Справа № 372/2558/21
Провадження № 2-194/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2022 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

Головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Буртовій А.Є.,

за участю представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Обухівської міської ради як орган опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини, зняття її з реєстрації та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Обухівської міської ради як орган опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про визначення місця проживання малолітньої дитини, зняття її з реєстрації. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що 22 лютого 2020 року був укладений шлюб між нею та ОСОБА_5 . Рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Обухівської міської ради від 22.09.2020 року, яке затверджене рішенням Виконавчого комітету Обухівської міської ради № 551 від 08.10.2020 року - було визначене місце проживання малолітнього сина, ОСОБА_6 разом із матір`ю ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 . В подальшому, ОСОБА_3 була подана заява про виїзд за кордон на постійне місце проживання до Центрального міжрегіонального Управління державної міграційної служби у м.Києві та Київській області. Листом ДМС України від 28.04.2021 року було прийнято рішення про оформлення документів для виїзду на постійне проживання до Німеччини. 25.05.2021 року ОСОБА_3 була видана посвідка на тимчасове проживання в Федеративній Республіці Німеччина до 24.05.2024 року за адресою її чоловіка ОСОБА_5 . 25.05.2021 року сину позивачки була видана посвідка на тимчасове проживання в Федеративній Республіці Німеччина до 24.05.2024 року за адресою:47495, ФРН. Райнберг. Адлервег 1. Однак, батько дитини ОСОБА_4 позбавляє його своєчасно приступити до навчального процесу, що порушує в першу чергу права та інтереси дитини. Після укладення шлюбу позивачки з громадянином ФРН, відповідач вчиняє будь-які дії щодо неможливості виїзду позивачки та проживання з дитиною в Федеративній Республіці Німеччина. 17.06.2021 року позивачка звернулась до Відділу реєстрації фізичних осіб та ведення реєстру Обухівської територіальної громади, щодо зняття з реєстрації спільного сина сторін ОСОБА_6 , однак, для зняття з реєстрації сина, необхідна письмова згода батька - ОСОБА_4 , який категорично відмовився надавати таку згоду при цьому, попередньо надав нотаріальну заяву про надання дозволу на постійне проживання в ФРН малолітнього сина ОСОБА_6 . Наразі, ОСОБА_4 , батько ОСОБА_6 добровільно не надає згоду на зняття дитини з місця постійного проживання, що є останнім кроком для завершення процедури виїзду дитини та матері за кордон для постійного проживання в Федеративній Республіці Німеччина, а тому позивачка звернулась до суду з даним позовом та просить визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_3 по місцю їх тимчасової реєстрації АДРЕСА_2 , зняти з реєстрації малолітнього ОСОБА_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , надати дозвіл на виїзд малолітнього ОСОБА_6 у супроводі матері, ОСОБА_3 за місцем їх тимчасової реєстрації: АДРЕСА_3 без згоди та супроводу батька, ОСОБА_4 протягом 30 календарних днів з дня набрання рішенням суду у даній справі законної сили та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

27 серпня 2021 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження по справі за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

15.11.2021 року від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Корзаченка В.М. надійшов відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з позовом представник вказав, що з наявних трьох позовних вимог, які зазначені в позовній заяві позивачки ОСОБА_3 , дві є щонайменше незрозумілими та такими, що не мали і не мають фактичного спору, оскільки відповідач ОСОБА_7 не заперечував щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 з матір`ю, у тому числі й за місцем її тимчасової реєстрації у Федерацію Республіці Німеччина. Вимога щодо надання дозволу на виїзд малолітнього ОСОБА_6 у супроводі матері за місцем тимчасової реєстрації матері без згоди та супроводу батька також не була і не є актуальною, оскільки відповідач ОСОБА_8 ще 12 грудня 2020 року підписував нотаріальну заяву-згоду на виїзд сина за межі України з матір`ю та 27 липня 2021 року також підписав необхідний дозвіл. Стосовно вимоги позовної заяви про зняття дитини з реєстрації відповідач не визнав, оскільки стороною позивача не надано доказів, які б підтверджували постійне проживання позивачки з дитиною у Німеччині, а тому вважає позовні вимоги надуманими необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню.

21.12.2021 року судом постановлено ухвалу про зобов`язання Службу у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Обухівської міської ради надати письмовий висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно вимог ст. 19 ч.5 СК України.

15.11.2021 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Обухівської міської ради як орган опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини, виклавши яку в новій редакції обґрунтував тим, що сторони у справі мають спільного малолітнього сина ОСОБА_6 , проте на сьогодні дитина проживає з мамою. Батько намагається брати участь у вихованні сина, спілкується, однак позивачка за первісним позовом ОСОБА_3 виїхала з дитиною проживати до свого чоловіка у Федеративну Республіку Німеччина, і користуючись тим, що відстань між місцем проживання батька і дитини стала надто значною поступово почала створювати ОСОБА_9 усілякі перешкоди його спілкуванню з сином. Так. починаючи з 16 серпня 2021 року ОСОБА_3 позбавляє ОСОБА_10 можливості вільно спілкуватися з сином, оскільки безпідставно ігнорує його телефонні дзвінки, смс-повідомлення. ОСОБА_7 переконаний, що такі дії ОСОБА_3 спрямовані на припинення його спілкування з сином взагалі, оскільки позивачка неодноразово заявляла про те, що має намір унеможливити його спілкування з сином. Адже проживання її з дитиною в іншій країні позбавляє відповідача за первісним позовом будь-якої іншої можливості у законний спосіб вплинути на неї з метою не перешкоджати його вільному спілкуванню з сином. Сторони не дійшли обопільної згоди щодо способу участі у спілкуванні з сином батька та участі останнього у його вихованні, а тому ОСОБА_4 звернувся до суду з даним зустрічним позовом та просить суд зобов`язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_4 перешкод у спілкуванні з сином ОСОБА_6 та визначити наступні способи участі ОСОБА_4 як батька дитини у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_6 , а саме: у період кожних зимових канікул дитини, ОСОБА_11 за рахунок матері дитини ОСОБА_3 прибуває в Україну за місцем проживання батька ОСОБА_4 та перебуває з батьком не менше 7 (семи) діб протягом яких батько за власний рахунок забезпечує належні умови проживання, харчування та відпочинку сина; у період кожних літніх канікул дитини, ОСОБА_11 за рахунок матері дитини ОСОБА_3 прибуває в Україну за місцем проживання батька та перебуває з батьком не менше 20 (двадцяти) діб, протягом яких батько за власний рахунок забезпечує належні умови проживання, харчування та відпочинку сина; за попередньою домовленістю з матір`ю дитини і шляхом листування у соціальних мережах, мобільних додатках, чи в інший доступний спосіб, батько може за власний рахунок прибувати до місця проживання дитини у Федеративній Республіці Німеччина та бачитися і проводити час із сином під час вихідних днів чи шкільних канікул дитини (без присутності матері) з правом відвідування в зазначений час культурно-масових, спортивних, розважальних, оздоровчих закладів з урахуванням інтересів сина та стану його здоров`я; у вільний від занять сина час з урахуванням його режиму дня та стану здоров`я, необмежено спілкуватися з сином засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку (відео зв`язок у мобільних додатках та соціальних мережах. Також просив суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом судові витрати зі сплати судового збору та на правову допомогу.

01.02.2022 року судом постановлено ухвалу про прийняття зустрічної позовної заяви, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просили їх задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, також просили відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Представник відповідача та відповідач зустрічні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, з підстав викладених у зустрічній позовній заяві, в задоволенні первісних позовних вимог просив відмовити з підстав вказаних у відзиві.

В судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_4 , який суду показав, що з ОСОБА_3 виникли неприязні стосунки, оскільки виник спір щодо дитини. ОСОБА_3 деякий час не надавала спілкуватись з дитиною та відключала телефон. Він дав згоду ОСОБА_3 на виїзд дитини на постійне місце проживання.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, перевіривши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позову з таких підстав.

Відповідно до положень частини першоїстатті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України, закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_6 , батьком якого є ОСОБА_4 та матір`ю ОСОБА_12 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 27.05.2022 року.

22.02.0220 року ОСОБА_12 уклала шлюб з ОСОБА_5 , та змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_14 », вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_2 .

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Обухівської міської ради від 22.09.2020 року, яке затверджене рішенням Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області від 08 жовтня 2020 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання № 5354 від 28.06.2021 року ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання № 5355 від 28.06.2021 року ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Нотаріально посвідченою заявою від 12 грудня 2020 року ОСОБА_4 надав свою згоду на постійне проживання в Федеративній Республіці Німеччина малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до якої виїзд за кордон та проживання сина за кордоном відбуватиметься з його матір`ю ОСОБА_3

ОСОБА_3 була подана заява про виїзд за кордон на постійне місце проживання до Центрального міжрегіонального Управління державної міграційної служби у м.Києві та Київській області. Листом ДМС України від 28.04.2021 року було прийнято рішення про оформлення документів для виїзду на постійне проживання до Німеччини ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , яке дійсне до 28.10.2021 року

25.05.2021 року ОСОБА_3 була видана посвідка на тимчасове проживання в Федеративній Республіці Німеччина до 24.05.2024 року за адресою її чоловіка ОСОБА_5 : АДРЕСА_3 .

25.05.2021 року ОСОБА_6 була видана посвідка на тимчасове проживання в Федеративній Республіці Німеччина до 24.05.2024 року за адресою ОСОБА_5 : АДРЕСА_3 .

Факт проведення реєстрації матері та сина за вищевказаною адресою підтверджується двома офіційними листами органу місцевого самоврядування/територіальної громади ФРН по місцю фактичної реєстрації.

25.05.2021 року ОСОБА_3 була видана Європейська картка медичного страхування в Федеративній Республіці Німеччина, яка дійсна до 30.04.2026 року.

25.05.2021 року ОСОБА_6 була видана Європейська картка медичного страхування в Федеративній Республіці Німеччина, яка дійсна до 30.04.2026 року.

Відповідно до довідки зі школи від 22.06.2021 року підтверджується той факт, що ОСОБА_6 зарахований до першого класу початкової коли, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 .

Термін навчання ОСОБА_6 визначений навчальним закладом з 01.08.2021 року до 2025 року, що підтверджується копією довідки зі школи.

Нотаріально посвідченою заявою від 27 липня 2021 року ОСОБА_4 надав свою згоду на виїзд за кордон до Федеративної Республіки Німеччина малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою навчання з 28 липня 2021 року по 03 січня 2022 року, у супроводі матері ОСОБА_3 , яка по закінченні вказана в заяві терміну, забезпечить повернення дитини до України.

08 липня 2021 року ОСОБА_3 звернулась до Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Обухівської міської ради із заявою в якій просила даний орган визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_3 по місцю їх тимчасової реєстрації (за згодою батька): АДРЕСА_3 , що підтверджується копією поданої заяви М К-2640 від 08.07.2021 року.

З листа від 02.08.2021 року № 467/02-02 Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області вбачається, що за результатами розгляду звернення ОСОБА_3 стосовно визначення місця проживання її малолітнього сина з нею у Федеративній Республіці Німеччина їй було відмовлено, оскільки рішенням виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області від 08.10.2020 року № 551 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини» вже було визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6 з матір`ю ОСОБА_3

ОСОБА_4 26.08.2021 року звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області з заявою про вжиття заходів реагування щодо дій ОСОБА_3 та просив втрутитись у дії ОСОБА_3 з метою недопущення у подальшому порушення його прав та малолітнього сина на їх спілкування, за результатами звернення якого, ОСОБА_4 було рекомендовано звернутись до суду.

27.09.2021 року ОСОБА_4 року звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області з заявою про вжиття негайних заходів реагування щодо дій ОСОБА_3 та просив негайно просив втрутитись у дії ОСОБА_3 з метою недопущення у подальшому порушення його прав та малолітнього сина на їх спілкування, за результатами звернення якого, ОСОБА_4 було рекомендовано звернутись до суду.

22.02.2022 року ОСОБА_4 звернувся до Начальника Служби у справах дітей Обухівської міської ради із заявлю про визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкування з дитиною.

З відповіді Заступника Міністра з питань європейської інтеграції Міністерва Юстиції України на звернення ОСОБА_4 від 18.10.2021 року щодо вчинення ОСОБА_3 , перешкод стосовно спілкування з сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та щодо відмови ОСОБА_3 поверти ати дитину з Федеративної Республіки Німеччина в Україну вбачається, що оскільки дитини виїхала до ФРН на підставі нотаріально засвідченого дозволу, наданого на період з 28.07.2021 по 03.01.2022 року акт незаконного переміщення або утримання дитини на території ФНР відсутній.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини та визначення способу участі батька у вихованні сина і спілкуванні від 05.07.2022 року № 860 вбачається, що проаналізувавши наявні у матеріалах цивільної справи документи, дослідивши умови проживання малолітньої дитини, заслухавши позицію обох батьків та думку самої дитини, враховуючи те, що батько дитини - ОСОБА_4 не оспорює факт проживання дитини із матір`ю у Федеративній Республіці Німеччина та надав добровільну нотаріальну згоду на переїзд та проживання, а також враховуючи те, що в Україні на даний час іде повномасштабна ОСОБА_15 агресія з боку російської федерації, у країні введений військовий стан, тому Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне: Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із матір`ю - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_6 . Відмовити громадянці ОСОБА_3 у знятті з реєстрації її малолітнього сина, так як зняття з реєстрації місця проживання особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників. Встановити громадянину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьку малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином: - у період кожних зимових канікул дитини, ОСОБА_11 за рахунок матері, ОСОБА_11 за рахунок матері дитини ОСОБА_3 , прибуває в Україну за місцем проживання батька ОСОБА_4 та перебуває з батьком не менше 7 (семи) діб, протягом яких батько за власний рахунок забезпечує належні умови проживання, харчування та відпочинку сина; - у період кожних літніх канікул дитини, ОСОБА_11 за рахунок матері дитини ОСОБА_3 , прибуває в Україну за місцем проживання батька ОСОБА_4 та перебуває з батьком не менше 20 (двадцяти) діб, протягом яких батько за власний рахунок забезпечує належні умови проживання, харчування та відпочинку сина; - за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_3 (шляхом листування у соціальних мережах, мобільних додатках, чи в інший доступний спосіб), батько ОСОБА_4 може за власний рахунок прибувати до місця проживання дитини ОСОБА_6 у Федеративній Республіці Німеччина та бачитися і проводити час із сином під час вихідних днів чи шкільних канікул дитини (без присутності матері) з правом відвідування в зазначений час культурно-масових, спортивних, розважальних, оздоровчих закладів з урахуванням інтересів сина та стану його здоров`я; у вільний від занять сина час, з урахуванням його режиму дня та стану здоров`я, необмежено спілкуватися з сином засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку (відео зв`язок у мобільних додатках та соціальних мережах, смс-переписка, тощо), що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною; приїзд малолітньої дитини в Україну можливий лише після припинення дії військового стану в країні та ще трьох місяців після нього. Громадянці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матері малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не чинити перешкод ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у спілкуванні з сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За змістом стаття 18 Конвенції про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Нормами ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Так само стаття 27 Конвенції Про права дитини дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При визначенні місця проживання дітей інтереси дітей мають першочергове значення.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду постановою, прийнятою 30.05.2018 у справі № 343/1500/15-ц (касаційне провадження № 61-23861св18), акцентував на пріоритеті найкращих інтересів дитини, навівши аргументацію щодо дискримінаційного підґрунтя, на якому базується підхід до можливості розлучення дитини з матір`ю лише за виняткових обставин, про що зазначено в принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яка не є юридично обов`язковим документом. Вона стала основою для розробки Конвенції ООН про права дитини 1989 року, яка, на відміну від Декларації, є юридично обов`язковим міжнародним договором.

