КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2022 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 760/25599/21

провадження номер: 22-ц/824/3759/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Кашперської Т.Ц., Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Вареника Андрія Миколайовича на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року у складі судді Усатової І.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування розпорядження.

Позов мотивував тим, що розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 вересня 2021 року №576 визначено місце проживання дітей ОСОБА_1 : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_2 .

Позивач вважав вказане розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 вересня 2021 року №576 таким, що прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки з ним не було проведено бесіду відповідно до пункту 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 (далі - Порядок).

Вказував, що при складанні акту обстеження умов проживання від 31 серпня 2021 року за заявою ОСОБА_2 представниками органу опіки не було отримано згоду на проведення такого огляду від нього, як власника житла. Також при складанні представниками органу опіки акту обстеження потреб сім`ї від 10 серпня 2021 року №308 за адресою проживання ОСОБА_2 та при складанні акту обстеження потреб сім`ї №308 від 09 серпня 2021 року №306 за місцем фактичного проживання батька дітей, дозволи власників житла представникам Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації не видавались. Тому вважав, що наведені вище акти не могли бути враховані при прийнятті оскаржуваного розпорядження.

Зазначав, що Службою у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації не було у належний спосіб заслухано думку дітей, а також не було враховано і не відображено в матеріалах справи факти вчинення насильства матір`ю щодо інших осіб в присутності дітей та не враховано факти залишення дітей у небезпеці.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив скасувати розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 вересня 2021 року №576, яким визначено місце проживання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_2 .

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування розпорядження.

Роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд його позову віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Вареник А.М. подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки судом не враховано, що спір між сторонами виник у зв`язку з незгодою позивача із рішенням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації щодо визначення місця проживання його малолітніх дітей. Вказує, що відповідно до ч.1 ст.55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Отже, органи опіки та піклування діють виключно в інтересах дитини та захищають, передусім, приватний інтерес. Тому вважає, що даний спір не є публічно-правовим, так як позивач звернувся до суду за захистом порушеного права у сфері сімейних правовідносин.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони у справі, їх представники та третя особа: ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені апеляційним судом шляхом надсилання судової повістки 28 липня 2022 року на їх офіційні електронні адреси, що містяться в матеріалах справи, які того ж дня були доставлені на їх електронні адреси (а.с.97-98).

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи.

За таких обставин, учасники справи вважаються належним чином повідомлені про розгляд справи.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку сторін у справі та третьої особи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак суд першої інстанції належним чином вимог закону не виконав, прийняв судове рішення без дотримання норм процесуального права.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що предметом спору позивач визначив скасування розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, яке прийняте у межах її повноважень, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Тому суд дійшов висновку, що даний спір не має приватноправового характеру, а є публічно-правовим спором із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, а відтак він підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Проте з вказаними висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до положень ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, із цивільних, трудових, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у приватноправових правовідносинах, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи особистого немайнового інтересу учасника таких відносин. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції належать публічно-правові спори, які виникають, зокрема, з приводу виконання чи невиконання органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою або іншим суб`єктом публічно-владних управлінських функцій і не обумовлені порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Предметом розгляду у цій справі є правомірність/неправомірність розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 вересня 2021 року №576, яким визначено місце проживання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_2 .

Питання розмежування юрисдикції спорів щодо оскарження рішень органів місцевого самоврядування та органів опіки і піклування неодноразово було предметом перегляду Верховного Суду.

Так, залишаючи без змін рішення адміністративних судів попередніх інстанцій про закриття провадження у справі Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 756/4477/18 зазначала, що якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням суб`єкта владних повноважень, яке вона вважає неправомірним, і такі наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав або інтересів цієї особи чи пов`язані з реалізацією нею майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, то визнання незаконним вказаного рішення і його скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Спірні правовідносини виникли з приводу реалізації та захисту особистих немайнових прав та інтересів особи та її дітей, гарантованих Сімейним кодексомУкраїни.

Подібні висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 352/536/17, від 13 червня 2018 року у справі № 500/6325/17, від 04 липня 2018 року у справі № 496/4271/16-а, Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 522/23095/16-а, Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі 947/5258/21 (провадження №61-17396св21).

У даній справі спірні правовідносини виникли з приводу реалізації та захисту особистих немайнових прав та інтересів батька - ОСОБА_1 та його дітей, гарантованих Сімейним кодексом України.

Оскаржуване розпорядження, хоч і прийняте суб`єктом владних повноважень, однак спрямоване на реалізацію приписів сімейного законодавства та впливає, насамперед, на особисті немайнові права позивача та третьої особи як батьків дітей.

Зважаючи на суб`єктний склад та характер правовідносин у цій справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що даний спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Апеляційний суд вважає, що спірні у цій справі правовідносини мають приватноправовий характер, тому дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню на підставі ст.379 ЦПК України, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Вареника Андрія Миколайовича - задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: