ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/5086/21
Провадження № 2/362/940/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.08.22 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,
за участі секретаря Берковської Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування технічними засобами в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком розташованим за адресою АДРЕСА_1 .
Вказуючи на те, що він є власником Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 .
Право власності на будинок підтверджується Договором дарування від 26.08.1998 року. Право власності зареєстровано Фастівським МБТІ, 16.09.1998 року № 20, реєстр 546.
Відповідачі по справі, бувша невістка позивача ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3 , які зареєстровані за вказаною адресою.
Однак ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично не проживають в зазначеному житловому приміщенні починаючи з 2016 року, тобто більше шести місяців без поважних причин, про що складено акти обстеження житлово-побутових умов проживання.
Відповідачі не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей у будинку не мають і взагалі будинком не цікавляться.
Позивач та інші члени сім`ї не чинили перешкод у користуванні Відповідачам житловим приміщенням, але так як Відповідачка ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, була позбавлена батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачі, прийняли особисте рішення перейти в інше постійне місце проживання.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.10.2021 року прийнято цивільну справу №362/5086/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, до розгляду та призначено у справі підготовче судове засідання (а.с.30).
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.05.2022 року закрито підготовче судове засідання та справи призначена до судового розгляду (а.с. 44).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про слухання справи у його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити (а.с. 51).
Відповідачі, які належним чином повідомлялися про відкриття провадження по справі в порядку загального позовного провадження за останнім відомим місцем проживання, конверт повертається з відмоткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.47-48) та у порядку ч. 11 статті 128 ЦПК України (а.с.49-50) не скористалися своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідачів, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що на підставі Договору дарування будинку від 26.08.1998 року, ОСОБА_1 є власником 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.14).
Згідно довідок від 08.02.2020 року та від 12.05.2021 року виданою Депутатом Васильківської міської ради VIII скликання Бруквою М.Д. , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але за даною адресою не проживають, участі у утриманні житла не приймають, комунальні платежі не сплачують, особистих речей не мають з 2016 року (а.с. 11-12).
Відповідно до будинкової книги по АДРЕСА_1 за даною адресою зареєстровані: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.15-18).
Відповідно до рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27.08.2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_7 позбавлено батьківських прав відносно сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.19-21).
Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.
Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.
Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач на думку суду довів.
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Указане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до якого у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Окрім того, суд бере до уваги, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).
Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).
Факт не проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у спірному будинку підтверджується довідкою про відсутність їх особистих речей; спального місця та інших ознак, які вказують на фактичне місце проживання за вказаною адресою, а також не встановлено, доказів поважності причин не проживання у спірному будинку, суду надано відповідачами не було.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 понад встановлений законом термін - понад рік без поважних причин не проживають в спірному будинку, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не зверталися, обов`язок по сплаті комунальних послуг не несуть, перешкод в користуванні їм ніхто не чинив, із заявами про усунення перешкод у користуванні житлом до уповноважених осіб відповідачі також не звертались, відтак останні втратили право користуватися цим житлом, що дає підстави суду визнати відповідача таким, що втратили право користування житловим приміщенням.
Керуючись статтями 6, 9, 71, 72, 150, 156 ЖК України, статтями 4, 11, 12, 19, 42, 80, 81, 89, 200, 206, 247, 263, 265, 280 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте Васильківським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Текст рішення виготовлено 15.08.2022 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко