Номер провадження: 22-ц/813/292/22
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія 57
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Моісєєва Дениса Андрійовича на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2021 року про відмову у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третьої особи ЖБК «Вимпел-12» про визнання права власності на 1/2 частку квартири,-

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2012 року ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа ЖБК «Вимпел-12» про визнання права власності на 1/2 частину квартири.

22 серпня 2012 року ухвалою Київського районного суду вжито заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 .

14 листопада 2012 року рішенням Київського районного суду позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ЖБК «Вимпел-12», про визнання права власності на 1/2 частки квартири, задоволено в повному обсязі. Визнано право власності ОСОБА_2 на 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 72,9 кв. м., житловою площею 37,5 кв. м.

19 лютого 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Моісєєв Д.А. подав до Київського районного суду м. Одеси заяву про скасування заходів забезпечення позову (а.с. 1-5).

13 квітня 2021 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено (а.с. 23).

26 квітня 2021 року Київським районним судом м. Одеси отримано апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Моісєєва Д.А. на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2021 року про відмову у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову. Апелянт вважає, що судом першої інстанції були допущені порушення норм матеріального права, зокрема ч. 1 та ч. 7 ст. 158 ЦПК України, наслідком чого стала необґрунтована відмова у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову. Апелянт повідомляє, що ОСОБА_1 є онукою відповідача по справі ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому залишив заповіт, відповідно до якого все майно заповів на ім`я ОСОБА_1 . Наразі, як зазначає апелянт, ОСОБА_1 не може реалізувати своє право на спадщину шляхом набуття права власності на відповідне майно внаслідок наявності арешту, накладеного в рамках забезпечення позову у справі, рішення по якій набрало законної сили. Апелянт не погоджується з висновком суду щодо того, що ОСОБА_1 відмовлено у скасуванні арешту через те, що вона не є учасником справи, так як вважає, що даний факт не може бути перешкодою у розгляді питання про зняття арешту, оскільки у відповідному клопотанні наведені обставини, що змістовно вказують на необхідність скасування заходів забезпечення позову. На думку апелянта, оскільки рішення по справі набрало законної сили, виконано в повному обсязі, а з моменту вжиття заходів забезпечення позову пройшло більше 90 днів, то потреба у продовженні дії заходів забезпечення позову не є необхідною. Апелянт звертає увагу, що в протоколі судового засідання вказана інформація про неявку сторін та повідомлення їх належних чином, в свою чергу апелянт наголошує, шо матеріали справи не містять доказів повідомлення ОСОБА_1 або її представника про дату, час та місце проведення судового засідання. Тому, апелянт просить суд ухвалу Київського районного суду м. Одеси скасувати та прийняти постанову, якою клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову задовольнити та скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22.08.2012 року (а.с. 24-28).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Клопотання про розгляд справи в режимі відео конференції до суду не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 не є учасником справи, суд першої інстанції не вбачає порушення саме її прав, та вважає що вона не є належним заявником у даній справі. Також, суд першої інстанції роз`яснив заявнику, що заявлені ним вимоги можуть бути розглянуті в порядку позовного провадження з відповідним позовом про звільнення майна з-під арешту (а.с. 23).

Апеляційний суд, задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обставини справи та оцінка апеляційного суду.

07 серпня 2012 року ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа ЖБК «Вимпел-12» про визнання права власності на 1/2 частину квартири (а.с. 2-15).

22 серпня 2012 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси вжито заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 (а.с. 23).

14 листопада 2012 року рішенням Київського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ЖБК «Вимпел-12», про визнання права власності на 1/2 частки квартири, задоволено в повному обсязі. Визнано право власності ОСОБА_2 на 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 72,9 кв. м., житловою площею 37,5 кв. м (а.с. 73).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8).

19 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, а саме накладеного арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 . В обґрунтування свого клопотання ОСОБА_1 зазначила, що вона є онукою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_1 повідомила, що ОСОБА_3 залишив заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Білик О.Г., відповідно до якого все майно відповідач по справі №1512/10736/2012 заповів на ім`я своєї онуки ОСОБА_1 .. При цьому, ОСОБА_1 заявляє, що наявність не скасованого заходу забезпечення позову у вигляді арешту унеможливлює отримання нею свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Тому, просила скасувати арешт, накладений на вище вказану квартиру (а.с. 1-20).

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, мотивував її тим, що ОСОБА_1 не є учасником справи, порушення саме її прав не вбачається, а тому вона не є належним заявником у даній справі (а.с. 23).

Апеляційний суд не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року було витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Рублі Тетяни Михайлівни копію спадкової справи щодо майна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З матеріалів копії спадкової справи вбачається, що 10 липня 2018 року ОСОБА_3 склав заповіт на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до якого все його майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день його смерті буде належати йому, та на що за законом він матиме право, заповів ОСОБА_1 (а.с. 53).

Згідно з копією Свідоцтва про право на спадщину від 28 січня 2020 року, наявній в матеріалах спадкової справи, визначено, що ОСОБА_1 є спадкоємицею зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з грошових коштів (а.с. 42).

28.01.2020 року за вих. №5/02-14 ОСОБА_1 отримала відповідь, зі змісту якої вбачається, що згідно з інформацією з ДРРП за №197926958 від 28.01.2020 року у ДРРП наявний арешт на квартиру АДРЕСА_1 , який накладений на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 22.08.2012 року по справі №1512/10736/2012, в наслідок чого видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття вказаного арешту (а.с. 70-71).

Відповідно до ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується той факт, що ОСОБА_1 є спадкоємицею ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а отже є і правонаступником померлого.

Разом з тим, відповідно до ухвали Київського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2020 року (головуючий суддя Коваленко О.Б.) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну відповідача у цивільній справі №1512/10736/2012 було відмовлено, тим самим порушено право заявниці на доступ до суду в рамках ст. 6 Конвенції, оскільки заявницею було додано до заяви достатньо доказів на підтвердження заявлених у клопотанні доводів.

Також, з матеріалів справи вбачається, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2012 року було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12 лютого 2013 року та в подальшому не оскаржувалося, тобто рішення набрало законної сили 12 лютого 2013 року.

Згідно з ч.ч. 3-6 ст. 154 ЦПК України (що діяла на момент набрання рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2012 року законної сили) заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів. Питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову. Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд скасовує вжиті заходи забезпечення позову, в тому випадку, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінилися обставини, що зумовили його застосування.

Тобто, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють протягом строку, встановленого процесуальним законом. Водночас, підставою для скасування заходів забезпечення позову на розсуд суду можуть бути будь-які обставини, які свідчать про відсутність потреби у забезпеченні позову. Таким чином, скасування заходів забезпечення позову судом, який їх застосував, можливе, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

Відповідно до відомостей, наявних у ДРРП, вид права власності на квартиру АДРЕСА_1 визначений як спільна часткова власність (1/2 частина за ОСОБА_2 та 1/2 частина за ОСОБА_3 ) (а.с. 13-14), отже рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2012 року виконано, а підстави для продовження дії заходів забезпечення позову відпали.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи те, що апелянт є правонаступником сторони справи та користується правами сторони, то реалізація права на скасування арешту здійснюється в межах провадження, в якому було накладено арешт.

З огляду на викладене та враховуючи той факт, що, відмовивши ОСОБА_1 у задоволенні заяви про заміну відповідача у даній справі, суд першої інстанції унеможливив реалізацію ОСОБА_1 своїх прав, як правонаступника ОСОБА_3 , апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню. А оскільки підстави, які були передумовою застосування заходів забезпечення позову, відпали, а заявниця є правонаступником відповідача у даній справі, то клопотання про скасування заходів забезпечення позову підлягає задоволенню.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України, задовольняючи апеляційну скаргу, скасовує оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановляє нову, якою скасовує захід забезпечення позову у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Моісєєва Дениса Андрійовича задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2021 року про відмову у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову скасувати та ухвалити нову.

Клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Моісєєва Дениса Андрійовича про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.

Захід забезпечення позову у вигляді арешту квартири АДРЕСА_1 , вжитий ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2012 року по справі №1512/10736/2012 скасувати.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький