Справа № 552/676/22
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

27.07.2022 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Самсонової О.А.,

секретар судового засідання Іщенко Р.Р.,

учасники справи та їх представники:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача Тютюнник Олександр Григорович,

відповідачі: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

третя особа - Полтавський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми),

розглянувши цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту.

У позовній заяві зазначив, що 24 березня 2006 року ОСОБА_1 (позичальник) та закрите акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк уклали кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати кредит, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути наданий кредит та сплатити передбачені договором платежі.

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредит, однак ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань не виконав. Розмір простроченої заборгованості позичальника за тілом кредиту станом на дату складання позовної заяви становить 191785,15 грн.

Для забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 24 березня 2006 року банк та позичальник уклали договір іпотеки.

В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач має право пріоритету на задоволення забезпечених іпотекою вимог, проте реалізації цього права перешкоджають арешти предмета іпотеки.

Тому позивач просив суд звільнити квартиру АДРЕСА_1 з-під арештів, накладених на підставі:

ухвали Полтавського районного суду від 26 вересня 2011 року у справі № 2-1601/2011р. (реєстраційний номер обтяження: 11691002; дата державної реєстрації обтяження: 06 жовтня 2011 року);

постанови Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про арешт майна боржника від 08 червня 2021 року, серія та номер: 55636722, (реєстраційний номер обтяження: 42386828; дата державної реєстрації обтяження: 08 червня 2021 року).

Також просив вирішити питання розподілу судових витрат.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 15 лютого 2022 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження (а.с. 34).

Ухвалою суду від 13 квітня 2022 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано у Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) докази, а саме копію постанови про арешт майна боржника ОСОБА_1 від 08 червня 2021 року у виконавчому провадженні №55636722. Також витребувано у Полтавського районного суду копію ухвали від 26.09.2011 року у справі № 2-1601/2011 про накладення арешту на майно ОСОБА_1 (а.с. 60).

За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 04 травня 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залучено до участі у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту в якості співвідповідачів (а.с. 81).

Цією ж ухвалою витребувано у Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) докази, а саме копію постанови, якою завершено виконавче провадження №47891025, боржником у якому був ОСОБА_1 , стягувачем ОСОБА_2 .

Також витребувано у Полтавського районного суду Полтавської області докази, а саме:

копію рішення суду за результатами розгляду справи № 2-01601/2011 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

копію рішення суду за результатами розгляду справи № 545/763/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики;

відомості щодо адрес ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вони зазначали при зверненні до суду.

Відповідачі відзиви на позов не подали.

Інші заяви по суті справи або клопотання сторони суду не подавали.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились.

Третя особа Полтавський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в судове засідання свого представника не направила.

Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 березня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач АТ КБ «Приват Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № PLKPGК08063753 (а.с. 14-16).

За умовами зазначеного договору позивач надав позичальнику ОСОБА_1 кредит у розмірі 202116 грн.

ОСОБА_1 в свою чергу зобов`язувався повернути суму кредиту та сплатити передбачені кредитним договором платежі.

Також 24 березня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач АТ КБ «Приват Банк» (що діє в договорі як іпотекодержатель), та ОСОБА_1 (що діє в договорі як іпотекодавець) укладено договір іпотеки, згідно пункту 1 якого предметом цього договору є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 6 цього договору, в забезпечення виконання ОСОБА_1 перед іпотекодержателем. За цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором № PLKPGК08063753 від 24 березня 2006 року (а.с. 25-26).

Згідно із п. 6 Договору іпотеки в забезпечення виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру загальною площею 43,7 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Право власності на двокімнатну квартиру загальною площею 43,7 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвою В.І., зареєстрованого в реєстрі під №1174.

24 березня 2006 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвою В.І. на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням договору іпотеки була накладена заборона на відчуження предмету іпотеки, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов`язання чи умов іпотечного договору.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 33 «Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

На підставі викладеного суд вважає обґрунтованим твердження позивача про те, що ПАТ КБ «Приватбанк», як заставодержатель, набув права звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 24 січня 2022 року № 296087736, на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 накладені наступні арешти (а.с. 27-29):

- запис про обтяження №42386828 від 08 червня 2021 року про арешт всього нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , накладений Полтавським районним відділом державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Полтавській області на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер 55636722 від 08 червня 2021 року;

- запис про обтяження №11691002 від 06 жовтня 2011 року про арешт квартири за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 , накладений ухвалою Полтавського районного суду від 26 вересня 2011 року у справі №2-1601/2011.

Також судом встановлено, що в провадженні Полтавського районного суду Полтавської області перебувала цивільна справа №2-1601/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

З метою забезпечення вказаного позову ОСОБА_2 ухвалою Полтавського районного суду накладено арешт на нерухоме майно, а саме квартиру, яка належить ОСОБА_1 та розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 75).

Таким чином встановлено, що арешт на зазначену квартиру судом накладено в порядку забезпечення позову.

Порядок скасування заходів забезпечення позову чітко передбачено нормами Цивільного процесуального кодексу.

На час розгляду справи ч. 1 ст. 158 ЦПК України передбачає, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» не був учасником справи №2-1601/11, у якій забезпечено позов, тому він позбавлений можливості вимагати скасування таких заходів забезпечення позову.

Крім того, чинним законодавством не передбачено можливості скасування одним судом заходів забезпечення позову, застосованих іншим судом у зв`язку з розглядом справи.

