КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/939/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2022 року місто Київ

справа №940/1133/21

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 04 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Мандзюка С.В., повний текст рішення складено 10 листопада 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївська центральна лікарня» Тетіївської міської ради про встановлення юридичного факту,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просила:

встановити факт перебування її на посаді медичної сестри з масажу Тетіївської районної лікарні в період з 07 жовтня 1994 року по 24 серпня 1999 року.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що після проходження навчання в Обухівському медичному училищі Київської області, вона отримала диплом молодшого спеціаліста та їй було присвоєно кваліфікацію медична справа.

Вказувала, що після закінчення навчання її було спрямовано на роботу до Тетіївської районної лікарні, де у період з 07 жовтня 1994 року по 24 серпня 1999 року вона працювала на посаді медичної сестри масажистки стаціонару.

Зазначала, що маючи право на пенсію, вона звернулась до Пенсійного фонду з відповідною заявою, однак, рішенням №61 від 22 липня 2021 року їй було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу.

Посилалася, що їй не було зараховано період роботи на посаді медичної сестри масажистки стаціонару в період з 07 жовтня 1994 року по 24 серпня 1999 року.

Зазначала, що вказане рішення мотивоване тим, що в її трудовій книжці дописано посада «медсестра».

Вважає, що не вірне зазначення в трудові книжці та в наказі про призначення назви посади, порушує її право на отримання пільгової пенсії.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 04 листопада 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 перебувала на посаді медичної сестри з масажу Тетіївської районної лікарні в період з 07 жовтня 1994 року по 24 серпня 1999 року.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду першої інстанції, заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви.

В обґрунтування вимог посилалося на те, що як вбачається з документів, наданих заявником та не заперечується самим заявником, наказ про призначення ОСОБА_1 на посаду містить невірне зазначення самої посади.

Вказувало, що у разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці, при цьому показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Зазначало, що із запису №9 в трудовій книжці заявника вбачається внесення допису «медсестри» невідомою особою, при цьому відсутні підпис посадової особи, яка здійснювала допис, а також печатка та штамп організації.

Посилалася на те, що період роботи заявника з 07 жовтня 1994 року по 24 серпня 1999 року в Тетіївській районній лікарні на посаді медсестри масажистки стаціонару, не можливо зарахувати до спеціального стажу роботи, оскільки в трудовій книжці дописана посада «медсестри».

13 квітня 2022 року від представника заявника надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заявник та заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Представник заявника направив на адресу апеляційного суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність та відсутність заявника, доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу підтримав. Від КНП «Тетіївська центральна лікарня» Тетіївської міської ради надійшла заява, в якій останній просив розглядати справу у відсутність його представника, вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справуу відсутність осіб, які не з'явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що єдиним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значеннята що встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, зокрема, дозволить реалізувати право заявника на призначення пенсії.

Також суд першої інстанції вважав показання свідків належними та допустимими доказами.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_1) навчалась в Обухівському медичному училищі Київської області за спеціальністю сестринська справа та отримала диплом молодшого спеціаліста серії НОМЕР_1 з присвоєнням кваліфікації медична сестра.

Із запису №9 трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої на ім'я ОСОБА_1 , вбачається, що 07 жовтня 1994 року останню зараховано на посаду масажистки стаціонару на підставі наказу №131 від 05 жовтня 1994 року. У даному записі внесено рукописний допис «медсестри».

У наказі №131 Тетіївської райлікарні від 05 жовтня 1994 року у п.9 зазначено: ОСОБА_2 зарахувати на посаду масажистки стаціонару з 07 жовтня 1994 року.

15 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України за призначенням пенсії.

Рішенням про відмову в призначенні пенсії №61 від 22 липня 2021 року, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу. Зазначено, що період роботи заявниці з 07 жовтня 1994 року по 24 серпня 1999 року в Тетіївській районній лікарні на посаді медсестри масажистки стаціонару неможливо зарахувати до спеціального стажу роботи, оскільки в трудовій книжці дописана посада «медсестра».

Звертаючись до суду з даною заявою, ОСОБА_1 посилалася на те, що Класифікатор професій ДК 003:2005 під кодом 3231 містить назву роботи «Сестра медична з масажу». Такий класифікатор відсилає до 78 Довідника кваліфікаційних характеристик працівників. Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників системи охорони здоров'я, що ведений в дію наказом Міністерства охорони здоров'я України від 29 березня 2002 року під №30 зареєстровано посаду «Сестра медична з масажу». Зазначала, що у вказаному Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників системи охорони здоров'я відсутня посада «Масажист». Вважає, що записи у наказах та у її трудовій книжці внесені за найменуванням посади, яка не відповідала Класифікатору професій. Вказувала на те, що на вказану посаду її було прийнято, так як вона мала відповідну медичну освіту, перебуваючи на вказаній посаді, вона виконувала всі обов`язки визначені положенням, що свідчить про перебування саме на посаді медичної сестри за масажу. Посилалася на те, що не вірне зазначення в трудові книжці та в наказі про призначення назви посади, порушує її право на отримання пільгової пенсії.

На підтвердження вказаних обставин у судовому засіданні суду першої інстанції були допитані свідки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які пояснили, що ОСОБА_1 в період з 07 жовтня 1994 року по 24 серпня 1999 року, маючи фахову медичну освіту за спеціальністю сестринська справа та кваліфікацією медичної сестри, працювала саме на посаді медичної сестри з масажу, входила до складу комісії, яка здійснювала щоденні обходи в стаціонарному відділенні Тетіївської районної лікарні. За функціональними обов`язками виконувала медичні процедури з масажу, до яких допускаються виключно медичні працівники. Пацієнтами були саме хворі стаціонару. Зазначили, що працюючи разом з ОСОБА_1 вона в колективі та в професійному плані сприймалась саме як медичний працівник, користувалась тими ж правами та виконувала ті ж обов`язки медичних працівників, як інші. Щодо помилкової назви її посади в трудовій книжці нікому з працівників відомо не було.

Представник КНП «Тетіївська центральна лікарня» Тетіївської міської ради Левадко Л.Н. допитана як свідок вказала, що ОСОБА_1 раніше зверталась до адміністрації лікарні з метою виправлення помилкового запису як у трудовій книжці, так і в інших первинних документах про прийняття її на роботу, оскільки їй було відмовлено у призначенні пенсії, однак їй було розяснено, що на даний час це зробити неможливо, оскільки на підставі помилкового внесених відомостей в документи, а саме у відомості про нарахування та виплату заробітної плати, в інші внутрішні документи, необхідним було б вносити зміни і до них. Разом з тим, на теперішній час таке виправлення не вбачається можливим, оскільки при проведенні відповідних перевірок фактично виникали б нові суперечності в документах первинного обліку медичного закладу.

Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч.2 ст.293 ЦПК України передбачено, що суд, серед іншого, розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право.

Питання, що стосуються ведення трудових книжок, визначається постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників». Детальніше порядок ведення трудових книжок визначається Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (з наступними змінами та доповненнями).

Відповідно до абзацу 1 пункту 2.4. Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 2.6. Інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язанийнадати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму (пункт 2.8. Інструкції).

Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів (пункт 2.9. Інструкції).

У розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то недійсний». Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі». При зміні формулювання причини звільнення пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним» звільнений... і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається «Дублікат» трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним (пункт 2.10. Інструкції).

Як вбачається з документів, наданих заявником, а саме копії трудової книжки НОМЕР_2 , виданої на ім'я ОСОБА_1 та наказу №131 Тетіївської райлікарні від 05 жовтня 1994 року про призначення заявника на посаду, в них зазначено, що ОСОБА_1 зарахована на посаду масажистки стаціонару з 07 жовтня 1994 року.

В трудовій книжці заявника немає жодного запису, який би свідчив про неправильність запису під №9 та виправлення цього ж запису із зазначенням правильної посади заявника.

Разом з тим, із запису №9 в трудовій книжці заявника вбачається внесення допису («медсестри») невідомою особою. Відсутні підпис посадової особи, яка здійснювала допис, а також печатка та штамп організації, як це передбачено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників.

З метою повного і всебічного розгляду справи та забезпечення сторонам рівних прав і можливостей у цивільному процесі, Київським апеляційним судом було направлено запит до КНП «Тетіївська центральна лікарня» Тетіївської міської ради про надання належним чином завірених штатних розписів, які діяли у лікувальному закладі в період з 01 жовтня 1994 року по 24 серпня 1999 року.

У відповідь на запит апеляційного суду, КНП «Тетіївська центральна лікарня» Тетіївської міської ради листом від 19 липня 2022 року №367 повідомило, що в архіві лікарні відсутні штатні розписи, які діяли в період з 01 жовтня 1994 року по 24 серпня 1999 року.

Інших будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог, стороною заявника надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Посилання у відзиві на апеляційну скаргу на те, що записи у наказах та у трудовій книжці заявника внесені за найменуванням посади, яка не відповідала Класифікатору професій, оскільки у довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників системи охорони здоров'я відсутня посада «масажист», колегія суддів відхиляє, оскільки доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 була прийнята саме на посаду медичної сестри з масажу Тетіївської районної лікарні в період з 07 жовтня 1994 року по 24 серпня 1999 року матеріали справи не містять.

При цьому, показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесеного раніше запису, оскільки показання свідків не є належними доказами, які б свідчили про те, що в Тетіївській районній лікарні в період з 07 жовтня 1994 року по 24 серпня 1999 року в штатному розписі була посада медичної сестри з масажу.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, а відтак колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Київській областісудові витрати у розмірі 681 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - задовольнити.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 04 листопада 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївська центральна лікарня» Тетіївської міської ради про встановлення юридичного факту - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, юридична адреса: Київська область, місто Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, судові витрати у розмірі 681 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: