Справа №173/1510/21
Провадження №2/173/77/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

За участю: представника позивача - адвоката Романовської Т.М.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права власності за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

10.08.2021 року до суду звернулася позивач, ОСОБА_1 , з позовом про визнання права власності за набувальною давністю до відповідачів, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

02.09.2021 року отримані довідки про реєстрацію місця проживання відповідачів - фізичних осіб.

03.09.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні на 17.11.2021 року.

17.11.2021 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 19.01.2022 року.

19.01.2022 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 14.03.2022 року за клопотанням представника позивача.

20.01.2022 року позивачем подана уточнена позовна заява, яка прийнята судом.

14.03.2022 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 02.06.2022 року в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи.

02.06.2022 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 20.07.2022 року.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

20.07.2022 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Згідно поданої уточненої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на виробничий будинок загальною площею 473.4 кв.м., розташований на земельній ділянці 0.1833 кв.м., по фактичному користуванню, за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: з 2004 року вона є користувачем та фактичним власником нежитлового приміщення, загальною площею 473.4 кв.м., розташованого на земельній ділянці 0.1833 кв.м., по фактичному користуванню, за адресою: АДРЕСА_1 .

Дане приміщення було придбане у колишніх членів КСП «Заріччя» шляхом сплати майнового паю. Підтвердженням того є видані сільською радою у 2001 році свідоцтв про право власності на майновий пай (майновий сертифікат) члена КСП, а також видаткові касові ордери на отримання грошових коштів.

За весь час існування спірної нежитлової будівлі право власності, як на окремий об`єкт нерухомості не оформлялось. Довідкою, виданою КП «Верхньодніпровське БТІ» підтверджено, що на момент проведення інвентаризації, спірна нежитлова будівля розташована в с. Заріччя та перебуває в її користуванні, адреса відсутня. Дана будівля розташована в ряду житлових будинків по АДРЕСА_1 . З лівої сторони є житловий будинок садибного типу АДРЕСА_2 , з правої - сусідів немає. А тому КП «Верхньодніпровське БТІ» запропонувало нежитловій будівлі загальної площі 473.4 кв.м.. затвердити адресу: АДРЕСА_3 .

Оформити право власності на нежитлове приміщення шляхом укладення правочину в нотаріальному порядку немає можливості, так як в наданих відповідачам сертифікатах не зазначено, на яке майно вони видані та його розмір, що унеможливлює укласти відповідні договори купівлі-продажу зазначеного майна. Більше того, на сьогоднішній день більшість власників майнових паїв КСП «Заріччя» померли.

КП «Верхньодніпровське БТІ» на її замовлення був виготовлений технічний паспорт на нежитлову будівлю, але зареєструвати своє право власності на неї немає можливості через відсутність правовстановлюючих документів.

Оформити право власності на будівлю відповідно до спрощеної процедури, шляхом подання реєстрації прав на нерухоме майно технічного паспорту на об`єкт, який було побудовано до 1992 року виявилось неможливим, так як разом із заявою необхідно подати відомості про кадастровий номер земельної ділянки, виготовити який на даному етапі без наявності правовстановлюючого документу про право власності на нерухоме майно виявилось неможливим.

Виходячи з того, що за весь час після придбання виробничого будинку з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 473.4 кв.м., розташований на земельній ділянці 0.1833 кв.м., по фактичному користуванню, за адресою: АДРЕСА_1 вона продовжує безперервно, добросовісно та відкрито володіти ним, використовувати для своїх потреб, планує розширювати власний бізнес, тому у неї виникла необхідність у оформленні права власності на спірне майно, що й стало підставою звернення до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, давши пояснення, фактично установлені матеріалами справи.

Відповідачі, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в судове засідання не з`явились, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Терті особи, що не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, представники Верхньодніпровської міської ради і Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в судове засідання не з`явились, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно доводів позивача, викладених в позовній заяві, остання з 2004 року є користувачем та фактичним власником нежитлового приміщення, загальною площею 473.4 кв.м., розташованого на земельній ділянці 0.1833 кв.м., по фактичному користуванню, за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка зазначає, що дане приміщення було придбане нею у колишніх членів КСП «Заріччя» шляхом сплати майнового паю. Підтвердженням того є видані сільською радою у 2001 році свідоцтва про право власності на майновий пай (майновий сертифікат) члена КСП, а також видаткові касові ордери на отримання грошових коштів.

За весь час існування спірної нежитлової будівлі право власності, як на окремий об`єкт нерухомості не оформлялось. Довідкою, виданою КП «Верхньодніпровське БТІ» підтверджено, що на момент проведення інвентаризації, спірна нежитлова будівля розташована в с. Заріччя та перебуває в користуванні позивача, адреса відсутня. Дана будівля розташована в ряду житлових будинків по АДРЕСА_3 . З лівої сторони є житловий будинок садибного типу АДРЕСА_2 , з правої - сусідів немає. А тому КП «Верхньодніпровське БТІ» запропонувало нежитловій будівлі загальної площі 473.4 кв.м.. затвердити адресу: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією довідки.

Оформити право власності на нежитлове приміщення шляхом укладення правочину в нотаріальному порядку немає можливості, так як в наданих відповідачам сертифікатах не зазначено, на яке майно вони видані та його розмір, що унеможливлює укласти відповідні договори купівлі-продажу зазначеного майна. Та за доводами позивача більше того, на сьогоднішній день більшість власників майнових паїв КСП «Заріччя» померли.