Також встановлено, що цивільна справа №2-1601/11 Полтавським районним судом Полтавської області розглянута. Рішенням від 22 грудня 2011 року, яке набрало законної сили 12 січня 2012 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 :

- 513818,10 грн. основного боргу з врахуванням індексу інфляції;

- 32847,64 грн. 3 відсотки річних;

- 97967,62 грн. відсотків згідно облікової ставки національного банку України;

- 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення,

- 1700,00 грн. судового збору,

а всього стягнуто 643453,36 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1123,00 грн. судового збору (а.с. 95-96).

Будь-які дані щодо виконання відповідачем ОСОБА_1 зазначеного рішення суду та щодо скасування судом заходів забезпечення позову в матеріалах справи відсутні.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 07 травня 2018 року, яке набрало законної сили 07 червня 2018 року, у справі №545/763/18 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на користь суму боргу за договором позики від 02 січня 2018 року у розмірі 100000 грн. та за договором позики від 01 лютого 2018 року у розмірі 100000 грн., а усього 200000 грн.

Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 1000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1000 гривень (а.с. 97-98).

Як вбачається з інформації від 21 квітня 2022 року за вих. №4845, наданої Полтавським відділом державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на виконання ухвали суду про витребування доказів, у відділі на виконанні щодо боржника ОСОБА_1 перебуває зведене виконавче провадження № 64790553 до складу якого входять:

ВП №55636722 з примусового виконання виконавчого напису №НМТ 794115, виданого 26 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Завалієвим А.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" коштів в сумі 1820439,50 грн.;

ВП №51918162 з примусового виконання виконавчого листа 2/554/604/2015 від 04 листопада 2015 року, виданого Октябрським районним судом м.Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості в сумі 645595,17 грн.;

ВП №63901338 з примусового виконання виконавчого листа №545/763/18 від 07 травня 2018 року, виданого Полтавським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу за договором позики від 02 січня 2018 року у розмірі 100000 грн. та за договором позики від 01 лютого 2018 року у розмірі 100000 грн., а всього 200000 грн. (а.с. 69-70).

Постановою старшого державного виконавця Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 08 червня 2021 року про арешт майна боржника, що винесена у виконавчому провадженні №55636722, стягувачем у якому є АТ КБ «ПриватБанк», накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с.72).

Таким чином арешт майна застосовано державним виконавцем в інтересах позивача АТ КБ «ПриватБанк».

Представник позивача в судовому засіданні суду повідомив, що з питання можливості зняття арешту зі спірної квартири звертався до державного виконавця в усному порядку, на що державний виконавець повідомив йому про неможливість зняття такого арешту.

Але будь-яких доказів того, що таке звернення мало місце, а також, що державним виконавцем позивачу відмовлено в знятті арешту, позивач суду не надав.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 12 ЦК України передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що його право як іпотекодержателя порушено накладенням на спірне нерухоме майно арешту, що позбавляє його права на звернення стягнення на майно, належне ОСОБА_1 , що є предметом іпотеки.

Згідно із частиною першою статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до пункту 6 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частин першої п`ятої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

В цьому випадку відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85 гс19) зазначено, що «вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна».

АТ КБ «ПриватБанк» є стягувачем та стороною виконавчого провадження, а тому має право звернутися до суду із скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення порушено його права чи свободи.

Тому суд приходить до висновку, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права, оскільки у разі, якщо арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» є стягувачем та має відповідні права сторони у виконавчому провадженні, він має можливість подати державному виконавцю відповідну заяву про зняття арешту для реалізації свого права щодо задоволення вимог іпотекодержателя, а в разі її невиконання може оскаржити його дії або бездіяльність.

Вказана позиція викладена Верховним Судом у Постанові від 16 червня 2021 року у справі № 335/12011/19, провадження № 61-9190св20.

З урахуванням вищезазначеного та положень вказаних вище норм, оскільки позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів звернення АТ КБ «ПриватБанк» із відповідною заявою про зняття арешту до державного виконавця, суд прийшов до висновку, що звертаючись з позовом з вимогою звільнити майно з-під арешту, АТ КБ «ПриватБанк» обрало неправильний спосіб захисту свого порушеного права.

Посилання позивача на те, що він як іпотекодержатель, який наділений переважним правом на задоволення своїх вимог за рахунок майна, переданого в іпотеку, має право на звернення до суду з позовом про звільнення іпотечного майна з-під арешту, є безпідставними, оскільки відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», з позовом про зняття арешту з майна, може звернутися особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, а АТ КБ «ПриватБанк» не є власником спірного майна, а тому не в праві звертатися до суду з таким позовом.

Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 370/721/17, провадження №61-45585св18.

Також суд враховує те, що за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тобто арешт майна не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження органами державної виконавчої служби.

За таких обставин вимоги позивача є безпідставними, оскільки суд не повинен втручатися в діяльність інших державних органів та підміняти його шляхом задоволення позову на підставі статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд звертає увагу, що АТ КБ «ПриватБанк» може оскаржити постанову державного виконавця про накладення арешту, винесену в його інтересах, лише у порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України, шляхом подачі до суду скарги, а не шляхом звернення з позовом до суду, оскільки єдиною особою, яка може відповідати за можливе порушене право позивача є державний виконавець, дії якого оскаржуються саме у такому порядку. Позивач не довів, яким чином відповідачі порушують його права у спірних правовідносинах.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ,

відповідач - ОСОБА_1 , проживаючий: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , проживаючий: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків судом не встановлено,

відповідач - ОСОБА_3 , проживаючий: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків судом не встановлено,

третя особа - Полтавський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), місцезнаходження: м.Полтава, вул. Стешенка, буд. 6, .

Повне судове рішення виготовлено 05 серпня 2022 року.

Головуючий О.А.Самсонова