Березівський районний суд Одеської області
11.05.2022
Справа № 494/227/22
Провадження № 2/494/257/22
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

11.05.2022 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого-судді Панчишина А.Ю.

при секретарі Твердун Т.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Березівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду із позовною заявою про усунення їй перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи Розквітівської сільської ради Березівського району Одеської області від 24.01.2022 року №05-06/08 в належному ОСОБА_1 на праві власності житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстрований її син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак останній не проживає в житловому приміщенні понад двадцять років без поважних причин, а саме з 2001 року, про що складено Акти про встановлення факту не проживання за адресою реєстрації громадянина ОСОБА_2 від 8 лютого 2022 року Розквітівською сільською радою Березівського району Одеської області.

Позивач зазначає, що відповідач не проживає в належному їй на праві власності житловому будинку за адресою: будинок АДРЕСА_1 з 14.02.2001 року, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. Стверджує, що перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу вона не чинила.

З 2001 року ОСОБА_2 переїхав на постійне місце проживання в м. Березівка, Одеської області, створив власну сім`ю де і проживає до теперішнього часу, в належному йому житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 .

Таким чином, ОСОБА_1 , як власниця житлового будинку, позбавлена права вільно розпоряджатись своєю власністю, оскільки в належному їй на праві власності житловому будинку зареєстрований ОСОБА_2 , який не проживає в ньому понад двадцять років, а саме з 14 лютого 2001 року, участі у витратах на утримання будинку не приймає за будинком не доглядає.

Враховуючи наведене, просить задоволити позовні вимоги та усунути їй перешкоди в здійсненні права володіння, користування та розпорядження власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В судове засідання 11.05.2022 року позивачка ОСОБА_1 з`явилася, надала пояснення на підтримку доводів позовної заяви, з приводу винесення заочного рішення по справі не заперечила.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, однак належним чином повідомлявся про судове засідання судовою повісткою з рекомендованим повідомленням, що вбачається з списку згрупованих рекомендованих повідомлень Березівського районного суду за №Р-22-21.04.2022/3002. З сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» вбачається, що судова повістка за адресою місця проживання ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_2 була отримана 12.04.2022 року.

Відповідач 04.04.2022 року звернувся до суду з заявою, в якій просив відкласти розгляд справи до закінчення на території України воєнного стану через неможливість добратися до м. Березівка з м. Одеси через поважні причини, про які в заяві нічого не зазначено, а відтак суд вважає, що відповідач належним чином не обґрунтував поважність причин неможливості добратися з м. Одеси до м. Березівки, такі, на думку суду, є надуманими і свідчать про бажання відповідача затягнути розгляд справи. Тому, суд не бере до уваги вказану заяву.

Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання, відсутність відзиву на позовну заяву та заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 20.11.2008 року на підставі рішення виконкому Ставківської сільської ради від 19.09.2008 року №134.

Відповідно до Акту про встановлення факту не проживання за адресою реєстрації громадянина ОСОБА_2 від 08 лютого 2022 року вбачається, що на момент перевірки, громадянин ОСОБА_2 дійсно не проживає за місцем реєстрації. В будинку не виявлено ознак проживання вказаного громадянина, його речей чи будь-чого іншого. Комісією підтверджено, що з 2001 року гр. ОСОБА_2 дійсно не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Розквітівської сільської ради Березівського району Одеської області від 24.01.2022 року за №38/02-23 вбачається, що гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований, але не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_3 , допитана в судовому засіданні, зазначила, що проживає в сусідньому з позивачкою будинку, відповідача ОСОБА_2 не бачила вже більше 10 років, останній не приїжджає до матері, не допомагає по господарству.

Свідок ОСОБА_4 , допитана в судовому засіданні, зазначила, що ОСОБА_2 не бачила вже давно, приблизно 15 років, останній раз він приїжджав на похорони батька, з того часу не бачила його.

Згідно ст. 47 Конституції України гарантовано кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Статтею 319 ЦК України передбачено права власника майна, зокрема права володіння, користування та розпорядження таким майном.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.

Частиною першою ст. 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в частині першій ст. 221 ЦК України, зазначено, що право власності є непорушним.

Згідно з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 393 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71,72,116,156 ЖК України;ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства,визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно дост.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

На основі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4,13,15,81,141,280ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права володіння, користування та розпорядження власністю шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий 14.02.2001 року Березівським РВ ГУМВС України в Одеській області, таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_2 .

Суддя Панчишин А.Ю.