Справа №:755/7066/22>
Провадження №: 2-з/755/129/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2022 р. м.Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Коваленко І.В., розглянувши у заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів до пред`явлення позову до суду,

В С Т А Н О В И В:

08.08.2022 року заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення доказів до пред`явлення позову до суду.

Заява мотивована тим, що вона є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022 року був мобілізований та на підставі наказу командира військової частини №18 від 17.03.2022 року проходив військову службу солдатом, на посаді сапері 1 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України. 12 червня 2022 року під час боїв поблизу смт Миронівський Світлодарської територіальної громади Бахмутського району Донецької області внаслідок обстрілу з боку військових формувань агресора - Російської Федерації, та вибуху гранати (розтяжки) ОСОБА_2 було тяжко поранено, внаслідок чого ІНФОРМАЦІЯ_2 останній помер у лікарні. Вже після поховання батька їй стало відомо, що він з 2013 року начебто перебував у зареєстрованому шлюбі з громадянкою ОСОБА_3 . Нею з`ясовано, що зазначений шлюб був фіктивним, реальна мета з якою він укладався не має нічого спільного з бажанням обох наречених створювати сім`ю, вести спільне господарство, нести спільні обов`язки один відносно іншого, а також з народженням та вихованням спільних дітей. Заявниця зазначає, що станом на теперішній час вона збирає додаткові докази на підтвердження фіктивності зазначеного шлюбу та готує позовну заяву про визнання його недійсним, яку планує подати до Дніпровського районного суду міста Києва протягом 10 днів від дати подання цієї заяви. Відтак, вона у майбутньому може набути статусу позивача.

На підставі викладеного, заявниця просить суд задовольнити заяву повністю, постановити ухвалу про забезпечення доказів у майбутньому позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 шляхом (у спосіб) допиту свідків у суді. Допитати в Дніпровському районному суді міста Києва в судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщення Новоград-Волинського міскрайонного суду Житомирської області, з дотриманням вимог статті 212, 230 ЦПК України свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, заяву на підставі вказаної заяви розподілено судді Коваленко І.В.

Суд, вивчивши матеріали поданої заяви про забезпечення доказів, приходить до висновку, що матеріали заяви не відповідають вимогам ст.ст.116, 117 ЦПК України, а тому їх слід повернути, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Згідно абз. 1 ч. 4 ст. 116 ЦПК України забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.

Звертаючись з даною заявою до Дніпровського районного суду міста Києва, заявниця вказує, що останньою відомою їй адресою місця проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , є: АДРЕСА_1 , місце реєстрації цієї особи їй встановити не вдалося.

Разом з тим, заявниця не надає жодних доказів, які б підтверджували інформацію про те, що останнім місцем проживання ОСОБА_9 є дійсно адреса: АДРЕСА_1 .

Згідно даних ІТС «Реєстр територіальних громади м. Києва» інформація щодо місця реєстрації ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутня.

Крім того, вимоги, що ставляться до форми та змісту заяви про забезпечення доказів, визначені положеннями статті 117 УПК України.

Відповідно до п.п.2-6 ч. 1ст.117 ЦПК України, у заяві про забезпечення доказів, серед іншого, зазначається:

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вона відома заявнику, а також якщо відомі відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти;

4) докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні;

5) обґрунтування необхідності забезпечення доказів;

7) перелік документів, що додаються до заяви.

Одним із способів забезпечення судом доказів, зазначених у частині 2 статті 116 ЦПК України, є допит свідків. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною 3 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Виходячи зі змісту п. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 90 ЦПК України, п оказання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

За загальними приписами частин 1 та 2 статті 91 ЦПК України, виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи.

У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити.

У свої заяві ОСОБА_1 вказує про те, що у співбесідах з військовослужбовцями, з якими її батько проходив службу у Збройних Силах України, у тому числі під час ведення бойових дій по захисту незалежності нашої країни, їй стало відомо, що батько ділився з ними своїми життєвими проблемами та розповідав про обставини і дійсні наміри укладання ним шлюбу з ОСОБА_10 . Отже, такі фізичні особи, як ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 можуть повідомити про ці обставини, надати свідчення в суді в якості свідків.

Як вбачається зі змісту заяви, зазначені у ній докази необхідні заявнику для подачі до Дніпровського районного суду міста Києва позовної заяви про визнання шлюбу недійсним, у зв`язку з його фіктивністю.

