Номер провадження: 22-ц/813/7181/22
Справа № 522/3099/22
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Фомічова Ігоря Олеговича на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2022 року про повернення позовної заяви по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину повернуто позивачці.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Фомічов Ігорь Олегович подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2022 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст.353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 п.6 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст.379 ЦПК україни підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не у повному обсязі усунула недоліки позовної заяви, а відтак її позов підлягає поверненню.

Однак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується.

Матеріалами справи встановлено, що у лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачці строк 10 днів з дня отримання ухвали на усунення недоліків, зокрема суд просив надати докази проживання дитини разом з позивачем по справі, засвідчити додані до позовної заяви копії доказів та здійснити переклад з російської на українську мову свідоцтво про народження дитини Серії НОМЕР_1 від 24.11.2009 року та свідоцтво про укладення шлюбу Серії НОМЕР_2 від 25.11.2000 року, а також зазначити щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви.

26.04.2022 року представник позивача ОСОБА_3 отримав ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2022 року (а.с.35), а 11.05.2022 року звернувся до суду із заявою про усунення недоліків, надавши на виконання ухвали завірені копії документів, які надавалися до позовної заяви. При цьому адвокат зазначив, що не має можливості надати переклад документів з російської на українську мову через набрання законної сили постанови КМ України від 28.04.2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» з посиланням на ч.1 п.1 щодо заборон у відношенні громадян Російської Федерації. Разом з тим, вказав, що ним спрямовано до ОСББ «Каркашадзе» адвокатський запит щодо надання відповідної довідки про місце проживання дитини, однак відповіді у встановлений ухвалою строк не встигає отримати. При цьому, до моменту отримання відповіді від ОСББ, надав копію позову відповідача про визначення місця проживання дитини разом з батьком, як доказ того, що дитина дійсно проживає разом з матір`ю.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину повернуто позивачу.

Підставою повернення позову стало те, що позивач не у повному обсязі виконав ухвалу від 21 квітня 2022 року, зокрема не надав докази про місце проживання дитини разом з позивачем по справі та не здійснив переклад з російської на українську мову документів, зокрема свідоцтва про народження дитини Серії НОМЕР_1 від 24.11.2009 року та свідоцтва про укладення шлюбу Серії НОМЕР_2 від 25.11.2000 року у встановленому законом порядку. Крім того, суд вказав, що п.1 ч.1 постанови КМ України від 28.04.2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», на яку посилається позивач, стосується незавершених нотаріальних дій за зверненням громадянина Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах.

Колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст.175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Статтею 177 ЦПК України встановлено які документи додаються до позовної заяви.

Так, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Правила цієї статті щодо подання копій документів не поширюються на позови, що виникають з трудових правовідносин, а також про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення чи каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

До заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребовування.

До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до ч.1-3 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. У разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку господарського чи адміністративного судочинства, суд перевіряє наявність підстав для залишення позовної заяви без руху відповідно до вимог цивільного процесуального закону, чинного на дату подання позовної заяви. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином підставою повернення позову є неусунення позивачем недоліків позовної заяви у встановлений законом строк.

Залишаючи без руху та вподальшому повертаючи позов ОСОБА_1 через ненадання нею перекладу з російської на українську мову свідоцтва про народження дитини Серії НОМЕР_1 від 24.11.2009 року (а.с.22), суд не звернув уваги, що вказане свідоцтво стосується старшої дитини позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а предметом позову є стягнення аліментів на молодшого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження якого відповідно матеріалів справи викладено українською, державною мовою (а.с.23, Серія І-ЖД № 585981).

Крім того, колегія суддів вважає, що не має суттєвого значення для розгляду вказаної справи свідоцтво про укладення шлюбу, оскільки на розгляді перебуває питання не розірвання шлюбу, а стягнення аліментів на дитину, батько якої вказаний у свідоцтві про народження дитини.

Крім того, безпідставним є повернення позову через ненадання позивачкою доказів про місце проживання дитини разом з нею, оскільки представник позивача надав докази про його звернення до ОСББ з метою отримання відповідної довідки, однак отримати відповідь у строки встановлені ухвалою суду, представник не встиг, про що вказав в заяві про усунення недоліків. Разом з тим, у разі ненадання відповіді на адвокатський запит, позивач могла ставити питання про витребування відповідних доказів перед судом, однак суд позбавив її доступу до правосуддя. Крім того, встановлення факту непроживання дитини разом з позивачем, може бути підставою для відмови у задоволенні позову по суті.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд припустився надмірного формалізму та передчасно повернув позивачці позов.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (пункт 25 рішення у справі «Кутій проти Хорватії»).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Вище вказане також узгоджується з висновками Великої Палати Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 9901/736/18.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує на те, що при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення від 26 липня 2007 року у справі «Walchli v. France», від 8 грудня 2016 року «ТОВ «Фріда» проти України»).

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, ч.1 п.6 ст. 374, 379 , 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Фомічова Ігоря Олеговича задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2022 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадках визначених ст. 389 ЦПК України

Повний текст постанови складено 10.08.2022 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова