Запорізький апеляційний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Маловічко С.В.

суддів: Дашковської А.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника адвоката Слєсаря Олексія Вікторовича на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття жилого приміщення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття жилого приміщення.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування завданих матеріальних збитків внаслідок залиття квартири 80 232 грн. та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказує, що позивач є співвласником квартири, що розташована на першому поверсі п`ятиповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування частки квартири від 17.07.2015 р., посвідченим приватним нотаріусом ЗМНО Гришиним Г.Г., зареєстрованим у реєстрі за № 445. Разом з ним співвласниками квартири є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . З 2015 року - з часу придбання у власність 1/8 частки квартири позивач в ній мешкає одноособово, усе майно (в тому числі меблі та побутова техніка), що знаходяться в квартирі, належить тільки йому, а в 2015 році ним за особисті кошти зроблено ремонт квартири.

19.10.2020р. зазначена квартира позивача буда залита водою, та протікання відбувалось більше доби. 21.10.2020р. комісією у складі представників ОСББ: голови Дюкарева І.В., членів комісії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 було проведено обстеження квартири позивача з метою встановлення обсягу пошкоджень та причин залиття. За наслідками обстеження було складено Акт від 21.10.2020р. «Про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання)», згідно з яким залиття квартири відбулось з причини відкриття водопровідних кранів та закупорювання стічного отвору зливу води у раковині мешканцями квартири АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач.

Відповідно до вказаного Акту, в результаті комісійного обстеження квартири позивача виявлено наступне: залиті дві кімнати (вітальня, відпочивальня), частково їдальня; потребуються ремонт стелі та підлоги в двох кімнатах, заміна шпалер, міжкімнатних дверей (2 шт.), електропроводки та меблів. Відповідно до Звіту (експертного дослідження), складеного суб`єктом оціночної діяльності Запорізької товарної біржі «Гілея», ринковий майновий матеріальний збиток, нанесений внаслідок залиття квартири АДРЕСА_3 становить 80 232 грн.

Крім того, внаслідок залиття квартири позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у емоційному стресі, душевних стражданнях, негативних емоціях, переживаннях з приводу пошкодження квартири. Також через залиття було порушено звичайний та розмірений спосіб життя позивача, виникла необхідність докладання додаткових зусиль для його нормалізації та витрачення свого власного дорогоцінного часу для вирішення проблем, пов`язаних з усуненням наслідків залиття. Розмір відшкодування за завдану моральну шкоду оцінює у 10 000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 у особі представника адвоката Слєсаря Олексія Вікторовича подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції підійшов до розгляду справи формально та не дослідив усіх обставин справи, що у подальшому призвело до неправильного вирішення спору по суті та невжиття судом заходів із захисту прав позивача. У скарзі вказується, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку Акту про залиття, у якому маються всі необхідні дані про обсяг залиття, причину залиття, яке сталося внаслідок недбалості відповідача, в той час як останній не спростував визначені у акті причини. Отже, вважає, що надав докази, якими підтверджуються його позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, з підстав неправильного оформлення акту про залиття квартири, вказуючи, що судом надано цьому акту належну оцінку. Просить залишити скаргу без задоволення, рішення суду без змін.

У поясненнях, що надійшли до Запорізького апеляційного суду від представника апелянта, повторно зосереджено увагу на тому, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із п.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, до яких відповідно до ч. 6 статті 19 ЦПК України належать нескладні справи та справи, ціна позову у яких не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ціна позову у цій справі не перевищує такого розміру та за категорією спору не є

складною.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Встановлено, що позивач є співвласником квартири, що розташована на першому поверсі п`ятиповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування частки квартири від 17.07.2015р., посвідченим приватним нотаріусом ЗМНО Гришиним Г.Г., зареєстрованим у реєстрі за № 445. Разом з ним співвласниками квартири є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Відповідач мешкає на третьому поверсі вказаного будинку у квартирі АДРЕСА_4 , яка є його власністю.

З 2015 року - з часу придбання у власність 1/8 частки цієї квартири позивач в ній мешкає одноособово, усе майно, що знаходиться у квартирі, належить йому.

19 жовтня 2020 року квартира позивача була залита водою. 21 жовтня 2020 року комісією у складі представників ОСББ: голови Дюкарева І.В., членів комісії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 було проведено обстеження квартири позивача з метою виявлення причин залиття та обсягу пошкоджень.

Згідно з Актом від 21.10.2020р. «Про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання)», складеного вказаною комісією за наслідками розслідування факту залиття та огляду квартири позивача, залиття квартири відбулось з причини відкриття водопровідних кранів та закупорювання стічного отвору зливу води у раковині мешканцями квартири АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач.

Відповідно до вказаного Акту, в результаті комісійного обстеження квартири позивача виявлено наступне: залиті дві кімнати (вітальня, відпочивальня), частково їдальня; потребується ремонт стелі та підлоги в двох кімнатах, заміна шпалер, міжкімнатної двері (2 шт.), електропроводки та меблів.

Позивачем було замовлено звіт про оцінку майнового збитку від залиття, згідно з яким розмір усунення пошкоджень та ремонту квартири становить 80 323 грн.

В позові позивач просив стягнути з відповідача цю суму на відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої йому внаслідок пошкодження майна.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що Акт про залиття не відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питання ЖКГ від 17.05.2005р. № 76, а саме: не зазначено характер залиття та його причини, з вини кого сталося залиття квартири, не вказано обсяг пошкоджень та приблизну вартість ремонтних робіт, під час складання був відсутній представник винної особи. Також суд зазначив, що Звіт про оцінку майна (майнового збитку) від 02.11.2020р. не містить жодного переліку чи опису пошкодженого майна, та суду не надано відомостей щодо проведених інвентаризацій із зазначенням кількості пошкодженого майна, його початкової вартості, тобто означений звіт є неналежним доказом. Такі обставини вказують на те, що позивачем не доведені належними та допустимими доказами й позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі зазначається, що факт залиття квартири, власником якої є позивач, з вини відповідача підтверджується актом залиття від 21.10.2020р., затвердженим головою правління ОСББ «Яценка 6» Дюкарєвим І.В. Актом встановлено причину залиття квартири позивача. Зазначений акт є належним і допустимим доказом, яким спростовуються відповідні посилання відповідача.Апелянт стверджує, що зазначений акт повністю відповідає формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», оскільки у ньому наведені дата та місце складання; члени комісії, що склали акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття.Крім того, відомості, встановлені у зазначеному акті, не спростовані відповідачем, а суто формальні заперечення відповідача та надумані ним обставини невідповідності акту чинному законодавству не можуть бути підставами визнання цього акту неналежним доказом. До того ж, факт затоплення двох квартир, що розташовані нижче поверхами від квартири відповідача, підтверджено ще й свідком ОСОБА_8 , яка надала пояснення про ці обставини у суді першої інстанції.

Вважає, що та обставина, що власник квартири, в якій стався витік води, чим спричинено залиття, відмовилася підписувати акт обстеження, не призводить до втрати таким документом його юридичної сили, а, отже, й доказового значення для справи.

Також в скарзі зазначено, що усі допитані судом свідки як з боку позивача, так і з боку відповідача підтвердили факт залиття квартири позивача. Різниця в показах стосувалась тільки обсягу пошкодження майна. При цьому, свідок, викликаний відповідачем ОСОБА_8 , надала свідчення, що квартира позивача була затоплена, причиною зазначила дії мешканців квартири відповідача.

Перевіривши ці доводи, судова колегія дійшла наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.13 Конституції України, власність зобов`язує; власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, (ч. 2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з його вини.

У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання їм шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності своєї вини несе відповідач.

Відповідно до усталеної судової практики при розгляді позовів про відшкодування шкоди необхідно мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Колегія суддів зазначає, що цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях перед-

бачає презумпцію вини особи, яка завдала шкоду (заподіювача шкоди). Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року (справа № 757/31418/15-ц, провадження № 61-17928св18)

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача ОСОБА_2 покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу.

Колегія суддів приймає доводи апелянта про те, що відповідач жодним чином не спростував факт залиття квартири позивача, що підтверджується позицією ОСОБА_2 , викладеною у відзиві на апеляційну скаргу, яка зосереджена лише на оцінці акту про залиття як складеного не у відповідності до вимог чинних нормативних актів.

За приписами статей 12, 81, 89 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст.81 ЦПК України).

У пункті 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зазначено, що у разі залиття, аварії квартири складається відповідний акт, форма якого затверджена додатком № 4. Відповідно до даного додатку акт повинен містити дані про події, які відбулись, наслідки таких подій, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено.

На підтвердження заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилався на акт від 21.10.2020 року, затверджений головою правління ОСББ «Яценка 6» Дюкарєвим І.В.

Із акту про залиття від 21.10.2020р. встановлено, що причиною залиття квартири АДРЕСА_3 , є відкриття мешканкою квартири АДРЕСА_2 водопровідних кранів та закупорювання стічного отвору зливу води у раковині. При цьому зазначено, що вода лилась більше доби.

Судом першої інстанції при розгляді справи були допитані свідки. Утім, допитавши 13 жовтня 2021 року у судовому засіданні свідка ОСОБА_8 , яка підтвердила факт залиття квартири позивача, суд не надав належну оцінку її поясненням, не зазначивши про це у судовому рішенні.

Між тим, з пояснень свідка ОСОБА_8 встановлено, що залиття відбулось з квартири АДРЕСА_4 , що розташована на третьому поверсі, а вода лилась через другий поверх та аж до першого поверху, тобто до квартири позивача АДРЕСА_5 .

Отже, всупереч вищенаведеним нормам матеріального і процесуального права, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність вини відповідача у залитті квартири, адже в даному випадку причина залиття була чітко встановлена у Акті про залиття квартири від 21.10.2020р., що підтверджено показами допитаних свідків.

Саме на власника квартири покладається обов`язок з утримання у належному стані його житлового приміщення, зокрема, санітарно-технічного обладнання, водопровідних мереж тощо.

Власником квартири ОСОБА_2 не дотримано цих вимог, оскільки саме з його квартири стався виток води, причина якого вказана у Акті про залиття та не спростована відповідачем, а тому саме на нього покладається обов`язок з відшкодування шкоди, спричиненої залиттям інших квартир. Зокрема, він як власник квартири мав утримувати у належному стані стічний отвір у належній йому квартирі, а закривати вентилі водопровідних кранів мали всі мешканці цієї квартири, які проживали у ній за погодженням із відповідачем.

Тому саме він має відповідати за залиття із вказаних причин, маючи в подальшому можливість на компенсацію суми, яку він сплатить потерпілому, з особи, яка не закрила кран у його квартирі, допустивши виток води, внаслідок чого спричинено пошкодження інших квартир.

Що стосується розміру спричиненої відповідачем позивачу матеріальної шкоди, то колегія вказує таке.

Висновок суду першої інстанції про те, що розмір заподіяних збитків не підтверджено, оскільки Звіт про оцінку майна (майнового збитку) від 02.11.2020р. не містить жодного переліку чи опису пошкодженого майна, є неправильним, так як суперечить фактичним обставинам справи та наданим позивачем доказам.

Так, складанню оцінювачем ОСОБА_9 звіту про оцінку майна (майнового збитку) передував огляд затопленої квартири позивача, про що складено відповідний акт натурного огляду, на відомостях якого базувалась оцінка матеріального збитку (а.с. 14, 41).

Пошкоджене майно, визначене комісійним актом від 21.10.2020 та актом натурного огляду оцінювача від 02.11.2020р., а також Звітом з оцінки майна складається з двох кімнат квартири позивача. Іншого майна, зокрема меблів, побутової техніки та іншого у звіті оцінки майнових збитків не зазначено. Висновками Звіту про оцінку майна визначено, що є потреба у ремонті двох кімнат, а саме, їх стель, стін та підлоги, які постраждали внаслідок затоплення.

Отже, висновки суду, що потребувалась інвентаризація майна із визначенням його початкової вартості, якої не була проведено, що унеможливлює встановлення розміру завданих позивачу збитків, є невірними, оскільки не відповідають матеріалам справи.

Крім того, пошкодження стелі, стін та підлоги у квартирі позивача підтверджується світлинами, наданими позивачем, з яких відслідковується, що стелі та підлога залиті та пошкоджені повністю, а замокання стін відбулось по всьому периментру стін, тобто пошкодження шпалер у метрі від стелі тягне за собою заміну всіх шпалер у кімнатах, а не їх частини.

Таким чином, з урахуванням обставин справи колегія вважає підтвердженим факт повного залиття житлових кімнат у квартирі АДРЕСА_3 стель, стін та підлоги. А тому для їх відновлення потребується не часткове, а повне проведення ремонтних робіт у цих кімнатах, що підтверджується зазначеними вище актами, якими зафіксовані ці пошкодження, та узгоджується з наданими позивачем світлинами, поясненнями свідків та звітом оцінювача.

Разом з тим, відповідачем не спростовано факт того, що залиття сталося не з його вини, яка в даній ситуацій носить форму необережності (не закриття кранів та забитий стік), що не звільняє його від відповідальності у вигляді відшкодування шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому чи більшому розмірі.

Сума заподіяної майнової шкоди підтверджується Звітом з оцінки майна (майнового збитку), складеним суб`єктом оціночної діяльності Запорізькою товарною біржею «Гілея». За результатами проведення оціночних послуг з визначення ринкового майнового матеріального збитку, який був нанесений об`єкту дослідження (житлова двокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ), його розмір визначено в сумі 80 232,00 грн., у тому числі ПДВ (20%) у розмірі 13 372,00 грн. (а.с. 1344).

Висновок, що підставою для відмови у задоволенні позовних вимог було недоведеність вини відповідача у заподіянні шкоди позивачу є помилковим у зв`язку із неправильним застосуванням судом статті 1166 ЦК України, якою передбачено презумпцію вини заподіювача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України). Натомість, позивач надав належні і допустимі докази на підтвердження винних дій відповідача, які відбулись у необережних діях у формі недбалості.

Враховуючи, що відповідач не спростував вказаної презумпції, на користь позивача підлягає відшкодуванню заподіяна внаслідок залиття квартири майнова шкода у розмірі 80 232,00 грн.

Вищевказаний висновок про розмір майнового збитку відповідачем жодними доказами не спростовано, клопотання про проведення відповідних судових експертиз ОСОБА_2 не заявлялося та не надавалося інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі пп. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, з прийняттям нової постанови про задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення на його користь з ОСОБА_2 матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири у сумі 80 232,00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 23 ЦК України регламентовано право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Оскільки квартира позивача пошкоджена з вини відповідача, колегія суддів доходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої внаслідок залиття належної йому на праві власності квартири, яка пов`язана з розладом нормального життя позивача, необхідності додаткових зусиль та переживаннями внаслідок необхідності проведення відновлюваного ремонту квартири.

Ураховуючи обставини справи, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, а також зі ступеню та тривалості моральних страждань позивача, колегія суддів вважає доцільним стягнути з відповідача 1 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорцій-

но розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 також підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 812,10 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 218,15 грн., а всього 2 030,25 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 141, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника адвоката Слєсаря Олексія Вікторовича задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття жилого приміщення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири, грошові кошти у розмірі 80 232,00 гривні (вісімдесят тисяч двісті тридцять дві гривні 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої моральної шкоди 1 000,00 гривень (одна тисяча гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 030,25 гривень (дві тисячі тридцять гривень 25 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 10 травня 2022 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: А.В. Дашковська

Г.С. Подліянова