Провадження № 2/761/3364/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Романишеної І.П,

за участі секретаря Войновського О.І.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва заяву представника відповідача про компенсацію судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання житла спільною сумісною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року представник відповідача звернувся до суду із заявою про компенсацію судових витрат, відповідно до якої просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 27 755, 53 грн., що складаються з 20 000, 00 грн. - вартість правової допомоги за супровід судової справи, 5000 грн. - гонорар успіху, 2 646, 93 грн. - витрати, пов`язані з приїздом до м. Києва на судові засідання і назад, 108,60 грн. - поштові витрати.

Дослідивши подану заяву та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, судом встановлено наступне.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24.06.2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання житла спільною сумісною власністю залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 1), що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 від 26.07.2019р.

Крім того, з посвідчення серії НОМЕР_2 від 04 січня 2006 року вбачається, що ОСОБА_2 є інвалідом другої групи (довічно).

Відповідно до п. 9, 10 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю; позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже, позивач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» визначає коло осіб, яких звільнено від сплати судового збору. В той же час, законодавець не конкретизував, від яких саме судових витрат звільняються особи - від сплати судового збору чи від відшкодування витрат на правову допомогу, чи від усіх видів таких витрат. Аналізуючи правові норми в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що сторона, яка звільнена законом від сплати судового збору, не звільняється від відшкодування витрат на правову допомогу (Таку позицію судів підтримала судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 2/2311/26/12).

Таким чином, посилання позивача на відсутність правових підстав для покладення на нього судових витрат у зв`язку з тим, що він є інвалідом і учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, є обгрунтованими лише в частині витрат у вигляді судового збору, які компенсуються за рахунок держави. Наявність підстав для компенсації інших судових витрат за рахунок позивача при залишенні позову без розгляду чи їх відсутність підлягає доказуванню на загальних підставах.

Так, подана представником відповідача заява про компенсацію судових витрат мотивована систематичним зловживанням позивачем процесуальними правами, що виражалось у заявленні необгрунтованого клопотання про відкладення розгляду справи, неознайомлення з відзивом відповідача та не отримання його у відділенні поштового зв`язку, повторна неявка в судові засідання, внаслідок чого відповідач був змушений звернутися до адвоката для отримання професійної правничої допомоги та поніс у зв`язку з цим витрати у розмірі 27 755, 53 грн.

На підтвердження факту надання правничої допомоги та її розміру, представником відповідача надано договір про надання правової допомоги від 21.09.2021 року, додаток № 1 від 21.09.2021 року, акт від 16 грудня 2021 року приймання виконаних робіт, поштові документи, платіжне доручення від 15 грудня 2021 року, посадочні документи. Також, заявлено до стягнення 5000 грн. - гонорару успіху за ухвалення рішення на користь відповідача.

Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Так, до судових витрат входять як судовий збір, так і витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема на професійну правничу допомогу, залучення свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; витребування доказів, проведення огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів, а також пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У ч.1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як визначено ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України слідує, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.01.2021 року у справі № 521/3011/18.

Відповідно до статті 81 ЦПК України обов`язком сторін у цивільному процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Під зловживанням процесуальними правами законом визначено наступне. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. В залежності від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. (п. 2 ч. 2ст. 44ЦПК України).

Як вбачається з роз`яснень п.38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах », що у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Меншаков проти України » №377/02 п.52 рішення від 08.04.2010, суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом.

Отже, для компенсації витрат за рахунок позивача при залишенні позову без розгляду відповідачу слід довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується. Однак, такі обставини відповідачем не довенені.

Звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть однозначно свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами. Дана обставина потребує доведення особою, яка заявляє про недобросовісність дій позивача.

Також, залишення позову без розгляду у зв`язку з неявкою позивача та його представника, який був належним чином повідомлений про розгляд справи та повторно не з`явився в судове засідання, не свідчить про зловживання процесуальними правами. Сама по собі неявка в судове засідання представника позивача не може бути розцінена як необґрунтовані дії, оскільки це право, а не обов`язок сторони, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації, якщо суд не визнавав явку обов`язковою.

Крім того, саме зазначені обставини, а саме: неявка в судове засідання позивача та його предствника та заявлення клопотання про відкладення розгляду справи, яке суд визнав необгрунтованим, і стали підставами для залишення позову без розгляду, тобто, потягли для позивача негативні наслідки, передбачені законом.

Клопотання представника відповідача не містить доводів і доказів необгрунтованості дій позивача, заявлення повторного клопотання про відкладення розгляду справи не може бути розцінено як необгрунтовані дії позивача, оскільки це його право, яке не містить обмежень у його реалізації. Під час розгляду справи судом не встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача та представником відповідача про таке не заявлялось. Крім того, витрати на правову допомогу виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав, зокрема, права на подання відзиву, заяви про розподіл судових витрат, представництво інтересів в суді.

З огляду на викладене, відповідачем не доведено, що позивач діяв недобросовісно, зловживав своїми процесуальними правами та подав до суду необґрунтований позов, а тому в задоволенні заяви представника відповідача - адвоката Воронкова О.М. про компенсацію судових витрат з ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 142, 353ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви про компенсацію судових витрат з ОСОБА_2 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання житла спільною сумісною власністю - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 10.08.2022 року.

СУДДЯ І.П.РОМАНИШЕНА