Справа № 755/1383/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

за участю секретарів - Зілінської М.В., Передрій І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Федаш М.М.

відповідач - не з`явилась,

представник відповідача - адвокат Лозниця О.О.,

третя особа - не з`явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бублик Тетяна Володимирівна, про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бублик Тетяна Володимирівна, в якому просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 від 13 квітня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бублик Тетяна Володимирівною.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отримавши свідоцтво про смерть, позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та дізналась, що її батько склав заповіт, яким заповів квартиру сусідці ОСОБА_2 , заповіт був посвідчений 13 квітня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бублик Т.В. Позивач вважає вказаний заповіт недійсним, формально зазначаючи в позовній заяві наступні підстави: складання заповіту особою, яка не мала на це права, тобто недієздатною особою; складання заповіту з порушенням вимог щодо його оформлення та посвідчення; при складанні заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. При цьому позивач вказує у позовній заяві, що перед смертю її батько зловживав спиртними напоями, роздав багато транспортних засобів в оренду і віддавав по довіреності за невеликі гроші, багато коштів позичав, про що писав розписки. Від друзів батька позивач дізналась, що останній не впізнавав їх, не міг пригадати хто вони, що дає підстави позивачу вважати, що її батько через хворобу та зловживання алкогольними напоями не міг сприймати дійсність та не міг керувати своїми діями. Крім того, позивач зазначає що ОСОБА_3 часто губив паспорт, який через деякий час знаходив. У кого перебував паспорт та хто ним користувався позивачу не відомо. В позові зазначається, що напис в оспорюваному заповіті може бути здійснено не заповідачем, а іншою особою. Також позивач вважає, що нотаріально посвідчений заповіт, що оспорюється позивачем, складений особою, яка через власний психічний та емоційний стан не усвідомлювала своїх дій. У зв`язку з тим, що заповіт від 13 квітня 2018 року порушує права позивача, як спадкоємця, остання звернулась до суду з даним позовом. (т.1 а.с.33-37)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 лютого 2020 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бублик Тетяни Володимирівни завірену належним чином копію спадкової справи щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . (т.1 а.с.40-42)

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

25 лютого 2020 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бублик Т.В., в яких зазначено, що 13 квітня 2018 року,

о 12 годині 00 хвилин, в приміщення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бублик Т.В. особисто з`явився ОСОБА_3 для посвідчення заповіту, при собі мав оригінал паспорту та картки фізичної особи - платника податків. Особу ОСОБА_3 було встановлено особисто за паспортом, справжність підпису перевірено. Копії поданих документів долучені до справи, заповіт зареєстровано у спадковому реєстрі. Згідно тексту заповіту, ОСОБА_3 був попередньо ознайомлений з правовими наслідками недодержання при вчиненні правочинів вимог закону, усвідомлював природу цього правочину та значення своїх дій, перебував при здоровому розумі та ясній пам`яті, діяв вільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, не страждав на захворювання, що перешкоджають усвідомленню суті цього правочину, не обмежений у встановленому порядку у праві укладати правочин. Також в поясненнях зазначено, що третя особа просить розглядати справу у її відсутність та при вирішенні справи покладається на розсуд суду. (т.1 а.с.50)

03 березня 2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Лозниці О.О., в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що через розбіжності в написанні прізвищ позивача та спадкодавця, виходячи з наданих позивачем доказів, неможливо встановити, чи є позивач особою, права та інтереси якої порушені оспорюваним нею заповітом. У відзиві зазначено, що наведені у позовній заяві фактичні обставини, що заповіт складений особою, яка через психічний та емоційний стан не усвідомлювала своїх дій і разом з тим, що підпис в оспорюваному заповіті здійснено не заповідачем, а іншою особою, є взаємовиключними. Представник відповідача вважає, що в першому випадку, для визнання правочину недійсним має бути наявна абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) корувати ними. При цьому показання свідків про поведінку особи мають лише побічне значення для встановлення того, чи могла особа в конкретний момент розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. В другому випадку необхідні спеціальні знання в галузі почеркознавства шляхом призначення та проведення судово-почеркознавчої експертизи. Також у відзиві надана оцінка заявлених стороною позивача клопотань. (т.1 а.с.61-65)

10 березня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача

ОСОБА_1 - адвоката Федаша М.М., в якій зазначено, що всі доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву підлягають відхиленню. З приводу родинних відносин позивача зі спадкодавцем зазначено, що записи прізвищ ОСОБА_3 і ОСОБА_3 українською мовою є ідентичними. У відповіді на відзив указується, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненому у письмовій формі, наявність підпису підтверджує наміри учасників правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа. Отже, якщо підпис у заповіті здійснений не заповідачем, а іншою особою та будь-які застереження в заповіті відсутні, волевиявлення заповідача не було вільним. Також у відповіді на відзив наведені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини (виходячи з викладених у позовній заяві фактичних обставин справи) та правові позиції щодо їх застосування. (т.1 а.с.79-82)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 березня 2020 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бублик Тетяни Володимирівни оригінал другого примірника заповіту від 13 квітня 2018 року, складеного ОСОБА_3 , зареєстрований в реєстрі за №664, а також завірену належним чином копію матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення вказаного заповіту. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шафаренко Жанни Юріївни завірену належним чином копію спадкової справи щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . (т.1 а.с.98, 100-101)

02 червня 2020 року до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шафаренко Ж.Ю. надійшла копія спадкової справи №11/2019, заведеної щодо майна померлого

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . (т.1 а.с.129-207)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Король Анжели Валеріївни оригінал матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення довіреності ОСОБА_3 , 1952 року народження, на право розпоряджатись транспортним засобом - автомобілем легковим пікапом Mitsubishi L 200, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрованої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Король Анжелою Валеріївною в реєстрі за номером №717 від 19 липня 2019 року, в тому числі, другий примірник довіреності та інші документи, які містять власноручний підпис та/або зразки почерку ОСОБА_3 . (т.1 а.с.246, 248-249)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року витребувано у Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» оригінал заяви про приєднання

№389746411/310119 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 31 січня 2019 року, укладеної між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» Головне управління по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк» та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ). Витребувано у Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (місцезнаходження: 04053, м.Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 17, 2-й поверх) оригінал договору № 001-29544-010713 на відкриття поточного рахунку з використанням та обслуговуванням платіжної катки від 01 липня 2013 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), оригінал Договору про надання комплексних банківських послуг №001-29544-010713 від 01 липня 2013 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та оригінал Тарифів на обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки Тарифний пакет «Ощадна картка № 1», які підписані ОСОБА_3 . (т.2 а.с.25-26)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 червня 2021 року призначено в даній справі судову почеркознавчу експертизу. Провадження у справі зупинено до отримання висновку судової експертизи. (т.2 а.с.72-73, 76-78)

До суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали цивільної справи разом з висновком експертів від 02 вересня 2021 року №21508/21509/21-32. (т.2 а.с.85-96)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року поновлено провадження у справі. (т.2 а.с.98)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 січня 2022 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (т.2 а.с.128, 130-132)

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Федаш М.М. в судовому засіданні позовну заяву підтримали та просили позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача - адвокат Федаш М.М. надав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив та додатково пояснив, що позивач вважає, що її батько не підписував заповіт, оскільки завжди говорив, що саме позивач є спадкоємцем, хотів все залишити доньці та онуку. Також зазначив, що навіть якщо спадкодавець підписував оспорюваний заповіт, то через зловживання спиртними напоями, можливо мав намір отримати гроші у позику щоб потім повернути. Таким чином, волевиявлення ОСОБА_3 не було вільним. Пояснив, що спадкодавець неодноразово позичав гроші, здавав автомобілі в оренду задля отримання коштів, закладав майно, видавав довіреності - все через зловживання спиртними напоями. При цьому зазначив, що медичної документації щодо ОСОБА_3 немає, всі обставини можуть підтвердити свідки. Також пояснив, що позивач постійно проживала в Туреччині, проте раз на місяць спілкувалась з батьком телефоном. В телефонних розмовах спадкодавець повідомляв, що все залишиться їй.

Позивач ОСОБА_1 суду пояснила, що батько все життя говорив, що все майно залишиться їй та онуку (сину позивача), квартиру мав намір залишити саме онуку. Зазначила, що спадкодавець був вбитий, за цим фактом відкрито кримінальне провадження. Також пояснила, що батько завжди перед оформленням будь-яких правочинів радився з нею. Зазначила, що з відповідачем не знайома. Вважає, що батько заповіт не підписував. Також пояснила, що спадкодавець останні 20 років вживав спиртні напої, через що мав часткову втрату пам`яті, це також могло вплинути на його розуміння того, що він робить. Пояснила, що батько кожного тижня спілкувався з онуком. Зазначила, що жоден із свідків не обізнаний про існування заповіту, позов заявлено з двох підстав та викладені обставини будуть доведені показаннями свідків.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Лозниця О.О. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову. Надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у відзиві та додатково пояснила, що відповідач була сусідкою ОСОБА_3 , вони були знайомі тривалий час, мали дружні стосунки. Зазначила, що за висновками призначеної судом експертизи, саме спадкодавець підписував заповіт. Надала обґрунтування щодо свободи заповіту, зазначивши, що ОСОБА_3 у заповіті висловив своє волевиявлення та розпорядження. Також зазначила про відсутність підтвердження зловживання спадкодавцем спиртними напоями, при цьому вказала на презумпцію психічного здоров`я особи. Вважає, що лише висновок судово-психіатричної експертизи є належним доказом щодо розуміння або не розуміння особою значення своїх дій та спроможності керувати ними. Також зазначила про відсутність доказів не сприйняття спадкодавцем дійсності, не надання позивачем медичної документації, відмови позивача від призначення судової психіатричної експертизи. Пояснила, що свідки підтвердять, що ОСОБА_3 не зловживав спиртними напоями. Також зазначила про відсутність доказів існування у спадкодавця боргових зобов`язань.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бублик Т.В. в судове засідання не з`явилась, у письмових поясненнях просила розглядати справу у її відсутність.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представників сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України)

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1 а.с.132), який був зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.135). Інших зареєстрованих за вказаною адресою осіб на час смерті спадкодавця не було.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на все належне йому майно.

Позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження (т.1 а.с.138).

Доводи сторони відповідача про те, що вказаний у свідоцтві про народження батько позивача « ОСОБА_3 » та спадкодавець « ОСОБА_3 » можуть бути різними особами є надуманими, оскільки вказане прізвище має російське походження, а його українська орфографія регулюється чинними стандартами міжмовного перетворення прізвищ. При цьому відповідно до чинних стандартів нормативним українським документальним записом зазначеного російського прізвища є як « ОСОБА_3 » так і « ОСОБА_3 », що відображено в експертному висновку №056/241-d-2 від 23 вересня 2019 року, складеному директором Українського бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України доктором філологічних наук Ажнюк Б.М. (т.1 а.с.139)

25 вересня 2019 року позивачем ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шафаренко Ж.Ю. подано заяву про прийняття спадщини (т.1 а.с.131).

07 листопада 2019 року відповідачем ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шафаренко Ж.Ю. також подано заяву про прийняття спадщини (т.1 а.с.144).

Як убачається з матеріалів справи, 13 квітня 2018 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бублик Т.В.

13 квітня 2018 року, за яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: заповів належну йому квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.146).

Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч.1 ст. 1235 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Заповіт, як вид одностороннього правочину (дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків), повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідними для чинності правочину, серед яких, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. (ст. 202, ч.2, 3, 4 ст. 203 ЦК України).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підстави для визнання заповіту недійсним, посилається на те, що спадкодавець (заповідач), на переконання позивача, заповіт не підписував та, внаслідок тривалого зловживання спиртними напоями, на час складання заповіту не міг сприймати дійсність та не міг керувати своїми діями.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою вказаної статті визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За правилом, визначеним ч.2 ст. 1247 ЦК України, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

За змістом ст. 76, 77 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частин 1-4 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

За клопотанням представника позивача, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 червня 2021 року, призначено в даній справі судову почеркознавчу експертизу.

Згідно Висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи №21508/21509/21-32 від 02 вересня 2021 року, складеного на виконання ухвали суду від 08 червня

2021 року, судовими експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Я.Полтавською та ОСОБА_4:

-підпис, який міститься у заповіті від 13 квітня 2018 року, складеному від імені ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бублик Т.В., у рідку «підпис ___ ОСОБА_3», - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів;

-підпис, який міститься у заповіті від 13 квітня 2018 року, складеному від імені ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бублик Т.В., у рідку «підпис ___ ОСОБА_3», - виконаний ОСОБА_3 . (т.2 а.с.88-96)

Висновок експертів є повним та науково обґрунтованим, відповідає вимогам ст.102 ЦПК України, отже ставити під сумнів викладені при експертному дослідженні висновки, підстав немає.

А тому висновок експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Я.Полтавською та ОСОБА_4 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи №21508/21509/21-32 від 02 вересня 2021 року приймається судом, як належний, допустимий та достовірний доказ в даній справі.

Таким чином, матеріалами справи спростовані наведені у позовній заяві твердження позивача про те, що спадкодавець ОСОБА_3 оспорюваний заповіт не підписував.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц.

За вимог ч. 1 ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства. ( ст.1 Закону України «Про судову експертизу»)

Виходячи з положень ст. 105 ЦПК України, призначення експертизи судом є обов`язковим у разі з`явлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Предметом судово-психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

За правилами, визначеними ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивачу неодноразово як в підготовчому та і в судовому засіданні роз`яснювалось право заявити клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, а також необхідність проведення такої експертизи, з огляду на наведені позивачем підстави позову.

Проте позивач відмовилась заявити клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи.

Крім того, стороною позивача було повідомлено про відсутність будь-якої медичної документації щодо спадкодавця.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України)

Справи про визнання правочину недійсним з підстав, визначених ч.1 ст. 225, ч.1, 2 ст.1257 ЦК України, - складання заповіту особою, яка через власний психічний та емоційний стан не усвідомлювала значення своїх дій та/або не могла керувати ними вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Задля підтвердження викладених у позовній заяві обставин щодо тривалого зловживання ОСОБА_3 спиртними напоями, через що, на переконання позивача, спадкодавець на час складання заповіту через власний психічний та емоційний стан не усвідомлював своїх дій, стороною позивача було подано заяву про виклик свідків, задоволену судом.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показав, що вони з

ОСОБА_3 були знайомі з 1972 року, з 1987 року товаришували та дружили до останніх днів. При цьому свідок зазначив, що вони багато розмовляли, ОСОБА_3 дуже любив онука, говорив, що квартира залишиться саме онуку. Все це відомо свідку зі слів спадкодавця, онука останнього він бачив лише один раз. На початку 1990-х років ОСОБА_3 був заможною особою, мав свій бізнес, два автомобілі, організував групу здоров`я, яку фінансував. Порте в подальшому у ОСОБА_3 все занепало. Свідку не відомо, чи були у спадкодавця проблеми зі здоров`ям. Свідок зазначив, що ОСОБА_3 міг випити, але свідок ніколи не бачив його таким, щоб він не розумів значення своїх дій. Одного разу, приблизно у 2017-2018 році, ОСОБА_3 зателефонував до свідка вранці та розповів, що п`яним приїхав на автомобілі додому та нічого не пам`ятає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показав, що вони з ОСОБА_3 були знайомі з 1990-х років, товаришували. Свідку відомо, що у спадкоємця є донька та онук. Зазначив, що ОСОБА_3 спиртними напоями та наркотичними засобами не зловживав, на пам`ять не скаржився. На першому плані у ОСОБА_3 завжди був онук. Також свідок показав що за 2-3 тижні до смерті спадкодавець погано виглядав, повідомив, що отруївся, збирався сам їхати до пансіонату.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показала, що вона є сестрою матері позивача, з ОСОБА_3 була знайома з 1976 року, була свідком на весіллі батьків позивача. За показаннями свідка, вона постійно спілкувалась з ОСОБА_3 по телефону, він завжди опікувався позивачем та онуком, з якими у спадкодавця були добрі стосунки. Зазначила, що ОСОБА_3 говорив, що коли його не стане, все залишиться доньці. Також свідок показала, що стан здоров`я ОСОБА_3 погіршився в червні-липні 2019 року, через що останній лікувався в лікарні. При цьому свідок показала, що ОСОБА_3 відповідав за свої вчинки, але випивав - інколи коли дзвонив, було враження, що він на підпитку. Такі випадки почались за рік до смерті спадкодавця.

Крім того, за заявою представника відповідача було допитано свідка ОСОБА_10 , який суду показав, що вони з ОСОБА_3 були знайомі з 1996 року, мали поруч дачі в СТ «Осокорки», спадкодавець свою дачу продав приблизно у 2015-2016 році. Зазначив, що зі спадкодавцем багато спілкувався, в основному на тему футболу. Останній раз свідок бачив ОСОБА_3 в травні 2019 року в гостях на дачі у відповідача, той жартував, сміявся, був позитивною людиною. Також свідок показав, що не бачив, щоб ОСОБА_3 зловживав спиртними напоями, був адекватною людиною. Крім того показав, що відповідач є членом СТ «Осокорки». Про заповіт свідку нічого не відомо.

Від допиту інших заявлених до виклику свідків представник відповідача відмовилась в судовому засіданні.

Відповідно до постанов Верховного Суду України №6-1531цс16 від 28.09.2016 року,

№36-9цс12 від 29.02.2012 року, №6-9цс12 від 29.02.2012 року підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент його вчинення розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно роз`яснень, наведених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

При цьому показаннями допитаних судом свідків не доведено твердження позивача ані про те, що її батько - ОСОБА_3 зловживав спиртними напоями, що могло б впливати на його психо-емоційний стан при складанні заповіту, ані про те, що під час складання спадкодавцем заповіту той перебував у стані, що міг би обумовити відсутність волевиявлення на здійснення розпорядження на випадок своєї смерті, визначене заповітом.

Доводи позивача про те, що на час складання заповіту ОСОБА_3 перебував у стані, за яким не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, не знайшли свого підтвердження за наявними в матеріалах справи доказами.

При цьому слід зазначити, що з аналізу наведених вище норм права вбачається, що висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду не можуть бути покладені припущення.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексах випадках.

Положеннями ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд зазначає, що матеріально - правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що, у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим.

Суд також наголошує на тій обставині, що забороняється здійснювати доказування через припущення, тобто твердження, які самі по собі потребують доведення.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність передбачених ст.203, 215, 225, ч.2 ст.1247, ч.2 ст.1257 ЦК України підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним.

При вирішенні даного спору суд також звертає увагу, що підстави позову за якими батько позивача на час складання заповіту через хворобу та зловживання алкогольними напоями не міг сприймати дійсність та не міг керувати своїми діями, а також водночас підписання оспорюваного заповіту не заповідачем, а іншою особою, є взаємовиключними, оскільки предмет доказування кожної з обставин, на яку посилається на підтвердження своїх доводів позивач, передбачає встановлення відмінних за правовою природою юридичних фактів.

За викладених обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бублик Тетяна Володимирівна, про визнання заповіту недійсним, через недоведеність позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі.

Стороною відповідача не ставилось питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу.

Враховуючи наведене та керуючись статями 203, 215, 225, 1247, 1257 Цивільного кодексу України, статтею 34 Господарського кодексу України, статтями 2-5, 8, 10, 12, 13, 76-81, 89, 95, 100, 102, 141, 209, 258, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бублик Тетяна Володимирівна (місцезнаходження: АДРЕСА_5 ) про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 08 серпня 2022 року.

Суддя: