КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/6688/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/1294/22

28 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Шпильовій Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року про відмову у забезпеченні позову до його пред`явлення, постановлену під головуванням судді Коваленко І.В. у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до його пред`явлення,-

в с т а н о в и в:

25 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

В обґрунтування вимог заяви зазначав, що він має намір звернутись до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною та визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_2 . Після смерті дружини відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги були він та дочка- ОСОБА_3 .

Посилається на те, що між ним та донькою ОСОБА_3 було укладено усний договір про те, що він відмовляється від спадщини, донька приймає спадщину, проте квартирою вони будуть користуватися спільно.

У зв`язку з вище викладеним, 21 січня 2019 року він звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу з заявою про відмову від спадщини , а ОСОБА_3 подала заяву про прийняття спадщини.

Вказує на те, що останнім часом ОСОБА_3 стала говорити йому про те, що все майно оформлено на неї, а тому вона має право здійснити продаж квартири АДРЕСА_1 . Він зі свого боку проти продажу квартири, оскільки це майно було куплено з його покійною дружиною та є його єдиним місцем проживання.

З огляду на вище викладене, просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони всім суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії, в тому числі, нотаріусам, державним реєстраторам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії вчинення будь- яких реєстраційних дій щодо відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.04.2019 року, яке видане приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Авдієнко О.В.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , особи, які можуть отримати статус учасників справи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авдієнко Оксана Віталіївна про забезпечення позову до його пред`явлення, відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, заявник ОСОБА_1 11 лютого 2022 року подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, не перевірив його доводів та прийшов до помилкових висновків.

Зазначає, що не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ним не було надано доказів на підтвердження того, що відносно спірної квартири здійснювались чи здійснюються реєстраційні дії або інші дії щодо її відчуження чи що відносно нього розпочато процедуру виселення із займаного ним житла.

Вказує на те, що заява про відмову від спадщини є недійсною, написана ним під впливом обману, оскільки, донька пообіцяла йому, що після того, як він подасть заяву про відмову від спадщини, вона купить йому однокімнатну квартиру для окремого проживання.

З урахуванням того, що пройшло багато часу, а своїх обіцянок дочка не виконала, останнім часом під час сімейних сварок неодноразово заявляла,що вона має усі права здійснити продаж квартири АДРЕСА_1 , він звернувся до суду за захистом своїх прав.

Посилається на те, що забезпечення позову шляхом заборони всім суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії, в тому числі нотаріусам, державним реєстраторам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо відчуження квартири, як спосіб забезпечення позовних вимог, може бути застосовано судом не тільки у випадку існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а і за наявності реальної ймовірності такого відчуження.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, про день та час слухання справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, 26 липня 2022 року до апеляційного суду надійшло його клопотання про розгляд справи за його апеляційною скаргою у його відсутності, а тому колегія суддів вважажє можливим розглянути справу у відсутності заявника.

Представник ОСОБА_3 адвокат Забальський Юрій Петрович в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника ОСОБА_3 адвоката Забальського Юрія Петровича, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту. (а.с. 5-8)

21 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Авдієнко О.В. з заявою про відмову від спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 дружини ОСОБА_2 . (а.с. 10)

16 квітня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко О.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом відповідно до якого ОСОБА_3 є спадкодавцем після померлої ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 . (а.с. 13)

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до його пред`явлення, суд першої інстанції посилався на те, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 чи відповідний орган реєстрації вчиняє дії, спрямовані на відчуження спірного майна. ОСОБА_1 не надав суду доказів на підтвердження того, що відносно квартири за адресою: АДРЕСА_1 здійснювались чи здійснюються реєстраційні дії або інші дії щодо відчуження майна чи відносно нього розпочато процедуру виселення із займаного ним житла.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

В заяві про забезпечення позову до його пред`явлення, ОСОБА_1 зазначив, що з урахуванням вимог ч. 4 ст. 152 ЦПК України він має намір звернутися до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про визнання своєї заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною та визначення йому додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З доводів заяви ОСОБА_1 вбачається, що він має намір звернутися до суду з позовом немайнового характеру.

Отже, у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання його заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною та визначення йому додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, судове рішення не підлягатиме примусовому виконанню.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про те, що обраний заявником захід забезпечення позову шляхом заборони всім суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії, в тому числі нотаріусам, державним реєстраторам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії вчинення будь- яких реєстраційних дій щодо відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.04.2019 року, яке видане приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Авдієнко О.В. не відповідає змісту порушеного, на думку ОСОБА_1 , його права та не є співмірним із позовними вимогами, з якими має намір звернутися до суду ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що його заява про відмову від спадщини є недійсною, написана ним під впливом обману, оскільки, донька пообіцяла йому, що після того як він подасть заяву про відмову від спадщини, вона купить йому однокімнатну квартиру для окремого проживання, проте не виконала своїх обіцянок, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи апеляційної скарги стосуються розгляду справи по суті, а тому не досліджуються судом при розгляді апеляційної скарги на ухвалу суду про відмову у забезпеченні позову до його пред`явлення.

Прийшовши до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції своїх висновків належним чином не обгрунтував, помилково послався в оскаржуваній ухвалі на те, що підставою для відмови у забезпеченні позову вказаним способом є те, що ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що відносно квартири АДРЕСА_1 здійснювались чи здійснюються реєстраційні дії або інші дії щодо її відчуження чи відносно нього розпочато процедуру виселення із займаного ним житла.

Згідно ч.ч.1ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заявника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 рокупідлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до його пред`явлення із зазначених в даній постанові підстав.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до його пред`явленнявідмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2022 року.

Головуючий: Судді