Справа № 455/740/17
Провадження № 2/455/241/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

20 липня 2022 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Пошивака Ю.П.,

секретар судового засідання - Сенета Г.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду - залі судових засідань, цивільну справу №455/740/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

22.06.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 02.03.2016 року у відділ ГУНП м. Старий Самбір відповідачка написала заяву про неналежне виконання нею та її чоловіком батьківських прав. Також ОСОБА_3 було вчинено кримінальне правопорушення, яке було кваліфіковано працівниками Старосамбірського відділу поліції Самбірського відділу ГУНП у Львівській області, як кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 356 КК України та занесено до ЄРДР кримінальне провадження №0000152 від 26.02.2016 року. Окрім того, відповідачка ОСОБА_3 телефонувала її чоловікові ОСОБА_4 і заявляла, що вона була відсутньою на роботі, що призвело до сварок в її сім`ї.

Зазначила, що дії відповідачки неодноразово спричинили підрив її ділової репутації та сильні моральні страждання їй та її родині, тому просить стягнути з неї в якості відшкодування завданої моральної шкоди 64000,00 гривень.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2017 року справу розподілено судді ОСОБА_5 .

Ухвалою судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 18.07.2017 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду на 11 годину 30 хвилин 24.11.2017 року.

Наказом від 01.08.2018 року суддю ОСОБА_5 відраховано зі штату Старосамбірського районного суду Львівської області, як такого, що звільнений у відставку відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 24 липня 2018 року №2410/0/15-18 «Про звільнення ОСОБА_5 з посади судді Старосамбірського районного суду Львівської області у відставку».

З огляду на вказані обставини, на підставі розпорядження керівника апарату суду Волошина І.С. № 107/08/2018 від 06.08.2018 року по даній справі був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. 07.08.2018 року призначення не відбулося, оскільки не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2018 року справу передано для розгляду судді Ніточко Л.Й.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п. п. 9 та 11 п. 1 Розділу XIII «ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ» ЦПК Українив редакції від 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою судді від 12.10.2018 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання на 10 годину 00 хвилин 07.08.2019 року, яке неодноразово відкладалося.

Наказом №47-К від 10.07.2020 року суддю ОСОБА_6 відраховано зі штату Старосамбірського районного суду Львівської області у зв`язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на вказані обставини, на підставі розпорядження керівника апарату суду Волошина І.С. №537/07/2020 від 20.07.2020 року по даній справі був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Призначення не відбулося, оскільки не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2020 року справу передано для розгляду судді Пошиваку Ю.П.

Ухвалою судді прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 11 годину 00 хвилин 09.09.2020 року, яке відкладено на 11 годину 30 хвилин 10.02.2021 року та на 17 годину 30 хвилин 15.04.2021 року, на 15 годину 30 хвилин 09.06.2021 року.

Ухвалою суду від 09.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 11 годину 00 хвилин 09.11.2021 року та відкладено на 16 годину 00 хвилин 25.02.2022 року.

Ухвалою суду від 25.02.2022 року судове засідання відкладено на 15 годину 00 хвилин 13.07.2022 року, та на 12 годину 15 хвилин 20.07.2022 року.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_7 вимоги позовної заяви підтримала, просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні, викладеним в позовній заяві. Додатково пояснила, що після поданої ОСОБА_3 заяви в поліцію її репутація як медичного правника постраждала, в неї також погіршився стан здоров`я. Відповідачку до вказаного інциденду, вона не знала, лише потім дізналася, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . В плані будинку є окремий вхід, однак відповідачка користується лише їхнім входом до будинку. Відповідачка ОСОБА_3 хотіла продати квартиру АДРЕСА_2 , тому неодноразово дзвонила до неї, щоб вона відкрила загальні двері, бо хоче показати квартиру клієнтам. Додала, що квартира ОСОБА_3 підключена до центрального водопостачання. Також ОСОБА_3 дзвонила її чоловікові, що її не було цілий день на роботі, що спричинило розлад в її сім`ї і сварку з чоловіком. Щодо дітей, то вони ніколи самі вдома не залишалися. Факти, викладені в заява ОСОБА_3 в поліцію, не підтвердилися. В будинку АДРЕСА_3 вона проживає на підставі договору (орендує). Шкода в розмірі 64000,00 гривень завдана їй та її чоловіку, як батькам, тобто по 32000,00 гривень.

Представник позивачки ОСОБА_8 адвокат Ярмоловський Л.М. позовні вимоги ОСОБА_7 підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що жодними доказами не доведено, що позивачка ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_4 неналежно здійснювали догляд своєї дитини. Телефонний дзвінок ОСОБА_9 до чоловіка позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_10 спричинив між ними сварку, були травмовані діти. Позивачку ОСОБА_1 знають багато людей. Вважає, що ОСОБА_3 не мала права звертатися в поліцію і розповсюджувати недостовірну інформацію щодо ОСОБА_1 . Звертаючи з позовною заявою до Старосамбірського районного суду позивачка ОСОБА_1 хоче захистити свою честь і гідність.

Відповідачка ОСОБА_9 проти позову заперечила, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними, тому просить відмовити в позові.

Представник відповідачки ОСОБА_9 адвокат Захарко Ю.Ю. проти позовних вимог заперечила, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просила відмовити.

Свідок ОСОБА_4 суду показав, що 02.03.2016 року відповідачка ОСОБА_9 написала заяву в поліцію про те, що він та його дружина позивачка ОСОБА_1 залишають дитину. Мотивами написання заяви була дискредитація їхньої сім`ї. Зазначив, що відповідачка хотіла продати кімнату і не проживала в м.Старому Самборі ніколи. Вони заселилися в квартиру в АДРЕСА_3 у 2005 році або у 2006 році. В них є всі документи на квартиру, в якій вони проживають. Власником квартири є ОСОБА_11 . ОСОБА_12 від загальних дверей був в них. Вони засклили веранду і поставили двері. Також ОСОБА_3 разом із гр. ОСОБА_13 вкрали двері. Окрім того, ОСОБА_3 самочинно врізалася в трубу водопостачання. Додав, що відповідачкою ОСОБА_3 також 17.02.2016 року о 19 годині 21 хвилина був здійснений дзвінок про те, що його дружини не було на роботі. Зрозумів, що це дзвонила ОСОБА_3 , так як вона представилась «сусідка ОСОБА_14 ». Через поширення недостовірної інформації ОСОБА_3 , з 2016 року його дружина ОСОБА_1 почала хворіти.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно ст. 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (частина перша статті 1 Закону України Законом України «Про звернення громадян»).

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України Законом України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Суд оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02.03.2016 року ОСОБА_3 звернулася до начальника Старосамбірського ВП Самбірського відділу поліції ГУ Львівській області з заявою, в якій просила прийняти міри до громадян ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які проживають в АДРЕСА_3 , та які неналежно виконують свої батьківські обов`язки, оскільки залишають малолітню дочку 4-5 років без нагляду одну вдома (а.с.6).

З рапорту старшого інспектора ювенальної превенції сектору превенції патрульної поліції Старосамбірського відділення поліції Самбірського відділу поліції від 09.03.2016 року відомо, що в ході розгляду матеріалів ЖЕО №793 від 02.03.2016 року ОСОБА_10 , 1965 року народження, житель АДРЕСА_3 на підставі ст.63 Конституції україни від дачі письмового пояснення відмовився, але усно повідомив, що їхня малолітня дочка ОСОБА_17 завжди знаходиться під наглядом когось із дорослих членів сім`ї, одну вдома її ніколи не залишали. З вересня 2015 року малолітня ОСОБА_18 навчається у підготовчій групі Старосамбірської ЗСШ І-ІІІ ступенів №2, куди її приводить і забирає з навчання дружина ОСОБА_1 (а.с.8).

З пояснення ОСОБА_1 від 09.03.2016 року відомо, що вона проживає в АДРЕСА_3 , разом зі своєю сім`єю: чоловіком і трьома дітьми. Старший син ОСОБА_19 , 1992 року народження закінчив навчання у лютому 2016 року. ОСОБА_20 , 2004 року народження учениця ЗСШ №2 м.Старий Самбір. ОСОБА_18 , 2011 року народження з вересня 2015 року відвідує підготовчі заняття в школі №2 м.Старий Самбір. Ніколи раніше і на даний час також, вона не залишала молодшу дочку Софію одну вдома. Якщо дочка і хворіла, то залишалася з кимось із дорослих членів їхньої сім`ї. Чому громадянка ОСОБА_3 проводить на неї такі наклепи їй невідомо, про що просить її допитати (а.с.7).

З пояснення ОСОБА_21 від 09.03.2016 року відомо, що з верезня 2015 року вона працює вихователем у Старосамбірській ЗСШ І-ІІІ ступенів №2, а саме веде підготовчу групу. В даній підготовчій групі навчається ОСОБА_22 , яка є вихована, акуратна, постійно відвідує навчання. На заняття її завжди приводить мати ОСОБА_23 , яка також і забирає її зі школи (а.с.9).

З пояснення ОСОБА_3 від березня 2016 року відомо, що вона проживає і має у власності квартиру АДРЕСА_1 . В квартирі АДРЕСА_4 їхнього будинку проживає сім`я ОСОБА_24 , яка неодноразово залишає свою малолітню дочку 4-5 років одну вдома. Одночасно повідомляє, що в будинку, а саме коридор і ганок захаращені різними непотребом, а ще випари із паралельного котла виведені на ганок, що несе загрозу здоров`ю малолітніх дітей, що проживають у сім`ї ОСОБА_24 (а.с.10).

З пояснень ОСОБА_25 від березня 2016 року відомо, що по сусідству з нею проживає ОСОБА_1 разом зі своїми трьома дітьми і чоловіком. Їхній старший син ОСОБА_26 1993 року народження на даний час знаходиться вдома, середуща дочка ОСОБА_27 навчається у 6-му класі Старосамбірської ЗСШ І-ІІІ ступенів, а молодша дочка ОСОБА_17 з серпня 2015 року відвідує нульовий клас в Старосамбірській ЗСШ і-ІІІ ступенів №». Із ОСОБА_24 вони не спілкуються, оскільки вони є дуже конфліктними людьми. ОСОБА_28 часто зловживає алкогольними напоями і приходячи додому конфліктує з сусідами, показує різні непристойні речі і ображає різними нецензурними словами (а.с.11).

Щодо звернення ОСОБА_9 до поліції із заявою щодо неправомірних, як вона вважала, дій позивачки ОСОБА_1 , то суд вважає, що таким чином відповідачка реалізувала своє право, передбачене Конституцією і Законами України на звернення до правоохоронного органу із повідомленням про такі неправомірні дії, з метою їх перевірки та правової оцінки відповідно до компетенції цього органу. Та обставина, що в ході перевірки відповідна інформація, що була повідомлена особою у наведений спосіб, може не знайти свого підтвердження, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, що ґрунтується на факті такого звернення особи. Такі дії особи є правомірними, а тому не можуть кваліфікувати поширення недостовірної інформації. Адже, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Як було встановлено в судовому засіданні, висновком по письмовій заяві ОСОБА_3 , 1974 року народження, жительки с.Стрільбичі Старосамбірського району Львівської області встановлено, що в діях ОСОБА_10 та ОСОБА_1 не вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, оскільки вони належно виховують свою малолітню дочку ОСОБА_17 та без нагляду її не залишають (а.с.116).

З договору піднайму квартири в АДРЕСА_3 від листопада 2006 року - ОСОБА_11 громадянин України, власник квартири, яка належить йому на праві приватної власності на основі свідоцтва на право приватної власності, виданої Самбірським БТІ на його ім`я дозволяє в ній проживати в якості квартиронаймачів ОСОБА_15 разом з його дружиною і двома дітьми (а.с.113)

Актом обстеження, складеним комісією міської ради від 22.02.2016 року встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_29 згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.07.2009 року. Зі слів ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_4 проживає ОСОБА_28 , який наймає цю квартиру та не допускає ОСОБА_3 через спільний коридор в її приватизовану квартиру АДРЕСА_2 . Сам ОСОБА_10 написавши заяву до міської ради на контакт не виходить, не відповідає на телефонні дзвінки та не відкриває двері комісії. Комісія вирішила рекомендувати ОСОБА_3 звернутися в Старосамбірський районний суд Львівської області для вирішення питання про усунення перешкод в користуванні своєю приватизованою квартирою АДРЕСА_2 (а.с.81).

З повідомлення начальника Старосамбірського відділення поліції Самбірського відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області №1410 від 25.02.2016 року відомо, що в ході проведеної перевірки встановлено, що факти наведені ОСОБА_3 в заяві з приводу самовільного зачинення дверей спільного входу до будинку АДРЕСА_5 , достовірні та підтверджені матеріалами перевірки в повному обсязі. Також документально підтверджено, що ОСОБА_3 та її син ОСОБА_29 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , доступ до якої забезпечується спільним коридором в будинку АДРЕСА_5 та спільним заїздом до будинку. 17.02.2016 року членами комісії Старосамбірської міської ради було знято замки на вхідних дверях вищевказаного будинку, чим розблоковано вхід до будинку, про що складено відповідний акт. В матеріалах справи вбачаються цивільно-правові відносини, які розглядаються судами в порядку цивільного позову, тому для вирішення спірних питань по даному факт, рекомендовано ОСОБА_3 звернутися в Старосамбірський районний суд (а.с.194).

Також, щодо доводів відносно незаконного підключення відповідачки ОСОБА_9 , то сторонами не заперечується, що власником квартири АДРЕСА_6 є ОСОБА_11 . Позивачка ОСОБА_1 не є стороною договору про водопостачання (а.с.12).

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд звертає увагу, що жодних доказів щодо незаконного підключення відповідачкою ОСОБА_9 в матеріалах справи не має. Пояснити, яким чином підключення відповідачки до водопостачання спричинило їй моральну шкоду, позивачка не змогла.

Щодо дзвінка ОСОБА_9 чоловікові позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_4 , то доказів такого дзвінка стороною позивачки суду не надано. Свідок ОСОБА_4 в судовому засідання сказав, що дзвонила "сусідка ОСОБА_14 ", але прізвище в даному випадку не фігурувало, тому беззаперечно ототожнювати "сусідку ОСОБА_30 " з ОСОБА_2 не можна.

Окрім того, позивачка ОСОБА_1 не змогла пояснити, кому саме була поширена недостовірна інформація, яким чином це відобразилося на ній, та який взаємозв`язок між тим, що вона вважає поширенням недостовірної інформації та моральною шкодою.

З характеристики, виданої 10.03.2016 року відомо, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає в АДРЕСА_7 , але не зареєстрована за вказаною адресою. ОСОБА_1 , по місцю проживання зарекомендувала себе з позитивної сторони: привітна, поводить себе добре. Негативних звичок не має. Нарікань та скарг на ОСОБА_1 , до депутатів міської ради та в міськвиконком по питанню негативної поведінки в громадських місцях не поступало. (а.с.5).

З медичної картки амбулаторного хворого №002436 відомо, що позивачка ОСОБА_1 12.05.2016 року, 09.11.2021 року та 27.01.2022 року зверталася до сімейного лікаря зі скаргами на часті головні болі, серцебиття, запаморочення та загальну слабкість (а.с.148-149).

Як було встановлено в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 23.02.2017 року у Виконавчому комітеті Стрільбицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області зареєструвала шлюб із ОСОБА_31 у зв`язку з чим змінила своє прізвище « ОСОБА_32 » на « ОСОБА_33 » (а.с.79).

Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено в п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій відповідача, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями та спричиненою шкодою.

Також суд звертає увагу на те, що згідно поданих позивачкою ОСОБА_34 медичних документів, остання лише тричі зверталася до лікаря зі скаргами і вказане мало місце 12.05.2016 року, 09.11.2021 року та 27.01.2022 року, тобто зазначений період охоплює понад шість років.

Згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

Заявляючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 64000,00 гривень, позивачка ОСОБА_1 посилалася на протиправність поширення ОСОБА_2 недостовірних відомостей, що полягає у приниженні її ділової репутації.

Однак, судом встановлено, що позивачкою ОСОБА_1 не заявлено позовних вимог про захист честі, гідності та спростування недостовірної інформації. Також позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів протиправності дій відповідачки ОСОБА_9 щодо приниження її ділової репутації.

В пункті 27 Постанови №1 Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Таким чином, в даному випадку вимога про відшкодування збитків та моральної шкоди окремо від права на відповідь або спростування недостовірної інформації, розглядатись не може.

Крім того, позивачкою ОСОБА_1 не обґрунтовано заявлений розмір моральної шкоди.

Враховуючи, що доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження позовних вимог позивачем суду не надано.

З урахуванням викладеного, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 19, 56 Конституції України, ст.ст. 2, 15, 23, 1167 ЦК України, п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 142, 259, 263,264-265, 273, 353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Дата складання повного судового рішення 29.07.2022 року.

Суддя Пошивак Ю.П.