Апеляційне провадження №22-ц/824/4927/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2022 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначила, що 15 червня 2013 року між сторонами зареєстровано шлюб. В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю. Шлюбні відносини припинили існувати. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року шлюб між сторонами розірвано. З моменту розлучення відповідач регулярно сплачував кошти на утримання дитини, однак починаючи з квітня 2021 року відповідач перестав регулярно сплачувати аліменти, а якщо й перераховувавкошти, то в менших розмірах. Відповідач не надає кошти на утримання дитини, яка знаходяться на повному утриманні позивача з серпня 2021 року. При цьому позивач посилається на те, що аліменти в заявленому розмірі необхідні для належного забезпечення дитині харчуванням, одягом, взуттям, оплатою лікування, відвідування гуртків, а тому просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дитини. У зв`язку з вищевикладеним просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 4 500 грн. 00 коп., починаючи з липня 2021 року, щомісячно, до досягнення повноліття дитиною.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн. 00 коп., щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією, починаючи з 20 вересня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

07.02.2022 року відповідач направив до суду заперечення на апеляційну скаргу.

21.02.2022 року позивач направила до Київського апеляційного суду відповідь на відзив.

16.06.2022 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат.

21.06.2022 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому він просить залучити до матеріалів справи докази відправлення відповідачу клопотання про розподіл судових витрат від 15.06.2022 №08/21-061-05 в паперовому вигляді.

В судове засідання 21.07.2022 року з`явились позивач і відповідач. В ході розгляду справи апеляційний суд прийшов до висновку про надання сторонам по справі можливості врегулювання спору самостійно. Розгляд справи призначено на 04.08.2022 року.

В судове засідання 04.08.2022 року з`явились позивач і відповідач. Колегією суддів було встановлено, що здійснені апеляційним судом заходи щодо врегулювання спору сторонами самостійно результатів не дали.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 15 червня 2013 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві між сторонами зареєстровано шлюб, про що було складено актовий запис № 1157.

В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року у справі № 754/12417/17 шлюб між сторонами розірвано.

Сторони проживають окремо. Дитина проживає разом з матір`ю.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач в повній мірі не несе витрати по утриманню дитини, відтак вимоги про стягнення аліментів є обґрунтованими. В той же час заявлений позивачем розмір аліментів не відповідає рівню доходів відповідача ї має бути зменшеним. Також суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав стягнення аліментів за час, що передував пред`явленню позову.

Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

В ході розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини. Дану обставину відповідач не оскаржив, таким чином фактично її визнав. Не заперечував він щодо цього і в суді апеляційної інстанції. Не оскаржував наявність підстав для стягнення аліментів і сам апелянт.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заявляючи вимогу про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про повне задоволення позовних вимог, апелянт фактично не погоджувалась з розміром присуджених аліментів, а також відмовою суду у стягненні аліментів за минулий період. При цьому доводів стосовно незгоди з оскаржуваним рішенням щодо періоду стягнення аліментів апеляційна скарга не містить. Даній обставині суд першої інстанції приділив відповідну увагу, належним чином мотивував рішення в цій частині, з чим повністю погоджується і суд апеляційної інстанції.

Стосовно доводів апеляційної скарги в частині визначення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з позиції відповідача щодо того, що він отримує заробітну плату у розмірі менше ніж 5 000 грн. на місяць, відтак, заявлений позивачем розмір аліментів не може бути ним сплачений.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

З наведених норм вбачається, що обставини, на яких суд ґрунтує свою позицію, мають бути підтверджені відповідними доказами, обов`язок надання яких покладається на сторону, яка про них заявляє.

Відповідач, зазначаючи про те, що він працює і отримує заробітну плату в заявленому розмірі, жодного належного доказу з цього приводу до суду не представив. Не можуть вважатися такими доказами представлені до суду відповідачем роздруківки, які містяться в матеріалах справи на арк. 34-43. Дані аркуші мають вигляд роздруківки невизначених електронних відомостей. При цьому вимогам щодо електронних документів вони не відповідають. Не містять вони ні джерела тієї інформації, яка в них зазначена, і навіть не вказують на особу, якої така інформація стосується. За таких умов апеляційний суд констатує, що вказані роздруківки мають невідоме походження та не відповідають критерію належності доказу, відтак не можуть мати доказове значення у справі. Жодного іншого належного документу стосовно свого працевлаштування та розміру доходу відповідач до суду не представив. За таких умов його посилання в цій частині залишилися недоведеними, а суд першої інстанції своє рішення стосовно даного питання ґрунтував на припущеннях, що не може вважатися належним.

З іншої сторони позивач обґрунтовував заявлений нею розмір аліментів як потребами дитини, так і середнім заробітком по регіону (який враховується при обчисленні і нарахуванні аліментів). Надавала позивач інформацію і стосовно пропозиції на ринку праці щодо рівня заробітної плати в тій професії, про яку зазначав відповідач. Хоча зазначені останні дані не можуть вважатися самостійними і достатніми доказами стосовно рівня доходу відповідача, в той же час з точки зору апеляційного суду вони в сукупності з іншими доказами по справі можуть обґрунтовувати належність заявленого позивачем розміру аліментів.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог позивача і недоведеність позиції відповідача з приводу розміру аліментів, які підлягають стягненню з позивача на утримання його сина. За таких умов позов в цій частині підлягає зміні.

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначила попередній орієнтовний розмір судових витрат в суді апеляційної інстанції. В ході розгляду справи до суду позивачем було подано клопотання про стягнення 2 548, 00 грн. витрат на правову допомогу та 25, 99 грн. витрат на відправлення процесуальних документів.

Відповідно до ст.. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно положень до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог щодо співмірності заявлених витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Заявлені відповідачем судові витрати підтверджені належним та відповідними доказами. Жодного обґрунтування їх неспівмірності або неналежності відповідачем не заявлено. Не вбачає такої не співмірності і апеляційний суд. За таких умов заява позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат підлягає до задоволення.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів. В решті рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року в частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити, визначивши їх у розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень на місяць, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу та поштову кореспонденцію у розмірі 2 573 (дві тисячі п`ятсот сімдесят три) гривні 99 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько