Справа № 463/8610/21 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/811/4016/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: О.М. Ванівського, О.Я. Мельничук

при секретарі: К.О. Ждан

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 06 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

29.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи», в якому просив стягнути з Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» на користь позивача завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 грн та завдану матеріальну шкоду у розмірі 6 600 грн.

Позов обґрунтовував тим, що він є потерпілим у кримінальному провадженні № 0000350. Матеріали кримінальної справи було направлено до Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи для проведення повторної комісійної експертизи. 25.03.2021 року в ході ознайомлення з матеріалами кримінальної справи він дізнався, що згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 248 від 22.09.2020 виявлені у нього тілесні ушкодження віднесено до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Попередні первинна та додаткова експертизи були проведенні судово-медичним експертом Стрийського райвідділення КЗ ЛОР ЛОБСМЕ Меленем Л.М., який у двох своїх висновках відніс ступінь завданих позивачу ушкоджень до легких тілесних. Враховуючи, що такі висновки суперечили висновку комісійної судово-медичної експертизи, позивач подав скаргу з проханням провести службове розслідування стосовно ОСОБА_2 , за результатами проведення якого до ОСОБА_3 було застосовано захід дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Вважає, що експертом ОСОБА_4 було надано два завідомо неправдивих висновка при досудовому розслідуванні у кримінальному провадженні №0000350, які спростовуються висновком комісійної судово-медичної експертизи №248 від 22.09.2020 року, згідно з яким тілесні ушкодження, виявлені у позивача, віднесено до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. У період проведення зазначених експертиз, а саме з 15.03.2018 по 22.09.2020 року він, як особа з інвалідністю третьої групи, отримував моральний дискомфорт та відчував пригніченість, що було спричинено неправомірними діями судово-медичного експерта, а також поніс значні грошові витрати на оплату послуг адвоката. Оскільки ОСОБА_2 є працівником Стрийського райвідділення КЗ ЛОР ЛОБСМЕ, яке здійснює свою діяльність без статусу юридичної особи, тому за спричинену матеріальну та моральну шкоду під час виконання професійних обов`язків судмедекспертом повинен нести відповідальність його роботодавець, а саме комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи», до якого позивач і звернувся із заявою щодо досудового врегулювання спору шляхом відшкодування завданої йому шкоди, однак у задоволенні такої відповідач позивачу відмовив. Просив позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» на користь ОСОБА_1 5000 грн. (п`ять тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» в дохід держави 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень) судового збору.

Рішення суду оскаржив Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи».

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що, беручи до уваги спеціальний статус лікаря судово-медичного експерта як процесуально незалежної особи у кримінальному провадженні та у зв`язку із специфікою залучення його до проведення судово-медичної експертизи, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо відповідальності КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» за завдану діями лікаря судово-медичного експерта Меленя Л.М. громадянину ОСОБА_1 моральну шкоду. Вважає, що лікар судово-медичний експерт в розумінні ст. 14 Закону України «Про судову експертизу» є деліктоздатним та може бути притягнутий до цивільної відповідальності. Звертає увагу на неправильне застосування норм матеріального права, а саме незастосування судом першої інстанції в процесі прийняття рішення положень Закону України «Про судову експертизу», Кримінального процесуального кодексу України та Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України».

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи не подали, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності по наявних матеріалах справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статей ст.ст. 76,77,78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.3, 9 Постанови №4 від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Встановлено, що судово-медичним експертом Стрийського районного відділення КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» Меленем Л.М. проводились первинна та додаткова експертизи на предмет визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, завданих позивачу, за результатами яких складено висновки №48/2018 та №180/2019, згідно з якими тілесні ушкодження, завдані ОСОБА_1 належать до легких тілесних.

Разом з тим, згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи №248 від 22.09.2020 року тілесні ушкодження, виявлені у позивача, віднесено до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

17.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» зі скаргою на лікаря судово-медичного експерта Стрийського районного відділення КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» Меленя Л.М. у зв`язку з виникненням сумнівів у правильності складання останнім висновків експерта №48/2018 та №180/2019.

Як вбачається з листа КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» №1115 від 30.04.2021 року (а.с. 4), за результатами розгляду скарги позивача від 17.04.2021 року з приводу сумнівів у правильності складання підсумків «Висновків експерта» №48/2018 та №180/2019, проведених лікарем судово-медичним експертом Стрийського районного відділення КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» Меленем Л.М., була проведена службова перевірка, за результатами якої до лікаря судово-медичного експерта Меленя Л.М. наказом від 30.04.2021 №102-к було застосовано захід дисциплінарного стягнення у вигляді догани (а.с.11).

Враховуючи наведене, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 спричинено моральну шкоду внаслідок неналежного виконання судово-медичним експертом ОСОБА_2 своїх посадових обов`язків під час проведення зазначених вище первинної та додаткової експертиз, оскільки позивач, будучи особою з інвалідністю третьої групи, змушений був докладати значних зусиль для призначення та проведення комісійної експертизи у кримінальному провадженні, у якому він має статус потерпілого, що спричинило позивачу моральний дискомфорт та відчуття пригніченості.

Судом вірно визначено розмір моральної шкоди в сумі 5000 грн, який відповідає вимогам розумності і справедливості, та правильно стягнуто таку з відповідача, оскільки шкода завдана позивачу неправомірними діями судово-медичного експерта Меленя Л.М. при виконанні ним своїх службових обов`язків у КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи».

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до ч.3 ст.101 КПК України експерт дає висновок від свого імені та несе за нього особисту відповідальність, а проведення судово-медичної експертизи визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень позивачу не може розглядатись як доручення роботодавця - КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» не заслуговують на увагу, оскільки такі спростовуються вимогами закону, який зобов`язує юридичну особу відшкодувати шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Інші доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повний текст постанови складено 25 квітня 2022 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 06 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 25 квітня 2022 року.

Головуючий: Н. П. Крайник

Судді: О. М. Ванівський

О. Я. Мельничук