Справа № 456/1619/22
Провадження № 2/456/810/2022
РІШЕННЯ

іменем України

05 серпня 2022 року місто Стрий Львівської області

Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі головуючого судді Микитина В.Я.,

сторони у справі:

позивачка ОСОБА_1 ;

відповідачка ОСОБА_2 ;

вимоги позивача про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості;

розглянувши дану цивільну справу у залі судових засідань у приміщенні суду, що знаходиться по вул. Т. Шевченка, 89, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її сторін та без проведення судового засідання, на підставі наявних у суду матеріалів, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позицій сторін у справі.

Позивачка ОСОБА_1 в особі уповноваженої представниці адвокатеси Пилипів О.В. (доручення для надання безоплатної правової допомоги від 12.04.2022 року за № 50/5 разом із свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю у належно засвідчених копіях приєднані до матеріалів позовної заяви), скориставшись канцелярією, 06.06.2022 року подала до Стрийського міськрайонного суду Львівської області позовну заяву (зареєстрована в діловодстві суду за вх. № 7448), в якій просить ухвалити рішення про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання у вигляді стягнення на свою користь з відповідачки ОСОБА_2 інфляційних втрат за період прострочення з 01.01.2018 року по 31.05.2022 року у розмірі 188 853 грн. 03 коп., а також трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за вказаний період у розмірі 54 294 грн. 88 коп., а всього 243 147 грн. 91 коп..

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що у провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області перебувала справа № 456/2060/16-ц, провадження № 2/456/311/2017, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням. 22.08.2017 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області ухвелено рішення у вказаній справі, котрим позовні вимоги задоволено частково, зокрема стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 73 581 грн. 37 коп. на відшкодування майнової шкоди та 350 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням, а також 4 468 грн. 70 коп. понесених судових витрат у цій справі, а всього 428 050 грн. 07 коп.. Зазначене рішення суду, після його перегляду в апеляційному порядку, 28.11.2017 року набрало законної сили та підлягає виконанню. 16.01.2018 року старшим державним виконавцем Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Федоришин Н.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55535137 на підставі заяви стягувачки ОСОБА_1 .. Протягом усього часу з дати набрання зазначеним рішенням суду законної сили боржниця ОСОБА_2 не вчинила належних дій із відшкодування завданої кримінальним правопорушенням майнової та моральної шкоди, зокрема стягувачці ОСОБА_1 за вказаний період на виконання такого грошового зобов`язання було перераховано лише 39 57 грн. 29 коп., а залишок становить 388 472 грн. 78 коп., тобто фактично усю стягнену суму такого грошового зобов`язання. Зважаючи на те, що згадане вище рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області набрало законної сили 28.11.2017 року, то строк виконання грошового зобов`язання за цим рішенням суду почався саме від вказаної дати. Зважаючи також на те, що грошове зобов`язання за рішенням суду відповідачкою ОСОБА_2 і надалі не виконується, то у позивачки ОСОБА_1 виникла необхідність подати до суду даний позов, у котрому просити про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання за рішенням суду у вигляді стягнення на свою користь з відповідачки ОСОБА_2 інфляційних втрат за визначений нею період прострочення від 01.01.2018 року по 31.05.2022 року у розмірі 188 853 грн. 03 коп., а також трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за вказаний період у розмірі 54 294 грн. 88 коп., а всього 243 147 грн. 91 коп.. Відтак позивачка ОСОБА_1 просить на підставі статей 11, 509, 524, 526, 533-535, 610-611, 625 ЦК України свої позовні вимоги задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в особі свого уповноваженого представника адвоката Кравця А.О. (доручення на надання безоплатної вторинної правової допомоги від 06.07.2022 року за № 112/5 разом із свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю від 22.11.2013 року за № 050 у належно засвідчених копіях приєднані до відзиву на позовну заву) у запропоновані судом строк та порядку, скориставшись канцелярією, 15.07.2022 року подала до Стрийського міськрайонного суду Львівської області відзив на позовну заяву ОСОБА_1 до неї про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості (зареєстрований в діловодстві суду за вх. № 9451). У вказаному відзиві відповідачка ОСОБА_2 , не заперечуючи тієї обставини, що не вчинила належних дій із відшкодування завданої кримінальним правопорушенням майнової та моральної шкоди й за період з 28.11.2017 року на виконання такого грошового зобов`язання нею було перераховано позивачці ОСОБА_1 лише 39 57 грн. 29 коп., а залишок становить 388 472 грн. 78 коп., зробила заяву про застосування щодо пред`явлених позовних вимог строку позовної давності, так як з часу виникнення грошового зобов`язання за рішенням суду, а саме з 28.11.2017 року, сплив загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Відтак відповідачка ОСОБА_2 просить на підставі статей 19, 256-257, 261 та 267 ЦК України у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у зв`язку із спливом позовної давності. Окрім того стверджує також про те, що нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами є фактично подвійною мірою відповідальності, а правовідносини, котрі виникають з приводу виконання рішення суду, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», й до них не можуть бути застосовані норми, котрі передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, тобто положення ст. 625 ЦК України.

Позивачка ОСОБА_1 в особі уповноваженої представниці адвокатеси Пилипів О.В. (доручення для надання безоплатної правової допомоги від 12.04.2022 року за № 50/5 разом із свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю у належно засвідчених копіях приєднані до матеріалів позовної заяви) у запропоновані судом строк та порядку, скориставшись канцелярією, 01.08.2022 року подала до Стрийського міськрайонного суду Львівської області відповідь на відзив на позовну заяву (зареєстрований в діловодстві суду за вх. № 1063), в якій надалі наполягає на задоволенні своїх позовних вимог. Додатково зазначає про те, що заподіяна внаслідок кримінального правопорушення майнова та моральна шкода також є грошовим зобов`язанням, котре виникло з делікту, а тому, на її переконання, правомірно заявила вимогу про застосування наслідків такого порушення грошового зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості. Зазначає також про неможливість застосування до пред`явлених позовних вимог насідків спливу позовної давності, оскільки такі є похідними від основних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, на котрі, в силу пункту 3 ч.1 ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється. До того ж, навіть у випадку поширення до спірних правовідносин позовної давності, перебіг такої був перерваним, оскільки відповідачка ОСОБА_2 вчиняла дії, котрі свідчать про визнання нею свого грошового зобов`язання, зокрема зверталася у лютому 2018 року до Стрийського міськрайнного суду Львівської області із заявою про розстрочку виконання рішення суду, на підставі котрого виникло це грошове зобов`язання.

Заяви та клопотання учасників справи.

Заяв чи клопотань від учасників цієї справи, у тому числі й про розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та інших її учасників, у визначені чинним ЦПК України й судом строки та порядку, до суду не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

Оскільки відповідачкою у вищевказаній позовній заяві зазанчена фізична особа, яка не має статусу підприємця, то суддею, на виконання вимог частин 6, 7 ст. 187 ЦПК України, 07.06.2022 року було вжито заходів для звернення до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи відповідачки ОСОБА_2 ..

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 21.06.2022 року, після отримання у встановленому порядку інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки ОСОБА_2 , вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження у залі судових засідань приміщення суду, розміщеного по вул. Т. Шевченка, 89, у м. Стрий Львівської області, 05.08.2022 року о 12:45 год., без проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказів регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Крім того, за змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивачки ОСОБА_1 за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, та причетність до порушення таких її прав відповідачки ОСОБА_2 , встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів.

Судом встановлено, що 22.08.2017 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області ухвалено рішення у цивільній справі № 456/2060/16-ц, провадження № 2/456/31/2017, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням (копія міститься у справі, а. с. 8-9), котрим стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 73 581 грн. 37 коп. на відшкодування майнової шкоди та 350 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням, а також 4 468 грн. 70 коп. понесених судових витрат у цій справі, а всього 428 050 грн. 07 коп.. Зазначене рішення суду, після його перегляду в апеляційному порядку, 28.11.2017 року набрало законної сили та підлягає виконанню.

На виконання вищевказаного рішення, Стрийським міськрайонним судом Львівської області 15.01.2018 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 73 581 грн. 37 коп. на відшкодування майнової шкоди та 350 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням, а також 4 468 грн. 70 коп. понесених судових витрат у цій справі, а всього 428 050 грн. 07 коп. (копія міститься у справі, а. с. 10).

16.01.2018 року старшим державним виконавцем Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Федоришин Н.С. на підставі заяви позивачки ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55535137 про примусове виконання згаданого виконавчого документа (копія міститься у справі, а. с. 11).

Судом встановлено й те, що станом на дату розгляду судом даної цивільної справи, рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.08.2017 року у цивільній справі № 456/2060/16-ц, провадження № 2/456/31/2017, залишається невиконаним і відповідні докази протилежного у матеріалах даної цивільної справи відсутні. Поза тим, з довідки Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області від 02.06.2022 року за вих. № 13517 (копія міститься у справі, а. с. 15) вбачається, що за період з 28.11.2018 року по 31.05.2022 року на виконання грошового зобов`язання за вказаним рішенням суду відповідачкою ОСОБА_2 позивачці ОСОБА_1 було перераховано лише 39 57 грн. 29 коп., а залишок заборгованості становить 388 472 грн. 78 коп..

Відтак позивачкою ОСОБА_1 ставиться вимога щодо сплати суми відшкодування з урахуванням встановленого індексу інфляції за визначений нею у межах пред`явлення такої вимоги період прострочення з 01.01.2018 року по 31.05.2022 року, розмір якого, згідно з наданим нею розрахунком (міститься у справі, а. с. 17), складає 188 853 грн. 03 коп.. Окрім цього, згідно з наданим зазначеною позивачкою розрахунком (міститься у справі, а. с. 18), три проценти річних за користування коштами за вищевказаний період, з урахуванням часткових сум сплати боргу, становить 54 294 грн. 88 коп..

Релевантні норми та джерела права, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, мотиви їх застосування.

Встановлені судом цивільні правовідносини щодо застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, у тому числі й за рішенням суду, у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості, у тому числі й у межах позовної давності, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (надалі ЦК України), Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколами до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. В силу ч. 1 ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, серед іншого, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори та інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За загальним правилом, наведеним у статтях 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно частинами 3, 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначене повністю узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц, провадження № 14-68цс18.

Слід зазначити, що у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

У свою чергу інфляція це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Так, згідно із ст. вказаного Закону індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до ст. 3 вказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Висновок суду за результатами розгляду справи.

Оскільки завдання майнової та моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою, й, залежно від змісту такого зобов`язання воно є грошовим, то до особи, яка завдала майнову та моральну шкоду потерпілій особі, можуть бути застосовані наслідки порушення грошового зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості.

Зібраними матеріалами справи підтверджується та обставина, що відповідачка ОСОБА_2 має грошове зобов`язання перед позивачкою ОСОБА_1 , котре виникло на підставі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.08.2017 року у цивільній справі № 456/2060/16-ц, провадження № 2/456/31/2017, що 28.11.2017 року набрало законної сили, про стягнення з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 73 581 грн. 37 коп. на відшкодування майнової шкоди та 350 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням, а також 4 468 грн. 70 коп. понесених судових витрат у цій справі, а всього 428 050 грн. 07 коп., й у рахунок виконання такого грошового зобов`язання відповідачкою ОСОБА_2 було перераховано позивачці ОСОБА_1 лише 39 57 грн. 29 коп., а залишок заборгованості становить 388 472 грн. 78 коп..

Відтак з огляду на те, що відповідачка ОСОБА_2 порушила вказане грошове зобов`язання, у позивачки ОСОБА_1 виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Проте, на переконання суду, відповідні наслідки порушення грошового зобов`язання за рішенням суду можуть бути застосовані з урахуванням положень статей 256-257, 267 ЦК України, тобто за останні три роки, що передували зверненню позивачки ОСОБА_1 до суду із даним позовом, а саме з 06.06.2019 року, однак по 31.05.2022 року, як про це вона ставить відповідні вимоги, скільки відповідачкою ОСОБА_3 у поданому нею через свого уповноваженого представника адвоката Кравця А.О. одночасно зробленозаяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

З врахуванням наведеного наявні правові підстави для стягнення з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 інфляційних втрат за період прострочення з 06.06.2019 року по 31.05.2022 року, з урахуванням часткового погашення заборгованості та встановлених у зазначеному періоді індексів інфляції, у розмірі 128 334 грн. 32 коп. та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 36 531 грн. 21 коп., а всього 164 865 грн. 53 коп., розрахунок котрих проведено безпосередньо судом у визначені для цього спосіб й порядку, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. У задоволенні решти позовних вимог, а саме про стягнення з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми за період прострочення з 01.01.2018 року по 05.06.2019 року, належить відмовити у зв`язку із спливом позовної давності, про застосування наслідків котрої зроблено відповідачкою ОСОБА_2 через свого уповноваженого представника адвоката Кравця А.О. у зазначеному спорі.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Оскільки позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за пред`явлення вищевказаної позовної заяви до суду із вимогами майнового характеру на підставі пункту 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», так як є особою із встановленою їй безтерміново інвалідністю І-ої групи (загальне захворювання), що стверджується довідкою МСЕК від 18.02.2009 року серія ЛВА-1 № 421214 (копія міститься у справі, а. с. 7), то, на підставі частин 1, 6 ст. 141 ЦПК України, такий судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, у сумі 1 648 грн. 65 коп. слід стягнути з відповідачки ОСОБА_2 у дохід держави.

Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Керуючись статтями 2, 4-5, 7, 10, 12-13, 77-81, 89-90, 95, 133, 141, 191, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, 274-275, 279 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 164 865 (сто шістдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят п`ять) грн. 53 коп. інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за порушення грошового зобов`язання за період з 06.06.2019 року по 31.05.2022 року.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за період з 01.01.2018 року по 05.06.2019 року у сумі 78 282 (сімдесят вісім тисяч двісті вісімдесят дві) грн. 38 коп., - відмовити у зв`язку із спливом позовної давності, про застосування наслідків котрої зроблено відповідачкою ОСОБА_2 у зазначеному спорі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір за пред`явлення ОСОБА_1 до неї позовних вимог про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості, пропорційно до їх задоволення, у сумі 1 648 (одна тисяча шістсот сорок вісім) грн. 65 коп..

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування сторін у справі.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; громадянка України; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; громадянка України; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Дата складення та підписання судового рішення без його проголошення: 05 серпня 2022 року.

Суддя Володимир МИКИТИН