Провадження № 2/344/1492/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Атаманюка Б. М.,

секретаря Стефанець Г.Я.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

21.12.2021 до суду надійшла позовна заява ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач вказує, що 10.03.2020 р. між позичальником ОСОБА_1 та ТзОВ «Фінансова компанія «Синерджи Фінанс Солюшин» був укладений кредитний договір №1-0917, за умовами якого відповідач отримала 5000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (додаток №1 до кредитного договору №1-0917) платіж повернення кредиту та сплати комісії та процентів мав бути внесений відповідачем 09.04.2020 р. Відповідач підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується копією довідки про ідентифікацію. ТзОВ «Фінансова компанія «Синерджи Фінанс Солюшин» свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а позивальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного договором. Однак відповідач зі свого боку не виконала умов кредитного договору.

11.11.2020 р. між ТзОВ «Фінансова компанія «Синерджи Фінанс Солюшин» та ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», було укладено договір відступлення прав вимоги №СФС-111120. ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги, в тому числі і до відповідача. Після набуття статусу нового кредитора та отримавши право грошової вимоги за кредитним договором №1-0917 від 10.03.2020 р. позивач не нараховував пеню або будь-які штрафи. Станом на 18.02.2021 р. сума заборгованості відповідача становить 23925 грн., з них: 5000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 175 грн. - прострочена заборгованість за комісією; 18750 грн. - прострочена заборгованість за процентами. Відповідачу 24.12.2020 р. було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості, однак відповідач не виконала умов кредитного договору. Просив стягнути з відповідача 23925 грн. заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

29.12.2021 року ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

19.01.2022 року до суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_1 , у якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягаю до задоволення, оскільки кредитних коштів від відповідача вона не отримувала. Зазначає, що кредитор зобов`язаний надати позичальнику копію електронного кредитного договору та докази отримання кредитних коштів, однак цього не було зроблено. Позивач у позовній заяві вказує, що вона отримала кошти, тому повинна повернути разом із відсотками, в той же час у договорі №1-0917 від 10.03.2020 р. відсутній пункт, який би вказував, яким саме чином кредитор повинен видати кредитні кошти позичальнику. Позивачем не надано суду жодних відомостей про зазначення відповідачем номеру платіжної карти, на яку мали бути зараховані кредитні кошти, а саме інформація про банківський рахунок або номер карти, на яку перераховуватимуться кошти відсутня у кредитному договорі. З тексту договору незрозуміло-коли саме, в який момент після укладення договору, і за яких обставин кредитор повинен перераховувати кошти позичальнику. Таким чином, вважає, що немає жодних доказів що кредитні кошти за договором №1-0917 від 10.03.2020 р. в сумі 5000 грн. перераховані саме на її рахунок та отримані нею. Належним підтвердженням проведеної операції є платіжне доручення, виписка банку, банківська квитанція, однак позивачем не додано жодної інформації про спосіб отримання коштів позичальником. Крім того, позивач вимагає сплатити відсотки у сумі 18750 грн., що у 3,5 рази більше за суму вдаваного кредиту, що суперечать принципам розумності, добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

08.02.2022 р. від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив в якому зазначено, що 10.03.2020 р. між позичальником ОСОБА_1 та ТзОВ «Фінансова компанія «Синерджи Фінанс Солюшин» був укладений кредитний договір №1-0917, згідно з умовами якого відповідач отримала 5000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідач підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, копія довідки про ідентифікацію додається до матеріалів справи. Відповідно до п.8.3.6. підписуючи кредитний договір №1-0917 від 10.03.2020 р. позичальник засвідчує, що він надав згоду на те, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань перед кредитодавцем за цим договором, кредитодавець має право передавати персональні дані позичальника третім особам доля захисту своїх законних прав та інтересів. Відповідно до п.1.2. кредитного договору сторони погодили наступну ставку за користування кредитом: - 1.00 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом в межах строку визначеного в п.1.4. цього договору; - 2.00% від суми несвоєчасно повернутого кредиту, за кожен день користування грошовими коштами протягом тридцяти календарних днів, з першого дня, наступного понад строк, зазначений у п.1.4 цього договору; - 3.00 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування грошовими коштами, починаючи з 31 дня, понад строк, зазначений у п.1.4. цього договору. Пункт 1.7 передбачає, що позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися правил, які розміщені на офіційному сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, розгляд справи проводити без участі представника позивача.

23.02.2022 р. від відповідача ОСОБА_1 надійшло заперечення в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судове засідання 10.05.2022 р. не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У поданій відповіді на відзив просив розгляд справи проводити без участі представника позивача (а.с.39-43).

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання 10.05.2022 р. не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання не здійснюється.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 10.03.2020 р. між позичальником ОСОБА_1 та ТзОВ «Фінансова компанія «Синерджи Фінанс Солюшин» був укладений кредитний договір №1-0917, за умовами якого кредитодавець надає позичальникові грошові кошти у розмірі 5000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Відповідач підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується копією довідки про ідентифікацію (а.с.5-9).

11.11.2020 р. між ТзОВ «Фінансова компанія «Синерджи Фінанс Солюшин» та ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», було укладено договір відступлення прав вимоги №СФС-111120. ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги, в тому числі за кредитним договором №1-0917 (а.с.10-16).

Згідно виписки з особового рахунка за кредитним договором №1-0917 від 10.03.2020 р. станом на 18.02.2021 р. заборгованість за кредитним договором не погашена та становить 23925 грн. з них: 5000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 18750 грн. - прострочена заборгованість за процентами (а.с.17).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що договір про надання споживчого кредиту сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір, умови надання кредиту та умови повернення кредитних коштів, що не заперечується сторонами.

Проте, в обґрунтування своїх позовних вимог позивачем не надані суду жодні первинні документи (їхні засвідчені копії), що могли б підтвердити факт видачі кредиту та наявну суму заборгованості позичальника станом на дату подання позову.

Викладені в позові твердження щодо факту видачі кредиту та суми заборгованості не знайшли документального підтвердження.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частинами 3 та 6 ст.8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що:

- відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів;

- керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку.

Враховуючи п.2.1.1. "Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України", затвердженого постановою Національного банку від 30.12.1998, №566, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін). У разі складання їх у вигляді електронних записів, при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Первинні документи, як у паперовій формі, так і у вигляді електронних записів повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання документа; назву підприємства (банку), від імені якого складений документ; місце складання документа; назву отримувача коштів; зміст операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; суму операції (цифрами та прописом). Сума операції може бути відображена цифрами за відсутності на документі суми прописом, якщо цей документ формується за допомогою програмного забезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами Національного банку України; номери рахунків; назву банку (отримувача та платника коштів); посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення (підтвердження підпису на документі в електронному вигляді здійснюється за допомогою електронного коду працівника або електронного підпису).

Відповідно до п.5.6 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Проте, суд критично ставиться до наданої позивачем виписки з особового рахунка відповідача станом на 18.02.2021 року (а.с.17), оскільки дана виписка не є первинним документом, визначених Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та "Положенню про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України", затвердженому постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 р. №566.

Зокрема, до первинних документів належать касові документи, які підтверджують здійснення операцій готівкою та меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші документи. (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку).

А п. 4.8 Положення встановлював, що у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження).

Таким чином, виписка по рахунку ОСОБА_1 не може підтверджувати наявність кредитної заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку, відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», та не може бути прийнятий судом в якості належних та допустимих доказів по справі.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, за наявними в матеріалах справи документами встановити та перевірити зазначену позивачем суму заборгованості неможливо, як і неможливо перевірити сам факт надання кредитних коштів позичальникові у відповідному розмірі.

Правова позиція щодо необхідності дослідження саме первинних документів в справах про стягнення кредитної заборгованості знаходить відображення у постанові Верховного Суду (у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду) від 30.01.2018 р. у справі №161/16891/15-ц, в якій Верховний Суд погодився з позицією судів попередніх інстанцій стосовно того, що: позивач, у порушення вимог частини першої статті 60 ЦПК України в редакції Кодексу, що діяла на час розгляду справи, не довів належними доказами (первинними документами, оформленими відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») наявність заборгованості у відповідача перед банком; виконаний банком розрахунок заборгованості не є належним доказом, який би доводив обґрунтованість вимог позивача.

Також, в постанові від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц, Верховний Суд зауважив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. У згаданій постанові Верховний Суд також вказував, що суди мотивували свої рішення недоведеністю банком позовних вимог належними доказами.

Аналогічна позиція щодо первинних документів відображена і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2018 року у справі № 364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачеві не є можливим, отже, суди дійшли правильного висновку, що доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч. 2 та ч. 3 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи серед іншого зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Отже, позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів щодо надання кредитних коштів за договором кредиту. Крім того, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у виписці з особового рахунка відповідача.

У зв`язку із викладеним, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 3-7, 10, 12, 13, 18, 19, 23, 76-81, 83, 89, 141, 228, 229, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 256, 266, 267, 525, 526, 625, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.8,9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Богдан АТАМАНЮК