ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/7100/20 Номер провадження 22-ц/814/1162/22Головуючий у 1-й інстанції Курганникова О.А. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Клименко Я.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Клімаша Андрія Сергійовича на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 червня 2021 року, ухвалене суддею Курганниковою О.А., повний текст рішення складено 25.06.2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача

в с т а н о в и л а:

У вересні 2020 року адвокат Клімаш А.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 26.07.2003 року у ВРАГС Комінтернівського районного управління юстиції у м. Харкові, актовий запис №328 ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 .

Причиною для розірвання шлюбу стало те, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, так як вони мають різні характери та погляди на життя та на розв`язання сімейних та побутових проблем. Внаслідок цього сторони втратили один до одного почуття поваги та кохання. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені.

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком.

В обґрунтування зустрічного позову позивач вказує, що від шлюбу з ОСОБА_1 у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, що на теперішній час перебуває на пенсії, має достатньо часу для піклування та виховання сина, якого підтримує, забезпечує, сплачує всі необхідні платежі, навчальні посібники, харчування дитини у гімназії, де вона навчається, гуртки. Вказує, що він має постійне місце проживання, самостійний дохід та вважає, що дитина повинна залишитись проживати разом із ним.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 26.07.2003 року у ВРАГС Комінтернівського районного управління юстиції у м. Харкові, актовий запис №328 розірвано.

Позивачці після розірвання шлюбу залишено прізвище " ОСОБА_4 ".

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 840,80 грн.

З рішенням суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 не погодилася ОСОБА_1 та подала на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Клімаш А.Є., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, прохає скасувати рішення місцевого суду в частині визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 разом з батьком ОСОБА_2 та стягнення судового збору; ухвалити нове рішення, яким визначити місце проживання дитини разом з матір`ю. Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції взяв до уваги висновок Департаменту Служб у справах дітей Харківської міської ради від 22.01.2021 р. № 77, який ґрунтується на Акті обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та не відповідає обставинам справи, не узгоджується з вимогами чинного сімейного законодавства, та не є достатнім для ухвалення рішення про визначення місця проживання дитини з батьком.

Вказує, що працівники служби у справах дітей в порушення вимог Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 р. № 866, здійснили обстеження умов проживання дитини, яка на даний час проживає з обома батьками, без повідомлення матері, за її відсутності та без проведення з нею бесіди.

Крім цього, вказує, що ОСОБА_1 не повідомляли про засідання комісії, яка розглядала питання визначення місця проживання дитини, та необхідність подання нею документів. Актом обстеження умов проживання дитини, який покладено в основу висновку, зафіксовані житлові умови, створені за участю матері дитини, оскільки остання там постійно проживає. Крім того висновок не містить жодних посилань на обставини, які б вказували на неможливість визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Вказує, що згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо вона не буде відповідати та захищати права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією та Декларацію прав дитини.

Викладаючи свою думку з приводу визначення місця проживання дитини, малолітній ОСОБА_5 не міг стримати своїх емоцій, в результаті чого допит не був проведений належним чином. Враховуючи те, що батьки є заінтересованими особами у справі визначення місця проживання дитини, допит малолітнього не повинен був проводитися в їх присутності.

Також ОСОБА_1 вважає, що викладена малолітнім сином у письмовій заяві та висловлена усно в судовому засіданні думка щодо місця проживання є необ`єктивною.

Відповідачка вказує, що позивач маніпулює дитиною, яка перебуває під його постійним психологічним тиском, різними виховними методами схиляє дитину на свій бік.

Суд не встановив виняткових обставин у розумінні положень ч. 2 ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 прохає залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 та без змін рішення суду першої інстанції щодо визначення місця проживання дитини, яке вважає законним і обґрунтованим.

Справа перебувала на розгляді Харківського апеляційного суду.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

12.04.2022 р. ця цивільна справа надійшла до Полтавського апеляційного суду, ухвалою цього ж суду від 12.04.2022 р. прийнята до провадження та призначена до розгляду з повідомленням учасників справи.

04.07.2022 р. до Полтавського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення по справі з додатками, 07.07.2022 р. фотоматеріали до вказаних пояснень, 25.07.2022 р. відеозапис пояснень дитини та письмові пояснення представника позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачкою ОСОБА_1 в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання місця проживання дитини з батьком.

В частині розірвання шлюбу рішення суду не оскаржується, тому у цій частині не переглядається колегією суддів.

Справа розглядається апеляційним судом в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої доручено Жовтневому районному суду м. Харкова за участю відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_1

25.07.2022 р. позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 надіслав на електронну адресу апеляційного суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність та без участі його представників та малолітньої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 , яка просила розглядати справу без участі її представника адвоката Клімаша А.С., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 26.07.2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб у ВРАГС Комінтернівського районного управління юстиції у м. Харкові, актовий запис №328, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 (том 1 а.с. 5).

Від шлюбу у сторін є син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1 а.с. 38).

Між сторонами виник спір щодо місця проживання дитини, у зв`язку з чим ОСОБА_2 в рамках розгляду справи про розірвання шлюбу звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком.

При вирішенні спору, суд першої інстанції встановив, що малолітній ОСОБА_5 мешкає разом з батьками, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 (том 1 а.с. 39-43).

У квартирі створені належні умови для проживання та розвитку дитини, що підтверджується актом обстеження від 28.12.2020 (том 2 а.с. 187).

Позивач ОСОБА_2 матеріально забезпечений, отримує пенсію за вислугу років у розмірі 6609,04 грн., що підтверджується довідкою про дохід. За місцем мешкання характеризується позитивно, що підтверджується інформацією Слобідського ВП ГУНП в Харківській області. На обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває (том 1 а.с. 44-48, 55-63, 71).

Згідно з інформацією адміністрації КНП «Міська дитяча поліклініка № 12», де малолітній ОСОБА_5 , 2009 року народження, перебуває під наглядом фахівців з народження, з січня 2016 року хлопчик відвідував поліклініку переважно у супроводі батька, ОСОБА_2 (том 1 а.с 54).

За інформацією адміністрації Харківської гімназії № 83, в якій з першого класу навчається малолітній син сторін ОСОБА_5 , 2009 р.н., батько ОСОБА_2 приймає активну участь у вихованні свого сина, є головою батьківського комітету класу, завжди відвідує батьківські збори, турбується про забезпечення сина необхідними навчальними посібниками, систематично контролює його навчання сина. Особисто знайомий з кожним вчителем свого сина, завжди підкреслює, що кожен навчальний предмет є важливим, зустрічає сина після занять, супроводжує до спортивної школи, контролює проходження необхідних медичних досліджень, оплачує гаряче харчування сина в гімназії.

Згідно інформації, наданою адміністрацією КЗ «Міська спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву з водних видів спорту Яни Клочкової», де займається малолітній син сторін, дитину приводить та забирає із спортивного закладу його батько, який приймає участь у вирішенні організаційних питань у процесі спортивної підготовки дитини, відвідує батьківські збори (том 1 а.с. 49-53).

До зустрічного позову також додані копії похвальних листів, табелів навчальних досягнень дитини та сертифікату щодо проходження ним конкурсу з англійської мови (том 1 а.с. 64-70).

Питання щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 було розглянуто Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради та надано висновок №77 від 22.01.2021 року, згідно якого Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, з урахуванням думки дитини, яка бажає проживати з батьком, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 разом з батьком ОСОБА_2 (том 2 а.с. 184-188).

У суді першої інстанції допитані в якості свідків батьки відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які пояснили, що їх дочка ОСОБА_1 працює та не має стільки вільного часу, як батько дитини. Однак турбується про сина ОСОБА_5 та матеріально його забезпечує. При цьому вважають, що дитина повинна залишитись проживати разом з матір`ю.

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_5 разом з батьком відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1ст.161СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

У суді першої інстанції було з`ясовано думку малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зазначив, що бажає проживати разом з батьком ОСОБА_2 .

Системний аналіз ч. 1 ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України свідчить про те, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Враховуючи встановлені по справі обставини, висновок Департаменту служб у справах дітей, позицію малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який бажає проживати разом з батьком; приймаючи до уваги особи обох батьків, які матеріально забезпечені, позитивно характеризуються, турбуються про свого сина, матеріально утримують дитину та піклуються про неї суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення зустрічного позову та визначення місця проживання малолітнього сина сторін разом з батьком ОСОБА_2 .

При цьому, місцевий суд обґрунтовано послався на те, що проживання малолітнього сина сторін з батьком буде сприяти найкращим інтересам дитини, яка відвідує гуртки з плавання та робототехніки, враховуючи, що ОСОБА_2 перебуває на пенсії по вислузі років та має достатньо часу на виховання сина.

Доводи апеляційної скарги, які переважно дублюють заперечення ОСОБА_1 проти зустрічного позову, правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Посилання відповідачки за зустрічним позовом на те, що вона також піклується про малолітнього сина та утримує його матеріально не заперечуються батьком дитини та взяті до уваги місцевого суду при вирішенні цього спору.

Її доводи у суді апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_2 застосовує до їх сина психологічне насильство, свариться на нього належними і допустимими доказами не підтверджені. Як пояснила відповідачка в апеляційному суді, до відповідних установ із заявами про вчинення позивачем психологічного тиску на малолітнього сина вона не зверталася.

Також колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 не зверталася до суду з окремим позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 разом з матір`ю. Також не порушувала вказане питання перед органами опіки та піклування. Отже, її твердження в апеляційній скарзі про необхідність визначити проживання дитини разом з матір`ю юридично неспроможні та не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого суду, яке відповідає нормам матеріального і процесуального права, ухвалене на підставі повно та всебічно встановлених обставин, які проаналізовані судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Клімаша Андрія Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук