19-п у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , що мало місце 10 жовтня 2019 року о 00.30 год. в м.Київ на вул.Старовоницька, де водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом DAF CF85.430, державний номерний знак НОМЕР_3 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом "Lexus(IS 250)", державний номерний знак - НОМЕР_1 (водій ОСОБА_3 ), який рухався попереду, в результаті обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.2.3, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України(а.с.34).

Відповідно до витягу з полісу №АО000314909, автомобіль DAF CF85.430, державний номерний знак НОМЕР_2 , застрахований в ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай."(а.с.35).

Відповідно до договору добровільного страхування транспортного засобу №244 від 03 травня 2019 року, автомобіль "Lexus(IS 250)", державний номерний знак - НОМЕР_1 , застрахований в ПАТ "НАСК "ОРАНТА"(а.с.12).

Відповідно до заяви про страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту(КАСКО) від 10 жовтня 2019 року, власник автомобіля "Lexus(IS 250)", державний номерний знак - НОМЕР_1 , звернувся до ПАТ "НАСК "ОРАНТА"(а.с.12).

Згідно з розрахунком страхового відшкодування ПАТ "НАСК "ОРАНТА" визначено вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля "Lexus(IS 250)", державний номерний знак - НОМЕР_1 , яка склала 170 000 грн.(зворот а.с.6).

Згідно з страховим актом №СТО-19-15264/1 від 20 листопада 2019 року, ПАТ "НАСК "ОРАНТА" прийнято рішення про страхову виплату в сумі 170 000 грн.(а.с.7).

Відповідно до заяви про виплату страхового відшкодування в розмірі 170 000 грн. за вих.№08-03-14/511 від 16 січня 2020 року ПАТ "НАСК "ОРАНТА" звернулась до ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай." щодо виплати суми страхового відшкодування на розрахунковий рахунок ПАТ "НАСК "ОРАНТА"(а.с16).

Відповідно до платіжних доручень, ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай." перерахувала на рахунок ПАТ "НАСК "ОРАНТА" 100 000 грн. в якості страхового відшкодування за регресною вимогою, згідно страхового акту №20.0314909-597 за договором страхування №АО0314909 від 28 січня 2019 року(а.с.17-30).

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди, відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного суду України у Постанові "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" №6 від 27 березня 1992 року(із змінами та доповненнями), повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Більше того, при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню лише тоді, коли шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого (абз.1,2 п.2 Постанови). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (абз.2,3 п.4 Постанови).

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто, зазначеною нормою ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Згідно з положеннями ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз норм ст.ст.1187, 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таким правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц (провадження №14-497цс18), у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 09 січня 2019 року у справі №654/4218/15-ц (провадження №61-1192св18).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 станом на дату ДТП 10 жовтня 2019 року перебував у трудових відносинах з ТОВ "Прогрес Компані", де він прийнятий на посаду водія з 10 жовтня 2018 року та 27 лютого 2020 року звільнений за згодою сторін, що підтверджується даними трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.81), даними пенсійного фонду України(а.с.85-88), тобто здійснив ДТП під час виконання своїх трудових обов`язків, що підтверджується даними схеми місця ДТП, яка сталася 10 жовтня 2019 року о 00.30 год. в м.Київ на вул.Старовоницька, оскільки власником автомобіля, яким керував ОСОБА_1 в момент ДТП записана - ОСОБА_4 (зворот а.с.33). Будь-які відомості про незаконне заволодіння ОСОБА_1 транспортного засобу DAF CF85.430, державний номерний знак НОМЕР_2 , матеріали справи не містять.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 керував транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків, так як перебував у трудових відносинах з ТОВ "Прогрес Компані" на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, то в цих правовідносинах він є неналежним відповідачем.

Суд, перевіривши докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Оскільки в задоволенні позову суд відмовляє повністю, то і судові витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 263-265, 355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди(в порядку регресу) - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею - 29 липня 2022 року.

Суддя :