СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/20687/21

пр. № 2/759/1189/22

02 серпня 2022 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Радзівіл А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «А.Т.Н.», третя особа: Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві про визнання недійсним договору (правочину) купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом в якому просить визнати недійсним правочин укладений між ОСОБА_1 та ПП «А.Т.Н.» щодо відчуження належного ОСОБА_1 автомобіля марки DAF SB 3000, д.н.з. НОМЕР_1 , з моменту його укладення; скасувати запис у книзі обліку зареєстрованих транспортних засобів про проведену у ВРЕВ №1 УДАЇ в м. Києві 27.02.2014 за ПП «А.Т.Н.» реєстрацію транспортного засобу марки DAF SB 3000. Обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04.08.2014 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» заборгованість в сумі 942 540,33 грн. та судові витрати в розмірі 3 654,00 грн. Після чого, в Суворовському ВДВС у м. Одесі ГТУЮ в Одеській обл. в період часу з 06.11.2014 по 21.12.2015 перебувало виконавче провадження №45325018. В рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем виявлено ряд транспортних засобів боржника, у т.ч. марки DAF SB 3000, д.н.з. НОМЕР_1 . На підставі цього винесено постанову від 16.12.2014 про розшук вказаного майна. Відповідно до відомостей з державного реєстру обтяжень рухомого майна, на все майно боржника ОСОБА_1 було накладено заборону відчуження, в тому числі і на рухоме майно. В рамках розгляду справи №523/16311/20 судом, за інформацією наданою РСЦ ГСЦ МВС в Одеській обл. встановлено, що автомобіль марки DAF SB 3000, д.н.з. НОМЕР_1 , 27.02.2014 знятий ОСОБА_1 з обліку для реєстрації у ВРЕР №2 м. Одеси та 16.12.2014 даний транспортний засіб зареєстрований у ВРЕВ №1 УДАЇ в м. Києві за ПП «А.Т.Н.», на підставі довідки рахунку серії ВІА №634109 від 13.12.2014, виданої ТОВ «Тайфун Медіа Груп». Видано свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 . У зв`язку з чим, 16.12.2014 при укладенні між відповідачами по справі договору купівлі-продажу транспортного засобу та/або прирівняного до нього правочину було порушено низку норм матеріального права, що полягають у зловживанні правом, недобросовісності, який здійснювався з наміром приховати майно з метою унеможливити виконання судового рішення по справі №523/8850/14-ц, тим самим порушуючи майнові інтереси стягувача.

Відповідно до ухвали суду від 17.09.2021 позовну заяву залишено без руху, надану позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 08.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

15.12.2021 представник третьої особи Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві скерував до суду заяву про застування строків позовної давності. В обґрунтування заяви зазначив, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03.06.2021 у справі №523/16311/20 встановлені наступні факти: «постановою державного виконавця від 16.12.2014 були оголошені у розшук транспортні засоби, що належать ОСОБА_1 , а саме: марки DAF SB 3000, д.н.з. НОМЕР_1 ; з інформації РСЦ ГСЦ МВС в Одеській обл. відомо наступне: автомобіль марки DAF SB 3000, д.н.з. НОМЕР_1 , 27.02.2014 був знятий ОСОБА_1 з обліку для реалізації у ВРЕР №2 м. Одеси та 16.12.2014 був зареєстрований за ПП «А.Т.Н.» на підставі довідки рахунку від 13.12.2014; ОСОБА_1 направив до суду відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність заявлених Товариством позовних вимог. Просить застосувати наслідки пропуску позивачем строків позовної давності, які слід відраховувати з 25.05.2016 та 17.01.2017, а саме з дат отримання Товариством з Регіонального сервісного центру № 5142 відповідей про відсутність зареєстрованих за боржником транспортних засобів». Отже, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів до подачі позовної заяви пройшло більше трьох років (16.12.2017 - сплив строк позовної давності).

21.12.2021 представник відповідача-2 скерував до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтовано тим, що предметом заявленого позову є вимога про визнання правочинів недійсними. Правовою підставою позивач визначає ст. 228 ЦК України. Тобто, формально зазначаючи предмет позову як «визнання договору недійсним», підставою позову позивач визначає норму статті 228 ЦК України, яка прямо визначає нікчемність відповідного правочину. Такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Окрім цього, позивач вже звертався з аналогічним позовом до того ж самого відповідача, з тих самих підстав і того самого предмету, про що свідчить наявність в ЄДРСР рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03.06.2021 у справі №523/16311/20.

Окрім того, 21.12.2021 представник відповідача-2 направив до суду заяву про застосування позовної давності. Так, вказує, що у позовній заяві позивач зазначає, що 30.05.2018 йому стало відомо, що згідно довідки Регіонального сервісного центру № 5142 автотранспортні засоби за ОСОБА_1 не зареєстровані. Тобто, саме 30.05.2018 позивачу стало відомо про порушення свого права. Таким чином, 31.05.2021 закінчився строк позовної давності.

