КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року місто Київ.

Справа 754/6947/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6195/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Суддя доповідач Желепи О.В.,

суддів Мазурик О.Ф., Кравець В.А.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2021 року (у складі судді Жука М.В., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю, його поділ та стягнення грошової компенсації за частку в спільному майні подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю, його поділ та стягнення грошової компенсації за частку в спільному майні подружжя.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначає, що з 26.09.2003 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19.10.2020 року розірваний. Від шлюбу сторони мають дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За період сумісного проживання ними за спільні кошти придбано автомобіль Hyundai Getz, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідно до звіту про оцінку майна, ринкова вартість автомобіля становить 5 820 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19.01.2021 року складає 164 081 грн. 00 коп.

Оскільки шлюбні відносини між ними припинені, а автомобіль було придбано за спільні кошти, ОСОБА_2 просив суд визнати автомобіль Hyundai Getz, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 спільною власністю подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частини автомобіля, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля, стягнути з ОСОБА_3 82 040 грн. 50 коп. компенсації в рахунок 1/2 частини автомобіля та припинити право власності на 1/2 частину спірного автомобіля.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано автомобіль Hyundai Getz, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) та ОСОБА_3 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

В порядку поділу майна подружжя:

- Визнано за ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) право власності на Ѕ частину автомобілю Hyundai Getz, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 ;

- Право власності на Ѕ частину автомобілю Hyundai Getz, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , залишеноза ОСОБА_3 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

В решті вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив про зміну рішення та задоволення вимог в частині стягнення грошової компенсації 1/2 частини автомобіля на користь позивача в сумі 82040 грн. 50 коп. та з припиненням права власності на частину автомобіля за позивачем.

В скарзі посилалися на не вірне застосування норм матеріального права та не врахування висновків Верховного Суду в аналогічних справах.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно за ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., перевіривши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що відповідач не надала згоду на виплату грошової компенсації частки в автомобілі так як вважала, що він такої не має. Також суд зазначив, про ненадання позивачем доказів про вартість транспортного засобу на момент розгляду справи.

Такий висновок не відповідає встановленим обставинам та наявним у справі доказам.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 26.09.2003 року між сторонами укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження серії НОМЕР_5 , виданим 26.09.2003 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї (а.с. 7), який рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19.10.2020 року розірваний (а.с. 10).

Від шлюбу сторони мають дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

14.09.2006 року між ТОВ «Хюндай Моторс Україна» (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) укладений договір № 1409 2006-1 купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець зобов`язувалося передати покупцеві після повної оплати у власність автомобіль Hyundai Getz вартістю 80 700 грн., в тому числі ПДВ по ставці 20 %, що становить 13 450 грн. 00 коп. (а.с. 49-50).

18.09.2006 року між АКБ «Мрія» (банк) та ОСОБА_3 (позичальник) укладено кредитний договір № 150А, за умовами якого банк надав позичальнику 7 083 доларів США 33 центи на купівлю автомобіля Hyundai Getz в ТОВ «Хюндай Моторс Україна» (а.с. 51).

В рахунок забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 18.09.2006 року між АКБ «Мрія» (заставодержатель) та ОСОБА_3 (заставодавець) укладений договір застави № 150А, предметом якого є автомобіля Hyundai Getz, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_1 , що належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 52).

З наданої копії квитанції від 06.09.2006 року вбачається, що ОСОБА_3 здійснено передоплату ТОВ «Хюндай Моторс Україна» за автомобіль Hyundai Getz в розмірі 45 000 грн. (а.с. 53).

Зі змісту листа АКБ «Мрія» від 22.12.2006 року вбачається, що ОСОБА_3 виконані повністю зобов`язання за кредитним договором № 150А від 18.09.2006 року (а.с. 54).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 , автомобіль Hyundai Getz, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_3 , в особливих відмітках вказано, що кредит на автомобіль оформлено 14.09.2006 року ОСОБА_2 (а.с. 8-9).

Згідно звіту про оцінку майна ПП «Аспект» ринкова вартість легкового автомобіля Hyundai Getz, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_1 , становить 5 820 доларів США, що за курсом НБУ станом на день проведення оцінки 19.01.2021 року складає 164 081 грн. 00 коп. (а.с. 11-16).

Листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 04.10.2021 року повідомлено про те, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 01.10.2021 року автомобіль Hyundai Getz, номер кузова НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_3 (а.с. 48).

Судом також встановлено, що після розлучення спірним автомобілем користується відповідач.

Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд зробив висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18).

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, зробленим у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18) «[…] суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду».

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції, безпідставно не врахував останню практику Верховного Суду, факт згоди ОСОБА_3 на одержання грошової компенсації, а також те, що він особисто не користується транспортним засобом, дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірний транспортний засіб набутий сторонами в період шлюбу, є об`єктом їх права спільної сумісної власності, але помилково не врахував, що позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності і, як наслідок, припинення його права власності на спірне майно.

Посилання суду на те, що в справі відсутні докази оцінки транспортного засобу на час вирішення справи, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що в справі наявний звіт про оцінку транспортного засобу станом на початок 2021 року.

На спростування вказаного звіту відповідач жодних доказів не надала, а тому суд вважає доведеною вартість майна на підставі наданого позивачем звіту.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ураховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, суд приходить до висновку про те, що в силу ст. 376 ЦПК України є підстави для його скасування в частині відмови в поділі майна в натурі шлґяхом стягненні грошової компенсації за частину в спільному майні, яким позивач не користується.

З відповідача на користь позивача підлягає стяшгненню грошова компенсація 1/2 вартості автомобіля, що становить 82040 грн. 50 коп.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а)г) п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення суду в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину автомобіля Hyundai Getz, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , а також в частині розподілу судових витрат залишити без змін.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2021 року в частині відмови в стягненні грошової компенсації за частку в спільному майні скасувати та постановити нове наступного змісту.

Залишити у приватній власності автомобіль HyundaiGetz, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 ,- ОСОБА_3 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля Hyundai Getz, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 в сумі 82040 грн. 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 серпня 2022 року.

Суддя доповідач: О.В.Желепа

Судді: В.А.Кравець

О.Ф.Мазурик