Ухвала

27 липня 2022 року

м. Київ

справа № 288/1730/21

провадження № 61-1942ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2021 рокута постанову Житомирського апеляційного суду від 28 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання положень кредитного договору недійсним, а зобов`язань за кредитним договором припиненими,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, у якому просила визнати недійсним умову кредитного договору №901 від 18 січня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк», щодо нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 939,09 грн щомісяця та визнати припиненим вищевказаний кредитний договір, у зв`язку з його виконанням. Позовні вимоги мотивувала тим, що 18 грудня 2019 року між нею та відповідачем, шляхом підписання заяви № 901 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, було укладено кредитний договір та отримано на загальні споживчі цілі 19 100,00 грн. Строк дії договору - 24 місяці, розмір процентної ставки - 0,01 % річних. Договором встановлено графік платежів, згідно якого до 18 числа кожного місяця необхідно сплатити суму 1 749,01 грн щомісяця та 1 748,75 грн останній платіж, вказаний платіж щомісяця включає комісію за обслуговування кредитної заборгованості 939,09 грн щомісяця. З нарахуванням та сплатою вказаної комісії позивач не згодна та вважає її протиправною з тих підстав, що умови укладеного договору в частині нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливими. Зазначає, що сплачені нею платежі за умовами кредитного договору в загальному розмірі 22 962,98 грн, до складу яких входили і нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості, з урахуванням недійсності вказаної умови кредитного договору, свідчать про те, що нею повернуто всю суму боргу 19 100 грн та проценти за їх користування в сумі 139,48 грн, тобто погашено всю заборгованість за кредитним договором, а кредитний договір є припиненим в зв`язку з його виконанням.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 28 грудня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2021 року залишено без змін.

27 січня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 28 грудня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 21 квітня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

У встановлений судом строк заявником подано до Верховного Суду матеріали, яких достатньо для вирішення питання щодо відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є вимоги про визнання недійсною умову договору щодо нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості та визнання припиненим кредитного договору.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що справа має для заявника виняткове значення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку, оскільки наведені заявником у касаційній скарзі доводи не обґрунтовані належним чином.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2021 рокута постанову Житомирського апеляційного суду від 28 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання положень кредитного договору недійсним, а зобов`язань за кредитним договором припиненими, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко