Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цукуров В.П.,

секретар судового засідання Чайка О.В.,

за участю представника відповідача адвоката Маліцького О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Біла Церква Київської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року засобами поштового зв`язку АТ КБ «Приватбанк» (далі «позивач») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі «відповідач») про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 195 269,78 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив наступне.

ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 26.04.2018 року.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.

Відповідач ознайомлений із «Умовами та правилами надання банківських послуг», що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом Відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді.

Відповідно до положень Умов та правил надання банківських послуг, які

розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) АТ КБ «Приватбанк», що

діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ

№ 22 від 05.10.2011 року керуючись законодавством України, публічно пропонує

невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує

«Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, що містять

умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує

доступ до всіх без виключення послуг Банку.

При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Формулярами та стандартними формами є саме Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач.

Позивач вказує що Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі, що також підтверджується копією Паспорту споживчого кредиту.

Позивач посилається ч.2 ст. 639, ст.207, ч.2ст.638 ЦК України, а також зазначає що Відповідач підписом у Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг визнає та погоджується на запропоновані Банком умови користування його послугами.

Також позивач вказує, що при підписанні документів використовувався власноручний підпис на планшеті.

Фактом приєднання до Договору також свідчить користування Відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів. Виконання умов договору вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості.

На думку позивача між клієнтом і банком існував змішаний договір, який містив у собі договір банківського рахунку ст.1066 ЦК України та кредитного договору ст.1054 ЦК України.

Відповідно до виявленого бажання, Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому Відповідач ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 19.03.2019 року тримав картку типу: Преміальна картка World Black Edition (кредитний ліміт до 200 000 грн.). Отримання картки підтверджується фотографією клієнта із карткою, довідкою про отримання картки та випискою по рахунку. Інформація щодо встановлення та зміни розміру кредитного ліміту підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких Відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Пунктом 1.1.3.2.4 Договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору, про що Банк повідомляє клієнта через канали зв`язку. У разі незгоди клієнт має право розірвати Договір.

В обґрунтування передумов порушення клієнтом умов Договору Позивач зазначає наступне. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач в свою чергу зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, в порядку передбаченому договором, шляхом внесення грошових коштів в розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу для погашення кредиту та процентів.

Зазначає, що зобов`язання згідно ст. 526, 527, 530 ЦК України, повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та закону. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Відповідно до п.2.1.1.3.3 Договору Відповідач доручив Банку списувати кошти з рахунків клієнта у межах сум, що підлягають сплаті Банку за Договором, у разі настання термінів платежів (договірне списання), у межах платіжного ліміту рахунка. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку.

Позивач у своєму позові вказує на те, що 01.03.2019 року почала діяти нова редакція Умов та Правил надання банківських послуг, згідно до п. 2.1.1.2.12 якої, сторони дійшли згоди що із 181-го дня порушення зобов`язання, клієнт зобов`язується повернути в Банк заборгованість по кредиту, а також проценти в розмірі 74,4% від простроченої суми заборгованості.

У зв`язку із порушеннями клієнтом Банку своїх зобов`язань відповідач станом на 31.08.2021 року має заборгованість: 195 269 грн. 78 коп., яка складається з наступного:

182 645,20 грн. - заборгованість за кредитом;

в т.ч. 170 650,43 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту;

- 11 994,77 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 12 624,58 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками.

Позивач також зазначив про наявність у нього оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додані до позовної заяви.

Посилаючись на приписи ст.ст. 526, 527, 530, 610, 617, 629, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 26.04.2018 року у загальному розмірі 195 269,78 грн., а також судовий збір у сумі 2929,05 грн.

25.10.2021 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (т.1 а.с.122).

08.12.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, разом із підтвердженням його направлення позивачу. У відзиві представник відповідача зазначив, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, які саме умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і які саме тарифи і умови кредитування були визначені між Позивачем і Відповідачем та відповідно які Відповідач брав на себе зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, грошові кошти, які були отримані Відповідачем як кредитні, повернуті Банку в повному обсязі через відсотки і комісію. В задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості просив відмовити повністю (т.1 а.с.140-144).

28.12.2021 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач вказує на те, що в анкеті-заяві від 26.04.2018 року клієнт банку висловив свою згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної карти World Black Edition. Тарифами встановлено процентну ставку 3,1 % в місяць. Вважає що при підписанні заяви були обговорені всі істотні умови договору. Вказує що Умови та Правила є загальнодоступною інформацією, виписка по рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Вказує на правомірність правочину відповідно до ст. 204 ЦК України. Так як банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, то між банком та відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений. Зазначає про відсутність у матеріалах справи доказів щодо погашення кредиту. Підтверджує, що підпису клієнта у примірнику Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку бути не може, оскільки сторони заключили договір про надання банківських послуг у формі договору приєднання, який здійснюється лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Далі зазначає про підпис позичальника на кредитному договорі, який свідчить про добре відомі і цілком зрозумілі для нього умови Договору. Посилається на пункти договору щодо зміни тарифів та його умов, а підпис позичальника говорить про те що він погодився на такі умови. Наголошує на тому, що зміст кредитного договору зафіксовано в заяві позичальника, умовах та Правилах, тарифах. Повідомляє про те, що на час укладення кредитного договору 26.04.2018 року відповідач вже був клієнтом банку та мав відкритий рахунок. ознайомившись з Умовами та Правилами, підписавши анкету заяву та 19.03.2019 паспорт споживчого кредиту отримав преміальну карту WBE з лімітом до 200 000 грн. Перевипущена карта клієнта з новим строком приєднується до раніше відкритого клієнту карткового рахунку і заборгованість буде відображатися і на такій карті. Згідно з умовами обслуговування банк відкриває Клієнту Картрахунок, видає Клієнту картки, вид та строк дії яких визначено в Заяві та в Пам`ятці клієнта. Дія Договору пролонгується кожні 12 місяців, а картковий рахунок діє по повного виконання. Просить суд не приймати до уваги доводи відповідача та позов задовольнити (т.1 а.с.180-188).

28.12.2021 року ухвалою суду було задоволено клопотанням представника відповідача та витребувано у позивача оригінал паспорту споживчого кредиту, про який було зазначено в позовній заяві та вірогідно копію якого додано до неї (неякісна ксерокопія частини документа без назви). Також даною ухвалою визнано явку представника позивача у судове засідання обов`язковою (т.1 а.с.201-202).

04.01.2022 року на адресу суду від позивача повторно надійшла відповідь на відзив, за змістом аналогічна попередній відповіді, а також додано копію виписки за договором за період 01.01.2019 - 17.11.2021 року (т.1 а.с.217-244).

22.06.2022 року незважаючи на визнання судом явки представника позивача у судові засідання обов`язковою та витребування доказів і отримання ним відповідної ухвали суду, представник банку до суду у жодне засідання не з`явився, направив суду клопотання про розгляд справи без його участі (т.1 а.с. 207, т.2 а.с. 15, 18).

У судових засіданнях представник відповідача надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, позовні вимоги не визнав в повному обсязі, через їх недоведеність Позивачем та надання останнім суду доказів, які не свідчать про укладення між Позивачем та Відповідачем кредитного договору на певних умовах, та досягненні між ними всіх істотних умов кредитування. Додатково пояснив суду, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки немає підтвердження, що Відповідач погоджувався саме на ці відсотки та комісію, які зазначені в Умовах та правилах надання банківських послуг та тарифах. Зазначив, що банк має можливість вносити зміни до Умов та правил надання банківських послуг, що знаходяться на його сайті без повідомлення Відповідача. В обґрунтування своїх заперечень послався на постанову ВП ВСУ №342/180/17 від 03 липня 2019 року.

Також зазначив, що сума боргу, яку позивач намагається стягнути з відповідача через суд, сформована самим банком, який самостійно без погодження із Відповідачем та без його відома, щомісяця списував з рахунку відповідача грошові кошти в розмірі від 5 500 грн. до 6 500 грн., брав комісію за зняття готівки та кошти за обслуговування свого ж рахунку, чим і сформував заборгованість Відповідача перед фінансовою установою. Вказав, що боргових зобов`язань відповідач перед банком не має, так як позивач все відрахував і повернув в банк з його рахунку через відсотки і комісію. Послався на постанову ВС у справі №545/2248/17 від 02 жовтня 2019 року.

Пояснив, що додана до позовної заяви копія паспорту споживчого кредиту, в якому розписані загальні умови кредитування по всім продуктам «Приватбанка» від 19.03.2019 року не надавалася відповідачу. Додав, що в копії паспорта споживчого кредиту зазначено про чинність та актуальність інформації до 03.04.2019 року. Тобто, станом на 04.04.2019 року вказана інформація в паспорті вже була неактуальна. Окрім того, позивачем на Ухвалу суду про витребування доказів, а саме оригіналу паспорту споживчого кредиту, надано не було, а отже його не існує, та твердження позивача про те, що вказаний документ було надано відповідачу в письмовому вигляді не відповідає дійсності. Додав, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та його дотримання. Послався на постанову ОП КЦС ВС у справі №393/126/20 від 23.05.2022 року.

Також наголосив на тому, що відповідач не підписував та не погоджував Умови і правила надання банківських послуг разом з Тарифами, які були надані до суду в якості доказу укладення кредитного договору від 26.04.2018 року.

При цьому вказав, що відповідач отримав 26.04.2018 року у відділенні АТ КБ Приватбанк карту Platinum НОМЕР_1 , та мав доступ до грошових коштів, які знаходилися на цьому рахунку. Згодом 19.03.2019 року отримав іншу карту World Black Edition НОМЕР_2 раніше виданої Platinum. Весь час користування карткою відповідач знімав та поповнював карту без прив`язки до будь яких умов банку, про що свідчить виписка надана як позивачем так і відповідачем. Загальна сума витрат, яку здійснив відповідач по карті склала більше 3 млн. грн., в той час як надходження склали теж близько 3 млн. грн. Тобто відповідач повернув на карту все те, що знімав з неї, а тому боргів у відповідача перед банком не має, і вимоги банку є безпідставними. Окрім цього, в позовній заяві позивач зазначає про стягнення тіла кредиту в розмірі 182 645,20 грн., в той час як самим банком було списано примусово з рахунку відповідача без погодження з останнім та без укладеного договору кредитування та його умов - 185 070,55 грн. Отже, сума списання у вигляді відсотків та комісії з рахунку більша за суму боргу перед банком, а тому вимоги є безпідставними.

Суд, дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представника відповідача приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.04.2018 року між сторонами по справі укладено кредитний договір б/н шляхом підписання відповідачем анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (т.1 а.с. 17-18).

Відповідно до наданої позивачем суду довідки, старт карткового рахунку почався 21.12.2015 року, 12.03.2019 року було встановлено кредитний ліміт 80 000 грн., 19.03.2019 року 97 000 грн. та 25.04.2019 року 200 000 грн. (т.1 а.с.15).

Відповідачу видано кредитні картки із датою відкриття: 21.12.2015 року, 17.01.2017 року, 26.04.2018 року, 19.03.2019 року.

Відповідно п.2.1.1.2.1., наданих до суду позивачем Умов та правил надання банківських послуг Банк видає клієнту картку. Ії тип визначено в договорі, частиною якого є анкета-заява про приєднання до Умов та надання послуг в Приватбанку. Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена в Заяві.

26.04.2018 року відповідач отримав карту Platinum НОМЕР_1 .

19.03.2019 року відповідач отримав іншу карту World Black Edition НОМЕР_2 на заміну раніше виданої карти Platinum.

Згідно з наданою позивачем випискою за період з 21.12.2015 року по 01.09.2021 року та виписки за період з 01.01.2019 по 17.11.2021 року Відповідачем сплачено:

113 984,50 грн., - це відсотки, сплачені Відповідачем по кредиту;

71 086,05 грн., - це комісія, сплачена Відповідачем за зняття готівки та обслуговування карткового рахунку.(т.1 а.с. 83-107, 228, зворот 244).

Загальна сума сплачених відповідачем позивачу коштів складає 185 070,55 грн.

Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно з практикою ЄСПЛ до такого майна відносяться й грошові кошти.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається в письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей, 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України)

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як встановлено судом, в анкеті-заяві від 26.04.2018 року, яка підписана відповідачем ОСОБА_1 процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентах за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в том числі їх розмірі порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилається на Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку та витяг з Тарифів, які зокрема розміщені на сайті: www.privatbank.ua.

При цьому, матеріали справи, не містять підтверджень, що саме з цим витягом з тарифів та Умов та Правил надання банківських послуг ознайомився відповідач і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до них, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача не можу бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи.

Таким чином, в даному випадку також неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до приписів ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасника справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03.07.2019 року. До таких самих висновків приходить суд і у даній справі.

Щодо приєднаного позивачем до позову документу, який хоча й не містить назви, втім, вірогідно є копією паспорту споживчого кредиту, то цей документ свідчить про надання інформації клієнту банку про всі пропозиції доступні споживачу та їх порівняння, що є само по собі виконанням переддоговірного зобов`язання кредитором.

При цьому, у паспорті споживчого кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Також у анкеті-заяві не міститься посилання на паспорт споживчого кредиту та що він є частиною кредитного договору.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного суду в постанові від 23.05.2022 у справі №393/126/20 дійшла до наступного висновку.

Паспорт споживчого кредиту не містить інформації щодо наміру отримання відповідачем кредитної картки із встановленням певного кредитного ліміту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво-або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено факту укладення з відповідачем договору від 26.04.2018 року на умовах, зазначених позивачем, а отже вимоги банку про стягнення заборгованості за нараховані відсотки, комісії (штраф, пеня) є безпідставними.

Крім того, як вже зазначалося, з наданих представником позивача виписок вбачається, що з карткового рахунку відповідача починаючи з 26.04.2018 року по 17.11.2021року було утримано банком на свою користь грошові кошти в розмірі 113 984,50 грн. - відсотки за користування кредитними коштами та 71 086,05грн. - комісія за зняття готівки та обслуговування рахунку, що разом становить 185 070, 55 грн. (113 984,50 грн. + 71 086,05грн.).

Станом на 17.11.2021 року з 26.04.2018 року відповідачем сплачено на користь позивача відсотків за користування кредитом та комісій 185 070,55 грн.

Таким чином, з урахуванням того, що розмір та сплату відсотків та комісій сторонами погоджено не було, розмір тіла кредиту, що зазначений позивачем у позовній заяві в розмірі 182645,20 грн. є повністю погашеним.

За відсутності погоджених та підписаних договірних зобов`язань відповідача перед банком та будь яких Умов договору, Відповідач звільняється від сплати відсотків, комісій та інших передбачених договором платежів. Правовий висновок про зарахування на погашення тіла кредиту сплачених позичальником коштів, які кредитор безпідставно зарахував на погашення відсотків викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.10.2019 року у справі № 545/2248/17.

При ухваленні даного рішення суд також ураховує наслідки процесуальної поведінки сторін. Так, після визнання ухвалою суду від 28.12.2021 року явку представника позивача у судове засідання обов`язковою, а той у жодне із судових засідань не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. При цьому подав суду клопотання про розгляд справи без його участі. Витребуваного вказаною ухвалою суду оригіналу письмового доказу - паспорту кредиту суду не надав. Натомість, представник відповідача з`являвся у судові засідання та надавав суду всі необхідні пояснення та докази.

Відповідно до правил ч.4 ст.12 ЦПК України що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч.10 ст.84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами.

А тому, ризик наслідків такої поведінки у вигляді відмови у задоволенні позову покладається цілком на позивача.

Суд також ураховує, що у своїх рішеннях Європейський суд наголошує, що сторона, задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальним правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Втім, такі правила позивачем не дотримані.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

А ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд погоджується з доводами представника відповідача щодо того, що позивачем не надано належних, достатніх та достовірних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог. Вони є необґрунтованими, правових підстав для їх задоволення у суду немає.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі поданих сторонами доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог. У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог, у стягненні з відповідача на його користь судових витрат необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»: місцезнаходження: 49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги 50, ЄДРГПОУ: 14360570.

Відповідач - ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 27.06.2022 року.

Суддя Білоцерківського міськрайонного

суду Київської області В.П. Цукуров