КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/3173/22
Провадження № 2/552/1645/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.08.2022 року Київський районний суд м. Полтави в складі:
Головуючого судді - Турченко Т.В.
При секретарі Сорока Є.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-
30.06.2022 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. В позовній заяві вказував на те, що 11.07.2019 року він на прохання ОСОБА_2 передав йому кошти в сумі 2670 доларів США, який в свою чергу зобов`язався повернути зазначену суму коштів до 11.07.2020 року. Про що ними була складена відповідна розписка. 22.03.2021 року ним було направлено на адресу ОСОБА_2 лист з вимогою про повернення коштів. Проте, на час звернення з позовом, ОСОБА_2 кошти не повернув. В зв`язку з чим просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь згідно розписки борг в сумі 87 549 грн. 30 коп. та судові витрати в розмірі 3473,40 грн.
04.07.2022 року судом відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, попередньо надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились, з ухваленням заочного рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства, оглянувши оригінал розписки від 11.07.2019 року, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Як встановлено судом, 11.07.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики у формі розписки.
З даної розписки вбачається, що ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2 670 доларів США.
Приймаючи до уваги, що до теперішнього часу відповідач не виконав в повному обсязі умови договору позики та не повернув позивачу грошовий борг в повному обсязі, порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку, шляхом стягнення грошових в сумі 2 670 доларів США, що еквівалентно 87 549,30 грн. по курсу НБУ 32,79 грн. за 1 дол.США.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Так, в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 18.09.2013р. № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.
Факт отримання позики підтверджується розписками, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики, що з урахуванням норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України та вищенаведеної правової позиції Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14, доводить факт отримання відповідачем грошей у борг.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за розпискою від 11.07.2019 року у розмірі 2 670 доларів США, що еквівалентно 87 549,30 грн. по курсу НБУ 32,79 грн. за 1 дол.США. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Як передбачено нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991р. № 1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні.
Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача також суму сплаченого при подачі позову судового збору у розмірі 3 473,40 грн.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення коштів з ОСОБА_2 підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 133, 137,141, 223, ч.2 ст.247, ст.ст.259, 263-265 ЦПК України, суд,-
Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) суму боргу, відповідно до розписки від 11.07.2019 року у розмірі 2 670 доларів США, що еквівалентно 87 549,30 грн. по курсу НБУ 32,79 грн. за 1 дол.США.
Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 3473,40 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2

Повний текст заочного рішення складений 11.08.2022 року.

Головуючий Т.В.Турченко