02.02.2022 представник позивача скерував до суду відповідь на відзив, в якому просить задовольнити позов у повному обсязі та відмовити у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності. Щодо аргументів відповідача-2 про неналежність способу захисту прав та інтересів зазначає, що позивачем не зазначено статтю 228 ЦК України. По тексту позовної заяви позивачем наведене обґрунтування своїх позовних вимог з зазначенням актів цивільного законодавства, яким суперечить оспорюваний правочин, а саме, що правочин є фраудаторним та поведінка відповідачів є недобросовісною. Щодо тверджень відповідача-2 про подання позивачем позову з тих самих підстав та до того ж самого відповідача вказує, що позивачем було подано до Суворовського районного суду м. Одеси позов про визнання недійсними правочинів укладених ОСОБА_1 щодо відчуження належних йому транспортних засобів. Позивачем було обрано спосіб захисту шляхом визнання укладених кредитних договорів недійсними на підставі ст. 228 ЦК України. Проте, такий позов є відмінним від позову по цій справі як предметом, так і правовими підставами, позови ґрунтуються на різних доказах та відрізняються суб`єктним складом. Щодо застосування строків позовної давності зазначає, що строк позовної давності необхідно відраховувати щонайменше від 22.10.2020 - дати подання позову по справі №523/16311/20 та отримання по цій справі інформації від РСЦ ГСЦ МВС в Одеській обл. стосовно укладення спірного правочину по реалізації автомобіля марки DAF SB 3000, д.н.з. НОМЕР_1 .

Також 02.02.2022 представник третьої особи Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві направив до суду письмові пояснення на позовну заяву. Вказує, що 15.12.2021 траспортний засіб марки DAF SB 3000 знято з обліку у зв`язку з вибраковкою за заявою ПП «А.Т.Н.» №389268438 від 15.12.2021 на підставі п.45 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», відповідно до якого вибракувані транспортні засоби підприємств знімаються з обліку на підставі затверджених актів, а громадян за заявами їх власників. Порядком не передбачено поновлення державної реєстрації транспортного засобу після його зняття з обліку з вибраковкою. Таким чином, скасування запису у книзі обліку зареєстрованих транспортних засобів є неможливим. 16.12.2014 на момент проведення операції перереєстрації транспортного засобу марки DAF SB 3000 на ПП «А.Т.Н.» діяла постанова КМ України від 07.09.1998 №1388 в редакції 2014 р., якою не передбачено проведення перевірки за базою даних Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Представник позивача будучи присутнім в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові та інших письмових поясненнях, зокрема відповіді на відзив, в останнє судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, письмово просив розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином і неодноразово, про причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв не подавав, у зв"язку з чим суд вважає за можливе розглядати вказану справу без його участі на підставі наявних матеріалів та наданих суду доказів.

Представник відповідача Приватного підприємства «А.Т.Н.» будучи присутнім в судовому засіданні позовні вимоги заперечував з підстав викладених у відзиві на позову заяву, в останнє судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, письмово просив розглядати справу без участі їх представника, у позові відмовити у повному обсязі.

Представник третьої особи Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві будучи присутнім в судовому засіданні позовні вимоги заперечував з підстав викладених у письмових поясненнях, в останнє судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, письмово просив розглядати справу без участі їх представника.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення позивача та його представника, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» зареєстровано як фінансову установу відповідно до Розпорядження Держфінпослуг №560 від 01.09.2011.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04.08.2014 у справі №523/8850/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» заборгованість в сумі 942 540,33 грн., яка складається 72 000 грн. - заборгованості за кредитом, 63 158,40 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 807 381,93 грн. - пені; також стягнути понесені судові витрати в сумі 3 654 грн., а всього стягнути 946 194,33 грн.

14.10.2014 Суворовським районним судом м. Києва на виконання рішення суду у справі №523/8850/14-ц видано виконавчий лист.

Постановою головного державного виконавця другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 06.11.2014 відкрито виконавче провадження №45325018 з примусового виконання виконавчого листа у справі №523/8850/14-ц.

Відповідно до постанови від 06.11.2014 у ВП №45325018 накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 .

Постановою від 16.12.2014 у ВП №45325018 оголошено розшук майна, що належить ОСОБА_1 , серед якого транспортний засіб марки DAF SB 3000, д.н.з. НОМЕР_1 .

Постановою від 21.12.2015 у ВП №45325018 виконавчий лист у справі №523/8850/14-ц повернуть стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», у редакції чинній на момент ухвалення. Так, в ході проведення виконавчих дій було оголошено автотранспортний засіб у розшук. Розшук здійснювався органами внутрішніх справ протягом року та результатів не надав. Іншого майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу не виявлено. Борг стягнуто та перераховано стягувачу частково у розмірі 27 091,60 грн. Залишок боргу складає 919 102,73 грн.

Відповідно до листа першого Суворовського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській обл. №25006 від 30.05.2018 на виконанні перебуває виконавче провадження №50485716 за виконавчим листом у справі №523/8850/14-ц. 15.03.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 25.05.2016 згідно довідки Регіонального сервісного центру 5142 автотранспортні засоби за боржником не зареєстровані. Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру заборон іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за боржником майно не зареєстровано, та накладено арешт на все майно боржника від 06.11.2014. 17.01.2017 згідно довідки Регіонального сервісного центру 5142 автотранспортні засоби за боржником не зареєстровані. 30.06.2017 відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру заборон іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за боржником майно не зареєстровано, та накладено арешт на все майно боржника від 06.11.2014. 30.06.2017 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно п.2 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно із витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №58085227 від 15.01.2019, 06.11.2014 накладено арешт рухомого майна ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03.06.2021 у справі №523/16311/20 відмовлено у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб без самостійних вимог Першого Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області №5141 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу автомобіль DAF SB3000, д.н.з. НОМЕР_3 належить ПП «А.Т.М.».

Відповідно до протоколу загальних зборів власників ПП «А.Т.М.» №9 від 10.12.2021 загальними зборами ухвалено задовольнити пропозицію директора підприємства ОСОБА_2 про вибраковку транспортного засобу марки DAF SB3000, д.н.з. НОМЕР_3 .

15.12.2021 ПП «А.Т.Н.» звернулось з заявою №389268438 від 15.12.2021 про проведення зняття з обліку у зв`язку з вибраковкою транспортного засобу марки DAF SB3000.

Згідно із витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №76915059 від 15.12.2021 за параметром номер державної реєстрації майна НОМЕР_3 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна інформація відсутня.

Відповідно до результатів аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України від 26.01.2022 транспортний засіб марки DAF SB3000 15.12.2021 знято з обліку у зв`язку з вибраковкою, власник - ПП «А.Т.Н.».

Щодо застосування строків позовної давності, суд вказує наступне.

Відповідач-2 та третя особа просять відмовити у задоволенні позову, в тому числі, з підстав пропущення строку для звернення до суду.

Так третя особа вказує, що згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03.06.2021 у справі №523/16311/20 з інформації РСЦ ГСЦ МВС в Одеській обл. відомо наступне: автомобіль марки DAF SB 3000, д.н.з. НОМЕР_1 , 27.02.2014 був знятий ОСОБА_1 з обліку для реалізації у ВРЕР №2 м. Одеси та 16.12.2014 був зареєстрований за ПП «А.Т.Н.» на підставі довідки рахунку від 13.12.2014. Відтак строк позовної давності сплив 16.12.2017.

В свою чергу відповідач-2 посилається на те, що у позовній заяві позивач зазначає, що 30.05.2018 йому стало відомо, що згідно довідки Регіонального сервісного центру 5142 автотранспортні засоби за ОСОБА_1 не зареєстровані. Таким чином, 31.05.2021 закінчився строк позовної давності.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 277 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (Рішення ЄСПЛ від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

Такі правові позиції ЄСПЛ є джерелом права для суду в силу приписів ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону (постанова ВП ВС від 22.05.2018 по справі №369/6892/15-ц; постанова ВП ВС від 14.11.2018 по справі №183/1617/16).

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України, зокрема відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) аспекти. Порівняльний аналіз понять "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Слід зазначити, що в контексті початку перебігу строку позовної давності щодо вимог про визнання недійсним правочину необхідно досліджувати момент коли позивач дізнався або міг дізнатися про вчинений спірний правочин.

Так, позивачу лише в рамках розгляду справи №523/16311/20, за інформацією наданою РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області, стало відомо, що автомобіль марки DAF SB 3000 знятий ОСОБА_1 з обліку для реєстрації у ВРЕР №2 м. Одеси та 16.12.2014 даний транспортний засіб зареєстрований у ВРЕВ №1 УДАЇ в м. Києві за ПП «А.Т.Н.» на підставі довідки-рахунку серії ВІА №634109 від 13.12.2014, виданої ТОВ «Тайфун Медіа Груп». Вказану інформацію було витребувано ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27.01.2021. Слід також зазначити, що РСЦ МВС України в Одеській обл. надано відповідь №31/15-430аз від 06.12.2018 на адвокатський запит з відмовою позивачу у наданні інформації щодо рухомого майна відповідача-1.

З цього приводу варто також звернути увагу на висновок Верховного Суду, що викладений в постанові від 19.05.2020 року справа № 624/600/16-ц:

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватися тільки за допомогою звернення до суду.

Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Таким чином, про порушення свого права позивач мав змогу довідатися, а відповідно і реалізувати своє право на позов у матеріальному сенсі лише після того як дізнався про спірний правочин в межах розгляду справи №523/16311/20, а саме після 27.01.2021.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з даним позовом 10.09.2021.

Таким чином, позивачем подано позовну заяву про захист свого порушеного права в межах трирічного строку звернення до суду, у зв`язку із чим позивачем не пропущено строк позовної давності.

Щодо належності обраного позивачем способу захисту прав та інтересів.

Відповідач-2 вказував на неналежність обраного позивачу способу захисту прав та інтересів, оскільки правовою підставою для визнання правочину недійсним позивач визначає ст. 228 ЦК України

За змістом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Так, дійсно відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Однак, суд відхиляє такі твердження відповідача-2, з огляду на те, що у позовній заяві позивачем наведене обґрунтування своїх позовних вимог з огляду на те, що оспорюваний вчинений всупереч принципу добросовісності

Разом з тим, відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За приписами ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Позивачем обрано способом захисту своїх прав визнання недійсним правочину укладеного між ОСОБА_1 та ПП «А.Т.Н.» щодо відчуження належного ОСОБА_1 автомобіля марки DAF SB 3000, д.н.з. НОМЕР_1 .

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

Спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що на переконання позивача, ОСОБА_1 не вправі було відчужувати автомобіль марки DAF SB 3000, д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки, постановою головного державного виконавця другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 06.11.2014 накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1 .

Згідно з ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент накладення арешту) Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше ніж через п`ять днів після накладення арешту.

Обгрунтовуючи позов позивач посилається на те, що оспорюваний правочин укладений з метою ухилення відповідача-1 від виконання зобов`язань за рішенням суду, з метою неповернення коштів позивачу, отриманих він продажу автомобіля марки DAF SB 3000, д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до положень частини першої статті 184 Цивільного кодексу України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Разом з тим, відповідно до результатів аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України від 26.01.2022 транспортний засіб марки DAF SB3000 15.12.2021 знято з обліку у зв`язку з вибраковкою, власник - ПП «А.Т.Н.».

Відповідно до пункту 5.5 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом МВС України від 11.08.2010 №379 (далі - Інструкція №379), при знятті з обліку ТЗ у зв`язку з їх вибракуванням виконуються дії, передбачені пунктами 3.2 - 3.6, 3.9, 3.17, 3.18 глави 3 та пунктом 5.2 глави 5 цієї Інструкції. Про зняття з обліку ТЗ у зв`язку з його вибракуванням на заяві власника ТЗ робиться запис: «Знято з обліку у зв`язку з вибракуванням». Аналогічні записи вносяться також до наявних автоматизованої бази даних АІС «Автомобіль» та Єдиного державного реєстру Державтоінспекції. Свідоцтво про реєстрацію ТЗ анулюється способом, що не дозволяє його повторного використання, і долучається до матеріалів про зняття з обліку ТЗ. Якщо номерні знаки, свідоцтво про реєстрацію ТЗ (технічний паспорт) викрадені або власником втрачені, зняття з обліку ТЗ у зв`язку з його вибракуванням працівниками Центру проводиться після внесення відповідної інформації до бази даних АІС «Номерний знак» та АІС «Документ».

Отже, за висновком суду, позовні вимоги ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» про визнання недійсним правочину не підлягають задоволенню, у зв`язку з відсутністю зв`язку між імперативними наслідками задоволення позову з реальним поновленням порушеного права, оскільки, визнання в судовому порядку правочину недійсним автоматично не призведе до повернення автомобіля ОСОБА_1 та подальшої його реалізації з метою виконання зобов`язань за рішенням суду для повернення коштів, отриманих він продажу позивачу, який не є стороною правочину, оскільки такий автомобіль по факту, як об"єкт відсутній, бо такий автомобіль знято з обліку у зв`язку з вибраковкою, відтак, такий позов не поновлює порушене право, тому він не є ефективним способом захисту порушеного права.

Суд зазначає, що вимога позивача про скасування запису у книзі обліку зареєстрованих транспортних засобів є похідною від вимоги про визнання недійсним правочину.

Отже, установивши відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним правочину, суд також зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у частині скасування запису у книзі обліку зареєстрованих транспортних засобів про проведену у ВРЕВ №1 УДАЇ в м. Києві 27.02.2014 за ПП «А.Т.Н.» реєстрацію транспортного засобу марки DAF SB 3000, як похідних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 49, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 354, 625 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «А.Т.Н.», третя особа: Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві про визнання недійсним договору (правочину) купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду на бирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Суддя Коваль О.А.