Справа № 466/3684/15-ц
Провадження № 2/466/405/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2022 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з Семків Х.І.,

справа №466/3684/15-ц,

розглянувши в залі суду в м.Львові в відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» від імені якої діє регіональна філія «Львівська залізниця» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Львівської міської ради, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відділ Держземагенства у м.Львові, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пелех Олена Зіновіївна, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

за участю представника позивача ОСОБА_8 ,

представника відповідача Львівської міської ради Балюєва С.В.,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Дуди І.П.,

в с т а н о в и в:

20.05.2015 Державне територіальне-галузеве об`єднання «Українська залізниця» (далі ДТГО «Львівська залізниця»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Українська залізниця», від імені якого діє регіональна філія «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі АТ «Українська залізниця», від імені якого діє регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця»), звернулося до суду з позовною заявою до Брюховицької селищної ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору відділ Держземагенства у м.Львові, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пелех Олена Зіновіївна та просило суд:

визнати право постійного користування земельною ділянкою за Акціонерним товариством «Львівська залізниця»;

визнати незаконним та скасувати рішення Брюховицької селищної ради від 24.05.1994 №180;

визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28.02.2007 №754 серії ВЕЕ №638685 укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ;

витребувати від ОСОБА_5 частину земельної ділянки за кадастровим номером :09:001:0035 площею 0,0220га, що перетинається зі смугою відведення залізниці;

витребувати від ОСОБА_6 частину земельної ділянки за кадастровим номером :09:001:0036 площею 0,0209га, що перетинається зі смугою відведення залізниці;

вирішити питання судових витрат.

Позовну заяву мотивовано тим, що у користуванні ДТГО «Львівська залізниця» перебуває земельна ділянка смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах міста Львова від 4 км + 850 м до 11 км + 106 м, розробленого проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році.

19.06.2014 року комісією в складі працівників Державного територіально - галузевого об`єднання «Львівська залізниця» землевпорядника Брюховицької селищної ради та представника ГІП «Центр ринкових досліджень» під час обстеження земельної ділянки Залізниці в межах території смт. Брюховичі м. Львова було виявлено, що на 7 км + 985 м - 8 км + 020 м дільниці Рудно - Підбірці з правої сторони за ходом кілометрів, ширина смуги відведення Залізниці становить 30 м від осі головної колії.

Однак, на 7 км + 985 м - 8 км + 020 м з правої сторони за ходом кілометрів цієї дільниці на відстані 26м -15м 22,50м. від точок А-В від осі головної колії знаходиться капітальна цегляна огорожа (том 1 арк. спр.97,98).

Також зазначають, що згідно із договором купівлі-продажу від 28.02.2007 №754 серії ВЕЕ №638685 ОСОБА_5 придбав 1/2 частини земельної ділянки кадастровий номер :09:001:0029 загальною площею 0,0300га у ОСОБА_3 , належної їй на підставі державного акту на право приватної власності ЛВ№ від 29.02.1996. На підставі даного договору купівлі-продажу йому видано державний акт на право власності серія ЯД№483641 від 15.05.2007 та земельній ділянці площею 0.03 га присвоєно кадастровий номер придбаній частині земельної ділянки :09:001:0035.

В подальшому ОСОБА_1 придбав зазначену вище земельну ділянку в ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу від 30.01.2014 (том.2 арк.спр.58-59)

ОСОБА_3 продала ОСОБА_4 іншу 1/2 частини земельної ділянки кад.номер :09:001:0029 загальною площею 0.0300 га.

На підставі даного договору купівлі-продажу власнику земельної ділянки - ОСОБА_4 видано державний акт на право власності серія ЯД № 483640 під 15.05.2007 та присвоєно земельній ділянці кад.номер :09:001:0036. В подальшому ОСОБА_4 продав земельну ділянку ОСОБА_6 згідно договору купівлі-продажу від 01.11.2007 №5099 серія ВКА №979881 та видано державний акт на право власності серія ЯЖ № 805805 від 19.03.2009.

ОСОБА_2 придбав земельну ділянку кад.номер :09:001:0036 згідно договору купвлі-продажу від 14.01.2015 у ОСОБА_7 , яка в свою чергу придбала 30.01.2014 у ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу (том.1 арк.спр.136-137).

Підставою видачі ОСОБА_3 державного акту серії ЛВ № від 29.02.1996 на право власності на земельну ділянку кад.номер :09:001:0029 площею 0.0600 га. є рішення Брюховицької селищної ради від 24.05.1994 №180 і вважають, що таке підлягає визнанню незаконним, так як прийняте з перевищенням повноважень, визначених ст. 9, 17, 19 ЗК УРСР від 18,12.1990 в редакції чинній на момент його прийняття та порушує право залізниці на землекористування.

Також зазначають, що право залізниці на спірну земельну ділянку, виникло в 1958 році з моменту побудови залізничної колії, що підтверджується інвентарною карткою обліку основних засобів. Відповідно до діючого законодавства, яке діяло на момент виникнення права Залізниці на землі смуги відведення в адміністративних межах Брюховицької селищної ради, із погодженням із виконкомом ради трудящих Львівської міської ради плану смуги відведення, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п. 54,55 Общих начал землепользования и землеустройства (Постанова ЦВК СРСР від 15.12.1928). Згідно з Загальними засадами, затвердженими, постановою ЦВК СРСР від 15.12.1928 р., землі для потреб транспорту вважаються землями спеціального призначення (ст. 54), використовуються на підставі особливих положень про ці землі (ст. 55), Союз РСР безпосередньо здійснює розпорядження землями, які відведені підприємствам та організаціям загальносоюзного значення (підпункт б) ст.2). План смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах міста Львова від км 4 + 850 м до км 11 + 106 м розроблений проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році, який є проектно-технічною документацією, та у розумінні ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» є містобудівною документацією. Станом на 1962 рік здійснювалась земельна реєстрація землекористувань і така реєстрація землекористування площею 18,75 га за Львівською залізницею проведена на підставі Плану смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах міста Львова від км 4 + 850 м до км 11 + 106 м, розробленого проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році, до якого включена земельна ділянка в межах смт. Брюховичі. Розміри земельної ділянки Залізниці, визначені Планом смуги відведення відповідають даним внесеним до Державного земельного кадастру, що підтверджується витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 30.01.2013 року. Лише у 1975 році відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР від 09.04.1975 року № 172, яку видано на виконання постанови Ради Міністрів СРСР від 06.03.1975 року № 199 (якою відмінено Постанову Ради народних комісарів СРСР від 07.07.1935 № 1383), передбачено оформлення державних актів на право користування землею колгоспам, радгоспам та іншим землекористувачам, дія якої ще поширювалась на правовідносини, які виникли до її прийняття, а відтак станом на момент виникнення у Залізниці у 1958 році права на землекористування у Залізниці не могло бути Державного акту на землю, а існував лише План смуги підведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах міста Львова від км 4 + 850 м до км 11 + 106 м, складений у 1962 році.

Стверджує, що капітальна огорожа розміщена у смузі відведення ДТГО «Львівська залізниця», ширина якої становить 30 м, чим порушено право ДТГО «Львівська залізниця» на користування належною йому земельною ділянкою за її цільовим призначенням, а саме забезпечення функціонування залізничного транспорту.

01.03.2017 року представник позивача ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» звернувся з клопотанням до суду з наданням доказів того, що 30.01.2014 та 14.01.2015 земельні ділянки перепродалися, а тому просив замінити відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на правонаступників відповдно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

А також уточнив позовні вимоги та просив - витребувати від ОСОБА_1 частину земельної ділянки за кадастровим номером :09:001:0035 площею 0,0220га, що перетинається зі смугою відведення залізниці;

витребувати від ОСОБА_2 частину земельної ділянки за кадастровим номером :09:001:0036 площею 0,0209га, що перетинається зі смугою відведення залізниці (том 2 арк.спр.157).

Цією ж датою представник позивача звернувся з клопотання про заміну позивача ДТГО «Українська залізниця» на правонаступника - ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (том 2 арк.спр.161).

20.07.2017 року представник Брюховицької селищної ради подав письмові заперечення на позовну заяву, просив відмовити в задовленні позовних вимог (том 2 арк.спр. 62-65). Зазначав про те, що План смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці від 1062 року не є підставою для використання землі згідно ЗК України. Позивач не представив акту на постійне користування згідно ст.126 ЗК України, а також відомостей з державного земельного кадастру про реєстрацію права на постійне користування Станом на час передачі земельної ділянки ОСОБА_3 у власність для обслуговування житлового будинку - 24.05.1994 року, така відносилася до земель житлової та громадської забудови. З огляду на зазначене Брюховицька селищна рада в межах повноважень надала земельну ділянку фізичній особі.

Заявою від 11.03.2019 представник ПАТ «Укрзалізниця» просив залучити в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 (том 3 арк.спр.20,21).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2021 цивільну справу 466/3684/15-ц передано на розгляд судді Невойту П.С. (том 3 арк.спр.216,217).

Ухвалою від 06.10.2021 суд прийняв справу до свого провадження та цією ж ухвалою залучив співвідповідачем Львівську міську раду.

09.11.2021 представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Дуда І.П. подала письмовий відзив на позовну заяву, яким просила відмовити в задоволенні позову повністю (том 4 арк.спр.1-14).

03.12.2021 представник регіональної філії «Львівська залізниця» подав письмові поясненн на відзив підтримавши позовні вимог (том 4 арк.спр.22-26).

Ухвалою суду від 24.12.2021 закрито підготовче провадження у справі за позовною заявою акціонерного товариства «Українська залізниця», від імені якої діє регіональна філія «Львівська залізниця» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Львівської міської ради, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відділ Держземагенства у м.Львові, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пелех Олена Зіновіївна, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння та призначено судовий розгляд по суті (том 4 арк.спр.47).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представника відповідача Львівської міської ради Балюєв С.В. в останнє судове засідання не прибув, причин неприбуття суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання ним подано не було, відзив на позовну заяву не подавав.

Представника відповідача ОСОБА_2 адвокат Дуда І.П. в судовому засіданні заперечила щодо позовних вимог, просила у позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не прибув, причин неприбуття суду не повідомив, заяв про відклаення судового засідання не подава, відзиву на позовну заяву ним подано не було.

Треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відділ Держземагенства у м.Львові, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пелех Олена Зіновіївна, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судове засідання повторно не прибули, причин неприбуття суду не повідомили, письмових пояснень на позовну заяву ними подано не було.

Вислухавши представника позивача, представників відповідачів, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить такого.

Суд встановив такі обставини справи.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної ради народних депутатів від від 24.05.1994 №180 ОСОБА_3 надано земельну ділянку площею 0.0600 га. та видано державний акт серії ЛВ № від 29.02.1996 на право власності на земельну ділянку кад.номер :09:001:0029. Земельна ділянка розташована на території АДРЕСА_1 ). Цільове призначення земельної ділянки будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель.

На підставі договору купівлі-продажу від 30.01.2014 ОСОБА_1 придбав в ОСОБА_5 земельну ділянку загальною площею 0,0300га кадастровий номер :09:001:0035 (том.2 арк.спр.58-59) на підставі договору купівлі- продажу від 28.02.2007 №754 серії ВЕЕ № 638685 1/2 частини земельної ділянки кадастровий номер :09:001:0029 загальною площею 0,0300га та належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності ЛВ№ від 29.02.1996.

Згідно договору купівлі-продажу від 28.02.2007 №754 ОСОБА_5 видано державний акт на право власності серія ЯД№483641 від 15.05.2007 та земельній ділянці площею 0.03 га присвоєно кадастровий номер придбаній частині земельної ділянки :09:001:0035 (том.1 арк.спр.17,18).

ОСОБА_2 придбав земельну ділянку кад.номер :09:001:0036 згідно договору купвлі-продажу від 14.01.2015 у ОСОБА_7 , яка в свою чергу таку придбала 30.01.2014 у ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу (том.1 арк.спр.136-137) і така належала останній на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2007 №5099 серія ВКА №979881 (продавці ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ).

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в свою чергу придбали зазначену земельну ділянку в ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу і їм було видано державний акт на право власності серія ЯД № 483640 під 15.05.2007 та присвоєно земельній ділянці кад.номер :09:001:0036.

Згідно зі статутом ПАТ «Українська залізниця» (п. 4.2) майно залізниці є державною власністю і закріплюється за нею на праві повного господарського відання.

19.06.2014 року комісією в складі працівників Державного територіально - галузевого об`єднання «Львівська залізниця» землевпорядника Брюховицької селищної ради та представника ГІП «Центр ринкових досліджень» під час обстеження земельної ділянки Залізниці в межах території смт. Брюховичі м. Львова було виявлено, що на 7 км + 985 м - 8 км + 020 м дільниці Рудно - Підбірці з правої сторони за ходом кілометрів, ширина смуги відведення Залізниці становить 30 м від осі головної колії.

Однак, на 7 км + 985 м - 8 км + 020 м з правої сторони за ходом кілометрів цієї дільниці на відстані 26м -15м 22,50м. точок А-В від осі головної колії знаходиться капітальна цегляна огорожа (том.1 арк.спр.98).

Зазначене підтверджується викопіюванням з плану геодезичної зйомки смуги відведення земель ДТГО «Українська залізниця» (том.1 арк.спр.40).

Отже, на підтвердження права постійного користування землями смуги відведення АТ «Українська залізниця» надало план смуги лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах м. Львова від 4 км + 850 м до 11 км + 106 м, який розроблений проєктною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році; акт обстеження земельної ділянки, з якого випливає, що комісія у складі інженера ВП «Кам`янка-Бузької дистанція колії» ОСОБА_13 , інженера сектору майнових та земельних ресурсів відокремленого підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця» Дзябко Є. В., землевпорядника Брюховицької селищної ради Кордюк А. І. та представника ПП «Центр ринкових досліджень» Вільчинського Т. І., здійснила обстеження земельної ділянки в межах населеного пункту на території Брюховицької селищної ради, де виявила, що на 7 км + 985 м - 8 км + 020 м з правої сторони за ходом кілометрів перегону Рудно-Підбірці на відстані 26м -15м 22,50м. відносно точок А-В від осі головної колії знахо- диться капітальна цегляна огорожа, яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , при ширині смуги відведення залізниці 30,0 м від осі головної колії відповідно до «плану границ полосы отвода линии Рудно-Подборцы Львовской железной дороги от км 4 км + 850 м до 11 км + 106 м».

З огляду на зазначене, встановлено, що частина спірної земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0035 та :09:001:0036 входить до складу залізничного транспорту, що підтверджено планом смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах м. Львова від 4 км + 850 м до 11 км + 106 м.

З метою захисту своїх порушених прав, ПАТ «Українська залізниця», серед іншого, просило визнати незаконним та скасувати рішення Брюховицької селищної ради від 24.05.1994 №180 та визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28.02.2007 №754 серії ВЕЕ №638685 укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Стаття 14 Конституції України встановлює, що земля є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ст. 373 Цивільного кодексу України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до вимог ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а згідно вимог ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

У відповідності до ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. А згідно ч.1 ст.126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Згідно статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Верховний Суд у постановах від 14 квітня 2021 року справах № 450/2352/18 та №450/2410/18, від 01 вересня 2021 року у справі № 444/2315/18 та від 22 вересня 2021 року у справі № 444/2344/18 за позовом АТ «Українська залізниця» до власників земельних ділянок про, зокрема, визнання рішення сільської ради незаконним та його скасування, вже вказував на те, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення цих вимог не може привести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема повернення у його володіння або користування спірної земельної ділянки.

Таким чином, позовна вимога АТ «Українська залізниця», від імені якого діє регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця», про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної ради народних депутатів від 24.05.1994 №180 не є ефективним способом захисту порушеного права, а тому не підлягає задоволенню.

Також, відповідно до частини десятої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Серед способів захисту речових прав ЦК України виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України), усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України), визнання права власності (стаття 392), відшкодування матеріальної і моральної шкоди (статті 1166, 1167, 1173 ЦК України).

Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна, державного акта на право власності не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення, за умови його невідповідності закону, не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване.

Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86, 94), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38, 39), від 01 жовтня 2019 року у справі № 911/2034/16 (пункт 46), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (пункти 6.25, 6.26), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункти 42, 43, 47, 49).

Виходячи із встановлених обставин, належним способом захисту прав позивача може бути звернення до суду з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння, за умови доведеності, що позивач був позбавлений права володіння (користування) земельною ділянкою, або усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, у разі доведеності, що позивачу чиняться перешкоди в реалізації цих прав.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги АТ «Українська залізниця» визнання незаконним та скасування рішення Брюховицької селищної ради від 24.05.1994 №180 та визнання недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28.02.2007 №754 серії ВЕЕ №638685 укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не вказують на ефективність обраного позивачем способом захисту цивільних прав.

До того ж позивач заявив позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки не останнього, а одного з проміжних.

Водночас, посилаючись на норми статей 387, 388 ЦК України, АТ «Укрзалізниця» просило також витребувати від ОСОБА_1 частину земельної ділянки за кадастровим номером :09:001:0035 площею 0,0220га та витребувати від ОСОБА_2 частину земельної ділянки за кадастровим номером :09:001:0036 площею 0,0209га, за адресою: АДРЕСА_1 , що перетинаються зі смугою відведення залізниці у власність держави, в частині, яка належить АТ «Укрзалізниця» на праві постійного користування.

За висновком Великої Палати Верховного Суду зайняття земельної ділянки, заборону на що встановлено в силу вимог закону, має розглядатися як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади; у такому разі позовна вимога зобов`язати повернути земельну ділянку має розглядатися як негаторний позов (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18)), від 07 квітня 2020 року у справі №372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19).

Згідно зі статутом ПАТ «Українська залізниця» (п. 4.2) майно залізниці є державною власністю і закріплюється за нею на праві повного господарського відання.

Таким чином, віднесення указаної категорії земель до об`єктів власності держави унеможливлює їх передачу у приватну власність.

Згідно із частиною першою, другою статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» землі, що надаються у користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до ЗК України та Закону України «Про транспорт».

Частиною другою статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про транспорт» землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із ЗК України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту. До земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні і укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту. (частина перша статті 23 Закону України «Про транспорт»).

Аналогічна правова норма міститься у статті 68 ЗК України.

Отже, для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна, державного акта на право власності не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване.

Окрім цього позивач заявляє вимогу про оскарження проміжних договорів, а не останнього.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи та поданих доказів, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги підлягають до часткового задоволення.

Питання судових витрат вирішити в порядку ст.141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що судом задоволено дві позовні вимоги немайнового характеру, з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають до стягнення на користь позивача Акціонерне товариство «Українська залізниця» по 243,60 грн. з кожного.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

позовні вимоги задовольнити частково.

Витребувати від ОСОБА_1 у власність держави частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :09:001:0035 площею 0,0220га, що перетинається зі смугою відведення залізниці і яка належить Акціонерному товариству «Українська залізниця» на праві постійного користування.

Витребувати від ОСОБА_2 у власність держави частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :09:001:0036 площею 0,0209га, що перетинається зі смугою відведення залізниці і яка належить Акціонерному товариству «Українська залізниця» на праві постійного користування.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Українська залізниця»:

визнати право постійного користування земельною ділянкою за Акціонерним товариством «Львівська залізниця»;

визнати незаконним та скасувати рішення Брюховицької селищної ради від 24.05.1994 №180;

визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28.02.2007 №754 серії ВЕЕ №638685 укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір у розмірі 243,60 гривень з кожного.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», , місцезнаходження: м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5.

Відповідач: 1. Львівська міська рада, , місцезнаходження: м.Львів, пл.Ринок, 1.

2. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

3. ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складений 11.07.2022.

Суддя П. С. Невойт