КП «Верхньодніпровське БТІ» на замовлення позивача був виготовлений технічний паспорт на нежитлову будівлю, що підтверджується копією технічного паспорту, але зареєструвати своє право власності на неї немає можливості через відсутність правовстановлюючих документів.

Оформити право власності на будівлю відповідно до спрощеної процедури, шляхом подання реєстрації прав на нерухоме майно технічного паспорту на об`єкт, який було побудовано до 1992 року виявилось неможливим, так як разом із заявою необхідно подати відомості про кадастровий номер земельної ділянки, виготовити який на даному етапі без наявності правовстановлюючого документу про право власності на нерухоме майно виявилось неможливим.

Суду наданий список осіб, що отримали свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії КСП-1, до якого включено 19 осіб. Серед яких зазначені і відповідачі у справі. (а.с. 26). В даному списку зазначена сума майнового паю. Проте не зазначено, у якому майні та якого господарства належить їм дана сума.

Також суду надані копії свідоцтв на майновий пай члена КСП «Заріччя», реорганізоване у с/г ТОВ «Заріччя», видані на ім`я осіб, які зазначені у вищевказаному списку, та видаткові касові ордери про отримання грошових сум відповідно частки майнового паю підприємства.

Сплата вищевказаних грошових сум, як частки у майновому паю підтверджується копіями наданих видаткових касових ордерів. У наданих видаткових касових ордерах не вказується ким проведена сплата зазначених грошових сум, але виходячи з того, що підтвердженням сплати даних сум є саме видатковий касовий ордер, суд приходить до висновку, що сплата проводилась певною юридичною особою, суб`єктом господарювання? а не позивачем, як фізичною особою.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , і ОСОБА_8 , в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_9 володіють спірною нежитловою будівлею багато років, приблизно з 2004-2005 року. Дана будівля була ними викуплена у володільців майнових паїв. Вітебські постійно користуються даною будівлею, держали там сільськогосподарських тварин. Зробили ремонт будівлі, встановили нові вікна, двері. За весь час користування даною будівлею вимоги з приводу незаконності у її користуванні до позивачки ніхто не пред`являв.

Відповідно до договору від 10 січня 2004 року, встановлено, що колектив співвласників передав в користування ОСОБА_1 , приміщення конюшні складу для використання як складу сільськогосподарської продукції та вирощування сільськогосподарських тварин.

Суду наданий статут СФГ «Зарічне», в якому зазначено, що засновником та головою даного господарства є ОСОБА_10 , членом господарства є ОСОБА_1 .

Відповідно до копії договору про оплату за користування земельною ділянкою від 08 січня 2008 року встановлено, що даний договір укладений між Зарічанською сільською радою і СФГ «Зарічне», Додаткова угода № 7 до даного договору укладена 29.01.2020 року також з СФГ «Зарічне».

Згідно наданих копій платіжних доручень судом також встановлено, що платником орендної плати є СФГ «Зарічне».

Згідно копії договору на постачання електричної енергії від 30.01.2004 року вбачається, що даний договір укладений між ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» та СФГ «Зарічне» в особі голови Вітебського Г.М.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю, (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 4, 5 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови)

Наданими суду доказами підтверджений факт користування нежитловою будівлею загальною площею 473.4 кв.м., розташованого на земельній ділянці 0.1833 кв.м., по фактичному користуванню, за адресою: АДРЕСА_1 , але не позивачем ОСОБА_1 , як фізичною особою, а господарським формуванням, СФГ «Зарічне».

Оскільки лише договором від 10 січня 2004 року підтверджується що колектив співвласників передав в користування ОСОБА_1 , приміщення конюшні складу для використання як складу сільськогосподарської продукції та вирощування сільськогосподарських тварин.

Всі інші докази в тому числі і показання свідків підтверджують факт, що спірною господарською будівлею володіє і користується не ОСОБА_1 , як фізична особа, а СФГ «Зарічне» в тому числі і позивачка, але як член цього господарства. Договір від 10 січня 2004 року, хоч і підтверджує факт передання позивачці даного нежитлового приміщення, але в ньому зазначена мета: як склад сільськогосподарської продукції та для вирощування сільськогосподарських тварин, що надає суду зробити висновок про те, що дана будівля передавалась саме господарству для здійснення господарської діяльності, а не позивачці як фізичній особі.

Виходячи з вищевикладеного судом встановлено, що ОСОБА_1 , як фізична особа є неналежним позивачем у справі, оскільки виробничий будинок, загальною площею 473.4 кв.м., розташований на земельній ділянці загальною площею 1833 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у користуванні юридичної особи СФГ «Зарічне», а не позивачки, як фізичної особи.

Нормами цивільного - процесуального кодексу України не передбачена можливість заміни неналежного позивача належним.

В свою чергу у позивача, ОСОБА_1 , як фізичної особи, не виникає підстав для визнання за нею права власності на спірний виробничий будинок, оскільки цим будинком, володіє і користується СФГ «Зарічне» в тому числі і позивачка, але не як фізична особа, а як член СФГ «Зарічне».

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст.. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору суд вважає за можливе покласти на позивача, оскільки судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог..

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , права власності за набувальною давністю на виробничий будинок, загальною площею 473.4 кв.м., розташованого на земельній ділянці загальною площею 1833 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1 893.60 грн., покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 30.07.2022 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 01.08.2022 року

Дата набрання законної сили: 30.08.2022 року