Житомирський апеляційний суд
Справа №2-133/12 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 18 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря судового засідання Кузьменко А.О.

з участю представника ДВС

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 14 вересня 2018 року, постановлену під головуванням судді Зосименка О.М.

у цивільній справі № 2-133/12 за скаргою ПАТ «Фідобанк» на дії та рішення державного виконавця, -

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ПАТ «Фідобанк» звернулось до суду зі скаргою на дії державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Левківської Лідії Іванівни та просило:

- визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Левківської Лідії Іванівни при виконанні рішення суду по виконавчому провадженню ВП№41310328.

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця щодо винесення постанови від 26.06.2017р. по виконавчому провадженню ВП№41310328 про повернення виконавчого документа стягувачу.

- скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП№41310328 від 26.06.2017 року.

В обґрунтування поданої скарги зазначав, що державним виконавцем постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві винесено безпідставно, з порушенням вимог закону та прав заявника.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 14 вересня 2018 року скаргу - задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Левківської Лідії Іванівни при виконанні рішення суду по виконавчому провадженню ВП№41310328.

Визнано дії старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Левківської Лідії Іванівни щодо винесення постанови від 26.06.2017р. по виконавчому провадженню ВП№41310328 про повернення виконавчого документа стягувачу неправомірними.

Скасовано Постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП№41310328 від 26.06.2017 року.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказану ухвалу суду скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні скарги. На думку апелянта, ухвала суду першої інстанції незаконна та необґрунтована, постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що на час винесення постанови державним виконавцем у нього дійсно було відсутнє майно, на яке могло б бути звернено стягнення. Крім того, на час винесення 26.06.2017 року оскаржуваної постанови старшим державним виконавцем Богунського ВДВС м.Житомира ГТУЮ у Житомирській області Левківською Л.І. дійсно існувала заборона суду щодо вчинення дій з реалізації предмета іпотеки кв. АДРЕСА_1 . Проте зазначає, що суд першої інстанції порушив його процесуальні права як сторони, оскільки його не було повідомлено про слухання даної справи. А тому, він не міг надати відповідні докази.

Вважає, що суд першої інстанції не мав жодних підстав для скасування постанови державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачеві, оскільки заявник не надав доказів того, що у нього станом на 26.06.2018 року було наявне майно, на яке може бути звернуто стягнення, вказана інформація відсутня і у матеріалах справи.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні в Богунському відділі державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області перебувало виконавче провадження № 41310328 з примусового виконання виконавчого листа № 2-133/12 виданого Богунським районним судом м. Житомира по справі за позовом ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 551246,58 грн. та судових витрат в розмірі 1585,83 грн. з кожного.

Постановою старшого державного виконавця Богунського ВДВС м. Житомира ГТУЮ у Житомирській області Левківської Л.І. від 26.06.2017 року було повернуто виконавчий документ стягувачеві відповідно п.9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої виконавчий документ повертається стягувачеві якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Вирішуючи скаргу по суті, суд першої інстанції також обгрунтовано виходив із того, що відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ч.1, п.1 ч.2 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до п.9 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувану, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно наданих державним виконавцем матеріалів до відзиву та матеріалів справи останні запити державного виконавця щодо майнового стану боржника датуються 06.06.2016 року тобто постанова про повернення виконавчого документа стягувачу прийнята через рік після отримання останніх даних майнового стану боржника.

Отже, виходячи зі змісту вищевказаної норми, державний виконавець при прийнятті вказаного рішення про повернення виконавчого документа стягувачу, не вжив заходів, передбачених ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання рішення, оскільки не з`ясував саме на момент винесення оскаржуваної постанови інформацію про майновий стан боржника, його заробітну плату, інші доходи, кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не мав жодних підстав для скасування постанови державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачеві, оскільки заявник не надав доказів того, що у нього станом на 26.06.2018 року було наявне майно, на яке може бути звернуто стягнення, колегія суддів колегія зазначає наступне.

Апеляційний суд звертає увагу, що постановою старшого державного виконавця Богунського ВДВС м. Житомира ГТУЮ у Житомирській області Левківської Л.І. від 26.06.2017 року було повернуто виконавчий документ стягувачеві відповідно п.9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої виконавчий документ повертається стягувачеві якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення. Так, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що за боржником на праві власності зареєстровано нерухоме майно, зокрема, квартира АДРЕСА_1 та на 1/3 част. квартири АДРЕСА_2 .

Також, постановою старшого державного виконавця Богунського ВДВС м. Житомира ГТУЮ у Житомирській області Левківської Л.І. від 26.06.2017 року виконавчий лист № 2-133/12, виданий 28.11.2013 Богунським районним судом м.Житомира, був повернутий стягувачу на підставі пункту.9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Вказане свідчить, що рішення Богунського районного суду м.Житомира від 03 липня 2013 року залишається невиконаним боржником, повернення виконавчого документа стягувачу підтверджує цей факт.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу є неправомірною.

При цьому, ухвала Богунського районного суду м.Житомира від 14 вересня 2018 року, якою фактично відновлено виконавче провадження, ніяких прав боржника не порушує, додаткових обов`язків на останнього не покладає.

Разом з тим, суд не врахував, що відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.450 ЦПК суд розглядає скаргу у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

В даному випадку матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення судом боржника у справі про час і місце судового засідання щодо розгляду скарги на дії та рішення державного виконавця.

За наведених обставин та відповідно до положень п.3 ч.3 ст.376 ЦПК, апеляційний суд скасовує оскаржувану ухвалу із постановленням нового судового рішення про задоволення скарги ПАТ «Фідобанк» на дії та рішення державного виконавця.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 14 вересня 2018 року скасувати. Постановити нове судове рішення.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби м.Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Левківської Лідії Іванівни при виконанні рішення суду по виконавчому провадженню ВП№41310328.

Визнати дії старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Левківської Лідії Іванівни щодо винесення постанови від 26.06.2017р. по виконавчому провадженню ВП№41310328 про повернення виконавчого документа стягувачу неправомірними.

Скасувати Постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №41310328 від 26.06.2017 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: