РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого судді Лутая А.М.

при секретарі судового засідання Процюк Н.Р.,

за участю: позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 про стягнення частини додаткових витрат, які вона понесла на лікування їх неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , у розмірі 8 785,00 грн.

В обґрунтування позову вказала, що з відповідачем у справі перебувала у шлюбі з лютого 2003 року по 05 жовтня 2015 року. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачкою. Згідно рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 05.09.2016 з відповідача ОСОБА_4 стягувалися аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 та сина ОСОБА_8 у твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, розмір яких згідно рішення Володимир-Волинського міського суду від 26.07.2018 збільшено до 1 200,00 грн. на кожну дитину. Вказує, що дочка ОСОБА_7 має вроджену ваду у виді відсутності в ротовій порожнині двох передніх зубів верхньої щелепи та одного переднього зуба з лівої сторони нижньої щелепи, що для дитини створює досить серйозні незручності і дискомфорт. Без медичного втручання виправити дану проблему було неможливо. Перший курс лікування дочка ОСОБА_7 проходила з вересня 2018 року по лютий 2019 року, на що в загальному було затрачено 28 430,00 грн., половина яких була стягнута з відповідача за рішенням суду. Лікування вродженої вади відсутності трьох зубів було продовжено з грудня 2019 року по липень 2021 року у приватного підприємця ОСОБА_9 , яка здійснює свою діяльність по наданню стоматологічних послуг у м. Нововолинську. На чергове лікування витрачені значні кошти, загальна сума яких на час звернення до суду з позовом складає 17 570,00 грн. Питання про необхідність лікування дитини неодноразово обговорювалось із відповідачем, який мав надати половину коштів. Проте, усі витрати на лікування ОСОБА_7 здійснюються за її ( ОСОБА_1 ) кошти, половину з яких відповідач не повернув і відмовляється їх повертати в добровільному порядку. Просить суд стягнути з відповідача половину понесених нею витрат на лікування дочки у розмірі 8 785,00 гривень.

Ухвалою суду від 07.10.2021 на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження у справі та призначено її розгляд по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

10 листопада 2021 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого позовні вимоги заперечив повністю. Заперечення обґрунтував скрутним матеріальним становищем. Вказав, що не працює, його дохід є мінливим та не регулярним. Від другого шлюбу з ОСОБА_10 у нього ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ще одна дочка ОСОБА_11 , яка страждає хронічним захворюванням та потребує домашнього догляду. В даний час дочка разом із дружиною від другого шлюбу ОСОБА_10 , яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, повністю перебувають на його утриманні. Має борг у розмірі щодо частини додаткових витрат на доньку, згідно рішення Володимир-Волинського міського суду у справі №154/933/19. Дані обставини, на думку відповідача, свідчать про неспроможність відповідача нести додаткові витрати на доньку у розмірі Ѕ таких витрат. Крім того зазначив, що надані позивачкою довідки про надані та оплачені послуги, а також Акти виконаних робіт, є недопустимим доказами розміру понесених витрат на лікування. Просив відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали повністю з підстав зазначених у ньому, та просили його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив повністю з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши позиції сторін та дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі наданих учасниками справи доказів судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2003 року по 16 жовтня 2015 року, що підтверджується копією рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 05 жовтня 2015 року у справі № 154/2619/15.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , а також копіями поданих судових рішень з приводу розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Згідно рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 05 вересня 2016 року ухвалено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у розмірі по 600,00 гривень на кожну дитину щомісяця до досягнення ними повноліття.

На підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26 липня 2018 року розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей було збільшено до 1 200,00 гривень на кожну дитину щомісяця.

Неповнолітня дитина сторін ОСОБА_5 має вроджену ваду у виді відсутності в ротовій порожнині трьох передніх зубів (вроджена часткова адентія), що підтверджується рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09.04.2019 у цивільній справі №154/933/19.

Вказаним рішенням суду від 09.04.2019 з відповідача ОСОБА_4 стягнута на користь позивачки ОСОБА_1 частина понесених нею додаткових витрат на лікування дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 14 215,00 грн.

З поданих позивачкою до суду довідок приватного підприємця ОСОБА_9 від 29.07.2021 року, яка здійснює свою діяльність по наданню стоматологічних послуг, та Актів виконаних робіт № 46808 від 03.12.2019, № 47558 від 16.01.2020 та №55127 від 29.07.2021, вбачається, що ОСОБА_5 була на прийомі та отримала стоматологічні послуги 03.12.2019, 16.01.2020 та 29.07.2021. Загальна вартість наданих послуг становить 17 570,00 гривень.

Копіями квитанцій до прибуткового касового ордера № 46808 від 03.12.2019, № 47558 від 16.01.2020 та №55127 від 29.07.2021 підтверджуються фактичні витрати позивачки на лікування дочки ОСОБА_5 у загальному розмірі 17 570,00 гривень.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_4 з 25 квітня 2018 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_12 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .

Копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 25 квітня 2018 року є підтвердженням факту, що відповідач є батьком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Довідкою КП «Володимир-Волинський ЦПМД» №94 від 13.04.2021 стверджується, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є дитиною, яка потребує домашнього догляду.

Згідно копії наказу генерального директора ПАТ «Волиньобленерго» №424-к від 15.04.2021 ОСОБА_10 , контролеру енергонагляду відділу розрахунків та договорів Володимир-Волинської філії, надана відпустка без збереження заробітної плати у зв`язку з потребою дитини у домашньому догляді з 21.04.2021 по 20.04.2022, до фактичного виходу її на роботу.

Згідно ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року (далі Конвенції про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку.

Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч.7 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», у разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров`ю, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність згідно з законом.

На підставі ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, обов`язком батьків визначено також піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відтак судом встановлено, що обов`язок щодо утримання, виховання, навчання, піклування про здоров`я та розвиток дитини покладений законодавством на обох батьків.

У відповідності до ч.ч.1 та 2 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Іншими нормами Глави 15 СК України визначено компетенцію суду про порядок та способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину у разі відсутності такої домовленості або виникнення спору з цього приводу.

Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

На підставі ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

Відтак в даній справі тягар доказування наявності особливих обставин, за якими у одного з батьків, з ким проживає дитина, виникли додаткові витрати на її утримання, а також розмір самих витрат покладено на позивача.

В той же час в разі заперечення позову, відповідач повинен доказати обставини, що мають істотне значення та можуть бути враховані судом при визначенні розміру його участі у додаткових витратах на дитину.

Як встановлено судом, неповнолітня дитина ОСОБА_5 має вроджену ваду у виді відсутності в ротовій порожнині трьох передніх зубів (вроджена часткова адентія). Така вада шкодить здоров`ю дитини, створює для неї серйозні незручності і дискомфорт. Без медичного втручання виправити цю проблему є неможливим, а тому лікування є виправданим та необхідним.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про те, що така вада неповнолітньої дитини ОСОБА_5 є особливою обставиною у справі, за якою у позивачки виникли реальні підстави та необхідність у проведенні лікування своєї дитини. Таке лікування потребує значних матеріальних затрат та часу.

Відмова відповідача добровільно надати матеріальну допомогу для лікування своєї дитини, спонукала позивачку розпочати таке її лікування самостійно.

На переконання суду, факт лікування дитини у лікаря-стоматолога та розмір фактичних витрат позивачки на це лікування у сумі 17 570,00 грн., доведений позивачкою у достатньому обсязі та підтверджений відповідними довідками, актами виконаних робіт та квитанціями до прибуткового касового ордеру, наданими приватним підприємцем ОСОБА_9 .

Суд не вбачає жодних підстав сумніватись у правдивості вказаних доказів, а тому не приймає доводи представника відповідача про їх недопустимість у даній справі. Разом з тим, у відповідності до ст.81 ЦПК України, стороною відповідача у справі не подано жодного доказу в силу заперечення факту лікування його дитини та понесених витрат позивачки.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обставин, що мають істотне значення.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

Отже, скрутне матеріальне становище відповідача може бути прийняте судом в якості істотної обставини для визначення розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину.

За доводами сторони відповідача у судових засіданнях встановлено, що його скрутне матеріальне становище пов`язане із тим, що він не працює, його дохід є мінливим та не регулярним, а також з тим, що на його утриманні знаходяться дружина та донька.

Проте, відповідач є здоровим працездатним чоловіком. Доказів з приводу наявності об`єктивних причин, які б не дозволяли відповідачу працювати, а відтак і заробляти кошти на утримання своєї сім`ї та неповнолітніх дітей ним до суду не надано.

Відтак, твердження відповідача про те, що він не працює є неналежними, оскільки він є здоровим працездатним чоловіком, а разом з тим і батьком, який у відповідності до Закону зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей, а в той же час в разі необхідності також нести додаткові витрати на утримання своїх дітей.

Водночас суд приймає до уваги те, що відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 , яка перебуває у відпустці по догляду за їх спільною дитиною ОСОБА_11 , яка потребує домашнього догляду.

Проте, судом встановлено, що дружина відповідача ОСОБА_10 в листопаді 2021 року зверталася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, що спростовує доводи відповідача про його неспроможність нести додаткові витрати на доньку ОСОБА_7 по тій причині, що на його утриманні знаходяться дружина ОСОБА_10 та їх донька ОСОБА_11 .

Проводячи аналіз з приводу встановлення справедливого балансу для визначення розміру участі кожного з батьків у додаткових витратах на лікування дитини ОСОБА_5 , суд також приймає до уваги і те, що позивачка самостійно виховує та утримує двох неповнолітніх дітей, а відповідач лише сплачує аліменти на кожного з них.

З врахуванням вказаних обставин, суд не знайшов підстав вважати доводи відповідача такими, що мають істотне значення для зменшення його частки в розподілі додаткових витрат на лікування його дочки ОСОБА_5 , а відтак і для порушення принципу рівності в обов`язках батьків утримувати свою неповнолітню дитину, а тому прийшов до висновку про доцільність та справедливість розподілу понесених позивачкою додаткових витрат порівну між батьками, а відповідно і задоволення позову повністю.

Обговорюючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги ті обставини, що позивачка при пред`явлені позову про стягнення додаткових витрат на дитину була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Крім того, відповідно до ст.ст.137,141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею та документально підтверджені витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 3 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,89,137,141,263-265 ЦПК України, ст.ст.150,180,185 Сімейного кодексу України суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , додаткові витрати на дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 8 785,00 (вісім тисяч сімсот вісімдесят п`ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , понесені нею витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 3 000,00 (три тисячі) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна і резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені 04.08.2022.

Головуючий А.М. Лутай