справа № 691/647/22
провадження № 2-о/691/34/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді Савенко О.М.

при секретарі судових засідань Шмунь Н.В.

за участю учасника справи:

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи державного нотаріуса Городищенської державної нотаріальної контори Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Київ) Бідної Марії Олександрівни про встановлення юридичного факту,-

встановив :

ОСОБА_1 звернувся 26 липня 2022 року в Городищенський районний суд Черкаської області із заявою про встановлення юридичного факту за участю зацікавленої особи ОСОБА_2 Державна нотаріальна контора м.Городище.

Обґрунтовуючи заяву, заявник посилається на те, що 15 липня 2022 року він подав заяву до зацікавленої особи ОСОБА_2 Державна нотаріальна контора м.Городище з питання, що відповідно до ст.1227 ЦК України, прийнявши спадщину після померлої мами ОСОБА_3 , має право на одержання усіх належних їй прав та обов`язків, соціальну допомогу у виді субвенції на житло, які не були нею отримані за життя. Нотаріус проігнорувала його вимогу і відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину та піднімала питання які саме права він бажає успадкувати і зазначала на необхідність доведення такого відповідними документами. Як учасник бойових дій і особа, яка є внутрішньо переміщеною, відповідно до Постанови КМУ №280 отримав соціальну допомогу у вигляді субвенції для купівлі житла і 17 січня 2020 року рішенням комісії при Солом`янській державній адміністрації було виділено субвенцію для купівлі житла на нього та його маму у складі сім`ї з двох осіб. Під час домовленості з продавцем про те, що він має намір купити у нього житло виникло питання про те, що мама має проставити у документах свій підпис, як член сім`ї, але вона померла, і тому прийняв рішення звернутися до суду для встановлення юридичного факту прийняття її прав та обов`язків, як спадкоємець.

27 липня 2022 року заявник ОСОБА_1 подав до суду клопотання про виправлення недоліків у заяві від 26 липня 2022 року, замінивши зацікавлену особу ОСОБА_2 Державна нотаріальна контора м.Городище на заінтересовану особу ОСОБА_2 , посадова особа, нотаріус Державна нотаріальна контора м.Городище.

28 липня 2022 року ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області у цивільній справі відкрито провадження з призначенням судового розгляду в порядку окремого провадження за участю сторін у справі.

У судовому засіданні заявник заяву підтримав, просив задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , посадова особа, нотаріус Державна нотаріальна контора м.Городище, повідомлена належно, до суду не прибула, надіслала письмову інформацію від 04 серпня 2022 року про судовий розгляд без її участі, повідомила про направлення запиту до Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації щодо надання інформації про виділення грошової компенсації ОСОБА_3 з підтвердженням точної суми коштів та установи, в яку ці кошти перераховані, відповідно до рішення №64 від 17 січня 2020 року комісії щодо розгляду заяв внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України при Солом`янській районній в м.Києві державній адміністрації, з подальшим прийняттям рішення щодо правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 , і при цьому не виносилася постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тобто не порушувалося право заявника.

Суд, розглянувши заяву у межах заявлених вимог, заслухавши пояснення заявника, враховуючи належне повідомлення заінтересованої особи та надані письмові пояснення, дослідивши та оцінивши всі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що у задоволенні заяви про встановлення юридичного факту, слід відмовити, виходячи з таких вимог чинного законодавства.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Згідно положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У справі "Церква села Сосулівка проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції закріплює "право на суд", в якому право на доступ до суду - право порушити провадження у судах щодо прав та обов`язків цивільного характеру - становить тільки один з його аспектів (див. "Голдер проти Об`єднаного Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія A, N 18, ст. 18, п. 36). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (див. "Беллет проти Франції", рішення від 4 грудня 1995 року, Серія A, N 333-Б, ст. 42, п. 36). Як свідчить позиція Європейського Суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Крім того, в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Як висновок, судом було створено у цивільній справі умови заявнику для отримання доступу до суду і реалізації своїх прав та захисту інтересів.

Із наданих до суду сторонами доказів вбачається наступне.

Відповідно до паспорта громадянина України Серії НОМЕР_1 виданого Алчевським МВ УДМС України в Луганській області 19 лютого 2014 року заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Алчевськ (а.с.5-6). ОСОБА_1 на підставі посвідчення Серії НОМЕР_2 , виданого Управлінням персоналу штабу командування СВ ЗС України, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.8). Згідно до рішення №64 від 17 січня 2020 року комісії щодо розгляду заяв внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України при Солом`янській районній в м.Києві державній адміністрації Лисенко М.М., відповідно до Постанови КМУ №280 отримав соціальну допомогу у вигляді субвенції для купівлі житла на сім`ю з двох осіб (а.с.7).У Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі зазначено про реєстрацію спадкової справи №67467424 після спадкодавця ОСОБА_3 у Городищенській державній нотаріальній конторі (а.с.4). Листом державного нотаріуса Городищенської державної нотаріальної контори від 05 серпня 2022 року підтверджується факт звернення ОСОБА_1 до нотаріуса з метою реалізації права спадкоємця відповідно до ст.1227 ЦК України та направлення запиту до Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації щодо надання інформації про виділення грошової компенсації ОСОБА_3 з підтвердженням точної суми коштів та установи, в яку ці кошти перераховані (а.с.11-12).

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Тобто, окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право. Згідно з ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Сутністю провадження у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що у ньому відсутній спір про право, об`єктом судового захисту є охоронюваний законом інтерес, предметом судової діяльності є встановлення визначених юридичних фактів з метою подальшого здійснення заявниками своїх суб`єктивних прав. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.

У силу вимог ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 1, 3 постанови від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.У тому разі, коли буде виявлено, що з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження у справі, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Із правового змісту вивчених і досліджених судом доказів у ході судового розгляду цивільної справи, пояснень заявника ОСОБА_1 , суд вбачає спір про право.

Правові відносини, які склалися між сторонами у справі, в розумінні змісту вищевказаних доказів, підпадають під вид цивільно-правових відносин спадкове право.

У статтях 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Проаналізувавши в сукупності докази сторін у справі, суд приходить до висновку, що на їх підставі не можуть бути встановлені правові підстави для встановлення юридичного факту в частині того, що ОСОБА_1 успадкував від померлої матері ОСОБА_3 усі її права на рухоме та нерухоме майно, а також її права і обов`язки, соціальну допомогу у вигляді соціальної допомоги через субвенції на житло з Державного бюджету до місцевого бюджету Солом`янського району м.Києва, які не були нею отримані під час її життя, остільки заявник не може у обраний спосіб довести суду обґрунтованості заявлених вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Для отримання спадщини необхідно звернутись до нотаріуса для відкриття спадкової справи.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Існують такі спадкові права, які можуть переходити у порядку спадкування, але їхній перехід може бути обмежений на підставі прямої вказівки закону.

Так, у відповідності до ст. 1227 ЦК України, згідно із якою суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Правова позиція Верховного Суду у справі № 243/2404/19 чітко визначає, що «при вирішення спорів про право на спадщину на належні спадкоємцю за життя суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, визначальним є те, чи були такі виплати нараховані спадкодавцеві за життя, оскільки лише за умови, що такі суми були нараховані за життя, проте не отримані спадкоємцем, вони можуть увійти до складу спадщини». Враховуючи викладену позицію Верховного Суду вбачається, що відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 ЦК України (ст. 1219 ЦК України).Системний аналіз ст.1219 ЦК України та статті 1227 ЦК України, при застосуванні до встановлених у цій справі обставин, дає підстави для висновку, що потрібно розрізняти: право на соціальні виплати, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, яке нерозривно пов`язане із особою і яке, відповідно не входить до складу спадщини та припиняється зі смертю особи, яка мала таке право; та право на соціальні виплати, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, тобто належали йому, але недоотримані за життя, які передаються членам його сім`ї, а у разі відсутності - входять до складу спадщини (ст. 1227 ЦК України).

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Тобто, зверненню до суду із вимогами про визнання права на одержання соціальних виплат, які належали спадкодавцеві у порядку спадкування має передувати відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.Таким чином, свідоцтво про право на спадщину це процесуальний нотаріальний акт, який засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців та є для спадкоємців основним правовстановлюючим документом. Згідно із п. 4.14 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який було затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 із змінами та доповненнями, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

За матеріалами судового провадження, слід прийти до висновку що заявнику необхідно обрати належний спосіб захисту, як він вважає, порушених прав на спадкування, вирішувати спір про право в позовному провадженні, в обґрунтування заявлених вимог зібрати належні, допустимі, достовірні, достатні докази, визначитися із складом сторін до яких можуть входити Солом`янська районна в м.Києві державна адміністрація, комісія щодо розгляду заяв внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України при Солом`янській районній в м.Києві державній адміністрації, докази про виділення грошової компенсації ОСОБА_3 з підтвердженням точної суми коштів та установи, в яку ці кошти перераховані, відповідно до рішення №64 від 17 січня 2020 року комісії щодо розгляду заяв внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України при Солом`янській районній в м.Києві державній адміністрації.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

За загальним правилом цивільного процесу, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідати завданню цивільного судочинства, і справедливим. Суд не вправі відступити від жодної вимоги та зобов`язаний дотриматися їх при постановленні рішення у справі.

Відповідно до ч.4ст.315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

У судовому засіданні заявнику ОСОБА_1 пропонувалося до обговорення питання доцільності розгляду заяви про встановлення юридичного факту у обраний спосіб, проте він наполягав на постановленні судового рішення, а не залишення заяви без розгляду, мотивуючи це прямим порушенням його права на доступ до суду.

Згідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подачу фізичною особою до суду заяви у справі окремого провадження сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за заявлену вимогу. Відповідно до посвідчення Серії НОМЕР_2 , виданого Управлінням персоналу штабу командування СВ ЗС України, заявник ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, у зв`язку з чим звільнений від сплати судового збору (а.с.8).

На підставі викладеного, керуючись ст.293, 315 ЦПК України, ст.1227 ЦК України, суд, -

ухвалив:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 посадової особи, нотаріуса державної нотаріальної контори м.Городище про встановлення факту, що має юридичне значення в частині того, що ОСОБА_1 успадкував від померлої матері ОСОБА_3 усі її права на рухоме та нерухоме майно, а також її права і обов`язки, соціальну допомогу у вигляді соціальної допомоги через субвенції на житло з Державного бюджету до місцевого бюджету Солом`янського району м.Києва, які не були нею отримані під час її життя відмовити.

Роз`яснити заявнику ОСОБА_1 про необхідність обрання належного способу захисту порушених прав та інтересів і право на звернення до суду у визначений цивільним процесуальним законодавством спосіб.

Копію рішення суду направити сторонам, для відому.

Рішення суду може бути оскаржене сторонами у справі до Черкаського апеляційного суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення суду складено 10 серпня 2022 року.

Суддя О. М. Савенко