Справа № 465/498/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2022 м. Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Котормус Т. І.

за участі секретаря судового засідання Новосад І.В.;

скаржника ОСОБА_1 ;

представника скаржника ОСОБА_2 ;

державного виконавця Гринюх Н.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання до вчинення дій, в якій просить суд визнати неправомірною бездіяльність Кам`янка-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, щодо відмови у закінченні виконавчого провадження ВП №68950867, відкритого на підставі постанови №465/498/19 Кам`янко-Бузького районного суду Львівської області від 08.04.2022 відносно ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення та зобов`язати Кам`янка-Бузький відділ державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, закінчити виконавче провадження ВП №68950867, відкрите на підставі постанови №465/489/19 Кам`янко-Бузького районного суду Львівської області від 08.04.2022 відносно ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

В обґрунтування даної скарзі зазначає, що 10.11.2020р. Кам`янка-Бузьким районним судом ухвалено рішення за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, яким позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВЧ НОМЕР_1 в порядку регресу 2687,20 грн. виплаченого відшкодування, в решті позову відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду від 01.03.2022 вказане рішення суду скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ВЧ НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВЧ НОМЕР_1 в порядку регресу 32215.11 грн. виплаченого відшкодування та 1762,00 грн. судового збору за подання позову і 2881,50 грн. за подання апеляційної скарги, всього 4643,50 грн.

В подальшому постановою державного виконавця Кам`янка-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження від 05.05.2022 відкрито виконавче провадження, відповідно до якого з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь військової частини НОМЕР_1 в порядку регресу 32215,11 грн. виплаченого відшкодування.

Вказує, що він звертався до державного виконавця з проханням закінчити виконавче провадження у зв`язку з закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, однак у цьому йому було відмовлено.

Скаржник вважає дії державного виконавця протиправними, так як в порушення ст. 4 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди. А оскільки днем виявлення завданням шкоди військовій частині в сумі 32215,11 грн. є 09.11.2018, то на час відкриття виконавче провадження відкрите 05.05.2022 минуло більше ніж три роки, які вказані у ст. 4 закону.

Представник скаржника - ОСОБА_2 в судовому засіданні просила скаргу задовольнити з-підстав, які наведені у скарзі. ОСОБА_1 підтримав думку свого представника, просив скаргу задовольнити.

Державний виконавець Гринюх Н.В. в судовому засіданні зазначила, що у виконавчому листі від 08.04.2021 були наявні всі підстави для відкриття виконавчого провадження. ОСОБА_1 звертався про закриття виконавчого провадження, проте немає жодних визначених спеціальним законом підстав, для закриття виконавчого провадження, у задоволенні скарги просила відмовити.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 10.11.2020 Кам`янка-Бузьким районним судом ухвалено рішення по справі №465/498/19 за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь в/ч НОМЕР_1 в порядку регресу 2687,20 грн. виплаченого відшкодування, та 146,25 грн. сплаченого судового збору, в решті позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 01.03.2022 рішення суду першої інстанції скасоване, ухвалено нове рішення, яким позов в/ч НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВЧ НОМЕР_1 в порядку регресу 32215.11 грн. виплаченого відшкодування, 1762,00 грн. судового збору за подання позову та 2881,50 грн. за подання апеляційної скарги, всього 4643,50 грн.

05.05.2022 на підставі постанови Львівського апеляційного суду від 01.03.2022 по справі №465/498/19, Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області 08.04.2022 видано виконавчий лист у зв`язку з чим, державним виконавцем Кам`янка-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Смагою О.Б., відкрито виконавче провадження, відповідно до якого з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь військової частини НОМЕР_1 в порядку регресу 32215,11 грн. виплаченого відшкодування.

Листом Кам`янка-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 17.06.2022 повідомлено ОСОБА_1 про те, що підстав для закінчення виконавчого провадження з підстав закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення немає. Вказано, що строк пред`явлення даного виконавчого листа до 01.03.2025.

Відтак, при розгляді даної скарги суду належить зробити висновок про те, чи існують підстави для закінчення даного виконавчого провадження на підставі ст. 4 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» та п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків

В той час, як Закон України «Про виконавче провадження» регулює питання виконавче провадження як завершальної стадії судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

З врахуванням наведеного, суд вважає, що спеціальним законом для правовідносин, що виникли у зв`язку з виконанням судового рішення є саме Закону України «Про виконавче провадження».

Однак дійсно, у п. 7 ч. 1 ст. 39 цього закону міститься бланкетна норма, яка передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів. Тобто, відсилає до іншого нормативно-правового акту (закону), який визначає закінчення строків відповідного виду стягнення.

Проаналізувавши положення Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», суд дійшов висновку, що такий закон не містить будь-яких норм, які б визначали підстави для закінчення строку стягнення завданої матеріальної шкоди.

Норма статті 4 цього закону передбачає, що особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Однак у ст. 10 цього закону вказано, що відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи. А у частині 3 цієї статті вказано, що відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу або в іншому встановленому законом порядку в разі відмови військовозобов`язаного чи резервіста від її добровільного відшкодування.

Тобто, скаржник безпідставно ототожнює поняття «притягнення до матеріальної відповідальності» та «закінчення строку стягнення», оскільки притягнення до матеріальної відбувається на підставі відповідного акту, що у даному випадку є рішення суду, а після його ухвалення має місце процедура виконання такого рішення з визначеними законом окремими строками такого виконання.

З обставин справи видно, що постанова апеляційного суду винесена 10.03.2022, набрала законної сили і не скасована у касаційному порядку, а строк її виконання за відповідним виконавчим листом до 01.03.2025. Тому, таке рішення підлягає виконанню і підстави для його закінчення у зв`язку із закінченням строку стягнення відсутні.

Крім того суд відзначає, що доводи скаржника та його представника про те, що визначені статтею 4 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» існували на момент ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції суд до уваги не приймає.

Так, при розгляді даної скарги, суд здійснює судовий контроль за виконанням судового рішення, а не вдається до його перегляду чи оцінки, оскільки таке право надано лише суду вищої інстанції.

Як зазначено в ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З аналізу вжитих державним виконавцем заходів щодо виконавчих проваджень, вбачається відповідність його дій вимогам Закону України «Про виконавче провадження», і як наслідок вони не можуть бути визнані протиправними., а тому суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 447-451 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання до вчинення дій - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 02.08.2022.

Суддя Котормус Т.І.