Відповідно до ст. 27 Сімейного кодексу України, державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Сімейного кодексу України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Недійсність шлюбу це особливий вид сімейно-правової санкції, яка застосовується у випадках порушення передбачених законом умов укладення шлюбу і означає анулювання тих юридичних наслідків, які законом пов`язуються з дійсним шлюбом.

Зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, а також положень Сімейного кодексу України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім`ю чи про його відсутність.

У постанові Касаційного цивільного суду ВС від 17 квітня 2019 у справі № 752/2337/16-ц суд зазначив, що причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

Разом з тим, заява про забезпечення доказів шляхом допиту свідків за своїм змістом не відповідає вимогам цивільного процесуального закону, оскільки не містить належного обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів, як допит свідків, не зазначено, які саме обставини можуть підтвердити вказані особи при майбутньому розгляді справи щодо фіктивності шлюбу.

Заявник при зверненні до суду не навів переконливих доказів, які б достеменно вказували на те, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, а в якості обґрунтування заяви відповідно до п. 5 ч. 1 ст.117 ЦПК України посилається лише на необхідність формування позовних вимог в подальшому, що фактично не відповідає правовому змісту норм ЦПК України, які врегульовують забезпечення позову до подачі позову.

Але слід зазначити, що докази можуть бути забезпечені судом лише для подачі у подальшому позовної заяви, а не для пред`явлення їх при розгляді інших справ. У разі неможливості отримання певних доказів при розгляді судових справ сторона може подати відповідне клопотання головуючому у відповідній справі.

Крім того, при розгляді заяви не встановлено даних, що давали б підстави вважати, що вказані у заяві засоби доказування можуть бути втрачені або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, як це передбачено ч. 1 ст. 116 ЦПК України.

Аналізуючи наведені положення у зіставленні з вимогами заявника насамперед необхідно зазначити, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом допиту свідків, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 367/6751/18-ц (провадження № 61-23322св19) викладено наступну правову позицію: «Суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим (частина перша статті 116 ЦПК України). Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів. Разом з цим, згідно зі статтею 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом».

Таку ж правову позицію щодо вирішення судами питання про забезпечення доказів висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові 11.03.2020 у справі № 9901/608/19.

Суд при вирішенні питання про забезпечення доказів має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення доказів; забезпечення збалансованості прав та інтересів сторін; наявності взаємозв`язку між забезпеченням доказів, витребуванням певної інформації, і предмету позовних вимог, а також запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб учасників даного судового процесу, а також те, що є наявні підстави вважати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Ці обставини суд вважає істотними і необхідними для забезпечення доказів.

Обґрунтовуючи свою заяву про забезпечення доказів до пред`явлення позову до суду, заявниця посилається на те, що вказані особи ймовірно у період з 08.08.2022 року по 13.08.2022 року за вказівкою командування можуть бути залучені до виконання бойових гавань на передовій, під час яких зв`язок з ними буде відсутній невизначений період часу, а також подальше місцезнаходження свідків стане невизначеним, а також буде існувати дуже високий ризик для їх здоров`я і життя, що дає підставу припускати, що докази, які заявник наразі просить суд забезпечити, можуть бути втрачені або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Разом з тим, убачається, що фактично мета відповідної заяви зводиться до «здобуття доказів», а не їх «забезпечення», що є різними правовими поняттями та мають диференційоване правове регулювання та підґрунтя. З огляду на зміст заяви, її обґрунтування, додані до неї документи, а також зазначені правові позиції Верховного Суду, наразі суд не вбачає підстав для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до частини четвертої статті 117 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позову до суду подана без додержання вимог статті 117 ЦПК України, оскільки заявником не наведено достатніх підстав щодо необхідності забезпечення доказів, а також те, що вказані докази можуть бути втрачені або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, заявниця не обґрунтувала належність цих доказів для підтвердження її позовних вимог про визнання шлюбу недійсним та які самі обставини можуть підтвердити чи спростувати вказані свідки, що потягне за собою наслідки необ`єктивності та недопустимості допиту свідків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.76-77, 90-91, 116, 117, 258-261, 353-355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подачі позову до суду - повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме: Дніпровський районний суд міста Києва.

Повний текст ухвали складений 10 серпня 2022 року.

Суддя І.В.Коваленко