Ухвалюючи рішення від 11.07.2017 (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Конвенцією про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей від 19 жовтня 1996 року, прийнятої на Гаазькій конференції з міжнародного приватного права, ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, яка набрала чинності 01 лютого 2008 року (далі - Конвенція), визначено її цілі, якими є: визначити державу, органи якої мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини; визначити, яке право застосовується такими органами при здійсненні їхньої юрисдикції; визначити право, що забезпечується до батьківської відповідальності; забезпечити визнання та виконання таких заходів в усіх Договірних Державах; запровадити таке співробітництво між органами Договірних держав, яке може бути необхідним для досягнення цілей цієї Конвенції.

Право визначати місце проживання дитини визначено статтею 3 зазначеної Конвенції. Згідно із статтею 5 вказаної Конвенції судові або адміністративні органи Договірної Держави звичайного місця проживання дитини мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини. З урахуванням статті 7, у разі зміни звичайного місця проживання дитини на іншу Договірну Державу, юрисдикцію мають органи Держави нового звичайного місця проживання.

Спори стосовно місця проживання та здійснення піклування про дитину не є предметом розгляду справ про повернення дитини на підставі Гаазької Конвенції і вирішуються судом держави постійного проживання дитини.

Отже, необхідно виявляти відмінності між спором про повернення дитини і спором між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини в порядку ст. 161 СК, а також спором щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, у порядку ст. 159 СК. Таку позицію висловлено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ із застосуванням Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року (Гаазька Конвенція)».

Судом встановлено, що ОСОБА_3 разом із малолітнім сином ОСОБА_6 на даний час проживають в Федеративній Республіці Німеччина, факт проживання малолітньої дитини не оспорюється сторонами.

З урахуванням зазначених обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 так і малолітня дитина проживають в Федеративній Республіці Німеччина, тобто за межами України, що підтверджується відповідними документами із зазначенням місця проживання сторін.

Україна та Федеративна Республіка Німеччина є Договірними Державами Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей від 19 жовтня 1996 року,

Отже, даний спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини місце проживання якої є Федеративна Республіка Німеччина, має вирішуватися компетентним органом Федеративної Республіки Німеччина відповідно до положень Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей від 19 жовтня 1996 року.

Відтак, суд не надає оцінку доводам первісній та зустрічній позовній заяві, щодо суті спору про визначення місця проживання дитини у зв`язку з тим, що даний спір підлягає розгляду компетентним органом Федеративної Республіки Німеччина, і вказані доводи та обставини, на які посилаються сторони за первісним та зустрічним позовом, можуть бути предметом розгляду під час вирішення спору щодо місця проживання дитини адміністративним органом Федеративної Республіки Німеччина - Договірної Держави вказаної Конвенції.

З врахування вище наведеного, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а саме те, що місцем проживання ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_6 є Федеративна Республіка Німеччина, отже даний спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, має вирішуватися компетентним органом Республіки Чехія відповідно до положень Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей від 19 жовтня 1996 року. Відтак, суд не знаходить підстав для задоволення первісного та зустрічного позову у зв`язку із чим відмовляє у задоволенні позовних вимог за первісним та зустрічним позовом.

У зв`язку з відмовою позивачу за первісним та зустрічним позову у задоволенні позовних вимог, судові витрати сторонам не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 78, 81, 89, 258, 259, 263, 265,268,273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Обухівської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, зняття її з реєстрації відмовити повністю.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Обухівської міської ради як орган опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В. Потабенко