Постанова

Іменем України

29 липня 2022 року

місто Київ

справа № 436/7574/12

провадження № 61-19890св21

Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»,

заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2021 року, постановлену суддею Малихіною В. В., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року, ухвалену колегією суддів у складі Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Єлізаренко І. А.,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції заявника

Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум») у вересні 2011 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням від 07 грудня 2012 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська позов задовольнив, звернув стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 19 вересня 2008 року № 0285/08/03-ENavW в розмірі 432 146, 76 грн. Вирішив питання розподілу судових витрат.

Ухвалою від 25 жовтня 2019 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року та постановою Верховного Суду від 03 листопада 2020 року, Самарський районний суд м. Дніпропетровська заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (далі - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста») про заміну сторони виконавчого провадження задовольнив, замінив стягувача ПАТ «Банк Форум» його правонаступником у цих правовідносинах - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» у справі № 206/7574/12 за позовом ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» улипні 2021 року звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що за результатом перевірки кредитної справи не виявлено у ній оригіналу виконавчого листа, виданого на виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2012 року, яке залишається невиконаним.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою від 20 липня 2021 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року, Самарський районний суд м. Дніпропетровська заяву задовольнив.

Видав дублікат виконавчого листа у справі № 436/7574/12 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить на праві власності ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Банк Форум» відповідно до іпотечного договору від 19 вересня 2008 року № 07-893/08 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 19 вересня 2008 року № 0285/08/03-ENavW у сумі 432 146, 76 грн.

Задовольняючи заяву про видачу дубліката виконавчого листа, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не пропущений, оригінал виконавчого листа втрачено, рішення боржником не виконано.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 06 грудня 2021 року із застосуванням поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

ОСОБА_1 , наполягаючи на тому, оскаржувані судові рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, як підстави касаційного оскарження наведених судових рішень визначила, що:

- суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, всупереч висновкам, викладеним, зокрема у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 2-824/2009 (провадження № 61-5388св18), від 15 листопада 2018 року у справі № 474/783/17 (провадження

№ 61-29св17), безпідставно видав дублікат виконавчого листа, оскільки те, що його оригіналу немає в матеріалах кредитної справи, не підтверджує обставини його втрати.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» у січні2022 року із застосуванням засобів поштового зв`язку надіслало до Верховного Суду відзив, у якому просило касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою від 24 грудня 2021 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 та відмовив у задоволенні клопотання заявника про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень.

За змістом правила частини першої статті 401 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції.

Відповідно до § 51-53 рішення ЄСПЛ у справі «Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року (заява № 40450/04) право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Згідно з підпунктом 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили.

Конституційний Суд України в Рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі № 1-7/2010 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) зробив висновок, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що «якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».

У справі, що переглядається, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 13 травня 2019 року державний виконавець Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ухвалив постанову про повернення стягувачу виконавчого листа № 436/7574/12, виданого 12 вересня 2014 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська, відповідно до пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

За правилом частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання чи надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Враховуючи те, що 13 травня 2019 року державний виконавець повернув виконавчий документ, тому строк пред`явлення такого документа до виконання перервався, тож станом на час звернення до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа й ухвалення оскаржуваних рішень цей строк не сплинув.

Отже, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11

(провадження № 14-308цс19), заява ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» про видачу дубліката виконавчого листа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.

В касаційній скарзі не наведено доводів щодо незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не пропущений.

Також ОСОБА_1 в касаційній скарзі не зазначила про виконання нею рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2012 року на підтвердження неіснування підстав для видачі дубліката виконавчого листа.

У справі, що переглядається, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що відповідно до акта ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» від 10 березня 2021 року про втрату виконавчих документів в результаті перевірки матеріалів кредитної справи № 0285/08/03-EnavW стосовно ОСОБА_1 виявлено факт втрати оригіналу виконавчого листа № 436/7574/12, виданого на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2012 року.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 2-824/2009 (провадження № 61-5388св18) та від 15 листопада 2018 року у справі № 474/783/17 (провадження № 61-29св17), з таких підстав.

Так, у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року

у справі № 2-824/2009 (провадження № 61-5388св18) за заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання зроблено такий висновок: «Вирішуючи питання про видачу дубліката виконавчого листа, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що заявник звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа через шість років після пред`явлення його до виконання, протягом цього часу банк не реалізовував свої процесуальні права під час виконання рішення суду у межах виконавчого провадження, виконавчим провадженням не цікавився та, звертаючись із заявою про видачу дубліката виконавчого документа, не надав суду доказів його втрати». Також у наведеній справі, суди першої та апеляційної інстанцій відмовили в задоволенні заяви в частині поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, й судові рішення в цій частині не переглядалися Верховним Судом, оскільки ухвала суду першої інстанції щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, після її перегляду в апеляційному суді, не може бути предметом касаційного оскарження.

У постанові від 15 листопада 2018 року у справі № 474/783/17 (провадження № 61-29св17) за заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання, в задоволенні якої суди першої та апеляційної інстанцій відмовили, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та погодився з висновками судів про невстановлення підстав для задоволення заяви в частині видачі дубліката виконавчого листа. В частині поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання судові рішення не переглядалися Верховним Судом, оскільки не підлягали касаційному оскарженню в зазначеній частині.

Отже, у наведених заявником у касаційній скарзі постановах встановлено, що стягувачі пропустили строк пред`явлення виконавчих листів до виконання, що в будь-якому випадку унеможливлює видання дублікатів виконавчих листів, а також не надали доказів втрати оригіналів виконавчих листів.

Водночас, у справі, що переглядається, ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа з дотриманням трирічного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» та надало докази втрати оригіналу виконавчого листа № 436/7574/12, які ОСОБА_1 не спростувала.

Враховуючи, що відмінними є фактичні обставини справ, зазначених заявником у касаційній скарзі, та справи, що переглядається, Верховний Суд дійшов переконання, що висновки, зроблені судами першої та апеляційної інстанцій у цій справі не суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 22 жовтня 2018 року у справі № 2-824/2009

(провадження № 61-5388св18) та від 15 листопада 2018 року у справі № 474/783/17 (провадження № 61-29св17).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що оригінал виконавчого листа втрачено, рішення в добровільному порядку боржником не виконано і не втратило своєї законної сили, та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого листа.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Верховний Суд встановив, що ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень в цій частині не впливають. Інші доводи заявника спрямовані на зміну оцінки доказів, здійсненої судами, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції та не може бути здійснене цим судом під час перегляду оскаржуваних судових рішень. Повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03).

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак