1Справа № 335/4485/22 2-о/335/113/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2022 року м. Запоріжжя
Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Макаров В.О., дослідивши матеріали заяви ОСОБА_1 , третя особа: Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту народження дитини на тимчасово окуповані території України,
29.07.2022 року представник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адвокат Хрипченко Н.А., звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з заявою, в якій просить встановити фак народження дитини ОСОБА_2 який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Ялті АР Крим, Україна від матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості про батька ОСОБА_2 зазначити на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, вказавши батьком ОСОБА_3 . Допустити негайне виконання рішення суду. Справу слухати у відсутність заявника та представника.
Окрім цього, представник заявника просить звільнити заявницю від сплати судового збору за подачу заяви про встановлення факту народження дитини на підставі п. 21 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», якою передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи технологічного характеру, що призвело до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконно позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме майно та/або нерухоме майно.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.
Частиною 1 ст .317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.
Згідно ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Згідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Відповідно до п. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Згідно ч.1 ст. 18 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Також відомості про народження дитини заявника відсутні у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян.
Системний аналіз вказаних норм визначає коло осіб, які можуть звертатися із заявою про встановлення даного факту. Зокрема до суду із питання встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території у даній справі мають право звернутись батьки, що є громадянами України.
Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Згідно п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.
В даному випадку, до заяви долучено копію паспорта громадянки України на ім`я ОСОБА_1 , що був виданий 14.09.2017 року Новотроїцьким РСУДМС України в Херсонській області, місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Копію свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_4 , громадянином республіки Узбекистан та ОСОБА_1 , громадянкою Російської Федерації, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що укладений Ялтинським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим 16.09.2017 року, актовий запис 918, відповідно до якого гр. ОСОБА_1 змінила прізвище після укладання шлюбу на « ОСОБА_5 ».
Копію свідоцтва про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що видане 10.01.2018 року Ялтинським міським віддоїм запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, актовий запис № 20.
Копію картки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 при присвоєння ідентифікаційного номеру НОМЕР_1 , копії фотокарток.
Виписний епікриз на ім`я ОСОБА_6 .
Разом з цим, у свідоцтві про народження дитини, ОСОБА_6 , що народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Ялті Республіки Крим зазначено, що її батьками є громадянка Російської Федерації ОСОБА_7 та громадянин республіки Узбекистан ОСОБА_8 .
Жодні дані про те, що відомості про батька зазначені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, не представлені.
В зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку про відсутність у заявника процесуальної дієздатності здійснювати свої цивільні процесуальні права, як громадянки України, а тому заяву слід повернути.
Окрім цього, звертаючись із вказаною заявою до суду, представник заявника просить звільнити заявника ОСОБА_9 від сплати судового збору на підставі пункту 21 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки дана заява подана у зв`язку тимчасовою окупацією території України.
Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Згідно зі статтею 129 Конституції України, одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Судовий збір - це грошова сума, що сплачується особою, яка звертається до суду. Розмір судового збору визначається законом і залежить від об`єктивних ознак позову (заяви), з яких правовідносин він виник і який предмет позову. Умови сплати судового збору однакові і рівні для всіх позивачів (заявників), а пільги щодо його сплати передбачені безпосередньо законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до пункту 21 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
Тобто, у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, заявники мають пільги виключно тоді, коли такі обставини призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
Заява ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини подана у зв`язку з необхідністю оформлення свідоцтва про народження зразка встановленого законодавством України та не пов`язана зі збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та нерухоме майно.
Отже ОСОБА_1 не має пільг зі сплати судового збору відповідно до пункту 21 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права.
Таким чином, це положення втілює право на суд, право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Осман проти Сполученого королівства від 28.10.1998 року та Креуз проти Польщі від 19.06.2001 року зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.
Посилання представника заявника у поданій заяві на пункт 21 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» є безпідставними з огляду і на наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Відповідно до п. 1, п. 3 ч. 4 Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону. Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З поданих заявником документів слідує, що вона не є внутрішньо переміщеною особою, адресою проживання заявника є м. Ялта - тимчасово окупована територія України.
Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, як це передбачено вимогами Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» представником чи заявником - не надано, з огляду на що до вказаних правовідносин неможливо застосувати положення п. 21 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» щодо звільнення від сплати судового збору заявників - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною тимчасовою окупацією території України, що призвело до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України.
Подана заява також не містить посилання на те, що у зв`язку з тимчасовою окупацією території України порушено право власності на рухоме та/або нерухоме майно заявника ОСОБА_1 .
У відповідності з ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
В силу ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями) судовий збір за звернення фізичної особи до суду з заявою у справах окремого провадження складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, тобто 496 грн. 20 коп. (відповідно до п. 1.4 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).
Окрім того, відповідно до положень ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок утворення медичної консультаційної комісії та положення про неї затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.
Відповідно до Розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є, зокрема: а) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о); б) медичне свідоцтво про народження, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. Ці документи подаються до органу державної реєстрації актів цивільного стану, де реєструється народження. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження. Для розгляду відповідної справи у суді орган державної реєстрації актів цивільного стану на прохання заявника складає письмову відмову у проведенні державної реєстрації народження, у якій викладає причини неможливості проведення такої реєстрації.
Водночас заявником у заяві про встановлення факту народження дитини не зазначено документи, які достовірно підтверджують факт народження дитини та її походження від заявника, не додані такі документи і до поданої заяви.
Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», орган державної реєстрації актів цивільного стану на прохання особи, якій відмовлено в державній реєстрації актів цивільного стану у зв`язку з наявністю однієї з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, повинен викласти причину такої відмови в письмовій формі.
Водночас, на підтвердження підстав звернення до суду з даною заявою, представником заявника не надано суду письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану про неможливість проведення реєстрації народження заявниці, як того вимагає Закон «Про реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 року № 2398-VІ.
Статтею 21 зазначеного Закону визначено підстави відмови в державній реєстрації актів цивільного стану. Орган державної реєстрації актів цивільного стану на прохання особи, якій відмовлено в державній реєстрації актів цивільного стану у зв`язку з наявністю однієї з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, повинен викласти причину такої відмови в письмовій формі.
Проте звертаючись до суду із даною заявою, заявник не надала суду підтвердження того, що вона зверталася із заявою до відповідного органу, для реєстрації народження, та що їй в цьому було відмовлено.
Наявність письмової відмови у відповідь на звернення особи щодо державної реєстрації народження особи передбачено і п. 2 розділу IV Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказ Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5, що передбачає: Письмову відмову в проведенні державної реєстрації акту цивільного стану або висновок про надання дозволу на зміну імені чи про відмову у зміні імені відділ державної реєстрації актів цивільного стану надсилає заявнику не пізніше наступного робочого дня після її (його) повернення центром надання адміністративних послуг.
Таким чином, заявником не надано доказів на підтвердження того, що нею вичерпано усі можливі форми позасудового вирішення даного питання та є необхідність звернення до суду для встановлення юридичного факту.
Велика Палата ВС також звертала увагу на те, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (постанова від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18).
Ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено порядок виклику в суд та повідомлення про судове рішення.
Зокрема частиною 2 ст. 12-1 цього закону, передбачено, що учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень. З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення.
У своїй заяві ОСОБА_1 просить розглянути заяву без її участі.
Разом з тим, як зазначено у заяві, місце проживання ОСОБА_1 , є м. Ялта АР Крим, що на даний час відноситься до тимчасово окупованої території України. Зазначені обставини, позбавляють суд можливості повідомити заявника про прийняте рішення засобами поштового зв`язку, а тому вважаю за необхідне повідомити заявника про постановлену ухвалу шляхом розміщення відповідної інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такої ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Керуючись п. 1 ч. 4 ст. 185, 353 ЦПК України,
Відмовити ОСОБА_1 у клопотанні про звільнення від сплати судового збору.
Заяву ОСОБА_1 , третя особа: Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту народження дитини на тимчасово окуповані території України - повернути заявнику.
Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою повернення заяви.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Макаров