Справа № 344/3834/17
Провадження № 22-ц/4808/222/22
Головуючий у 1 інстанції Іванов А. П.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря Мельник О.В.

за участю представника позивача Рокетської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Яремчанського міського суду від 12 липня 2018 року, ухвалене у складі судді Іванова А.П. в м. Яремче, у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», звернулось до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 06 серпня 2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір укладено в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 28 лютого 2017 року утворилася заборгованість в розмірі 19 998,36 грн, з яких: 2 336,08 грн заборгованість за кредитом, 16 233,79 грн заборгованість по процентах за користування кредитом, 500 грн штраф (фіксована частина), 928,49 грн штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також судовий збір у розмірі 1 600 грн.

Заочним рішенням Яремчанського міського суду від 12 липня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору № б/н від 06 серпня 2011 року в розмірі 19 998,36 грн та 1 600 грн судових витрат по справі.

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення.

Ухвалою Яремчанського міського суду від 26 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Яремчанського міського суду від 12 липня 2018 року залишено без задоволення.

16 листопада 2021 року ОСОБА_1 на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд безпідставно не врахував його доводи, наведені в заяві про перегляд заочного рішення, про те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки особисто не отримував жодного повідомлення та жодного судового документу. Під час ознайомлення з матеріалами справи у вересні 2021 року він виявив на а.с. 48 повідомлення про нібито вручення йому поштового відправлення за адресою: АДРЕСА_1 , однак жодних відправлень він не отримував та не розписувався за їх отримання, оскільки з 2009 року проживає в м. Івано-Франківську. На підтвердження даного факту ним надано договір оренди квартири по АДРЕСА_2 та деякі квитанції про сплату комунальних послуг за вказаною адресою, проте суд дані докази до уваги не взяв. Стверджує, що оскільки його не було належним чином повідомлено про розгляд справи, то він був позбавлений можливості надати відзив на позов та навести свої заперечення, які повністю спростовують вимоги банку.

Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що долучені позивачем до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг є частиною кредитного договору, укладеного між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», та що він ознайомлений з цими Умовами та Правилами. Вказана обставина не відповідає дійсності, а тому будь-яке посилання в позовній заяві та в рішенні суду на ці Умови та Правила є неправомірним.

Також апелянт вказує, що у підписаній ним довідці про умови кредитування зазначено процентну ставку по кредитному договору 30% річних, на інший розмір процентів він не погоджувався, Умови та Правила надання банківських послуг не є частиною укладеного між ним та банком кредитного договору, а тому в розрахунку заборгованості банк неправомірно нарахував заборгованість по процентах за користування кредитом за ставкою 34,80% річних у період з 01 вересня 2014 року по 01 квітня 2015 року та за ставкою 43,20% річних у період з 01 квітня 2015 року по 28 лютого 2017 року.

Крім того апелянт зазначає, що банк пропустив строк позовної давності на звернення в суд з даним позовом, оскільки останній платіж на погашення заборгованості в сумі 350 грн був здійснений ним 01 березня 2014 року. Після зазначеної дати жодних платежів на погашення заборгованості він не здійснював. Апелянт не визнає платежі, відображені в розрахунку заборгованості, які нібито здійснені ним після 20 березня 2014 року, зокрема платіж, який здійснений 31 липня 2014 року на суму 11,11 грн, та вважає наданий банком розрахунок заборгованості неналежним доказом. Вказує, що заборгованість за кредитним договором має доводитися первинними касовими документами, зокрема виписками за картковими рахунками, однак банком такої виписки не надано. Окрім того, вказані платежі могли бути договірним списанням, яке не є визнанням ним боргу та не перериває позовної давності, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13 січня 2020 року у справі № 442/5498/16-ц. Таким чином, оскільки останній платіж по кредитному договору здійснено ним 01 березня 2014 року, а позов подано 20 березня 2017 року, то банк пропустив трирічний строк на звернення в суд з даним позовом, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

З наведених підставапелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

АТ КБ «ПриватБанк» правом на подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України не скористалося.

Апелянт в засідання апеляційного суду не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача скаргу заперечила, просила відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи позов АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неналежно виконував свої зобов`язання за кредитним договором, а тому позивач вправі вимагати повернення кредиту, сплати відсотків та інших передбачених договором платежів.

Колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що 06 серпня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 3 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

В заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 6).

До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», підписану відповідачем, у якій вказано: тип картки - MasterCardMass; тип кредитної лінії відновлювальна; пільговий період (нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01% річних) - до 55 днів (пільгова ставка діє при умові погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості); валюта рахунку UAH; базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році) UAH 2,5%; розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) 7% від заборгованості, але не менше 50 грн вартості і не більше залишку заборгованості; термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеня за невчасне погашення заборгованості; штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше, ніж на 30 днів 500 грн.+ 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту із врахуванням нарахованих і прострочених платежів і комісій (а.с. 7).

Крім того, банком надано витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року (а.с. 8-31).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 28 лютого 2017 року становить 19 998,36 грн, з яких: 2 336,08 грн заборгованість за кредитом, 16 233,79 грн заборгованість по процентах за користування кредитом, 500 грн штраф (фіксована частина), 928,49 грн штраф (процентна складова) (а.с. 4-5).

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_1 посилався на те, що банк пропустив строк позовної давності на звернення в суд з даним позовом, що є підставою для відмови в позові, однак, оскільки він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, то фізично не міг заявити про застосування позовної давності до ухвалення оскаржуваного рішення. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову з цих підстав.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи апелянта з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 березня 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» направило до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області позовну заяву про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 06 серпня 2011 року в розмірі 19 998,36 грн та судових витрат.

Згідно повідомлення адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Івано-Франківській області від 30 березня 2017 року, наданого на запит суду, ОСОБА_1 з 05 серпня 2014 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 44).

У зв`язку з наведеним, ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 травня 2017 року справу передано на розгляд до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області (а.с. 46).

Ухвалою Яремчанського міського суду від 29 березня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 04 травня 2018 року на 10 год. 40 хв. (а.с. 62).

Вищевказані ухвали направлялися відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання рекомендованими листами з повідомленнями про вручення та були отримані останнім особисто, що підтверджується долученими до матеріалів справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 48, 64).

У підготовче судове засідання, призначене на 04 травня 2018 року, відповідач не з`явився та не повідомив суд про причини неявки, у зв`язку з чим судове засідання відкладено на 13 червня 2018 року, про що відповідача повідомлено судовою повісткою, яка згідно трекінгу відстеження поштового відправлення АТ «Укрпошта» була вручена 07 травня 2018 року (а.с. 69).

Ухвалою Яремчанського міського суду від 13 червня 2018 року, постановленою за відсутності відповідача, який в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини неявки, підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 липня 2018 року на 08 год. 50 хв. (а.с. 73).

Дана ухвала суду була направлена відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримана ним особистого 15 червня 2018 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 78).

Таким чином, відповідачу було відомо про розгляд даної справи судом першої інстанції, а тому він не був позбавлений можливості поцікавитись ходом розгляду справи, з`явитися в судове засідання особисто чи забезпечити явку свого представника, або подати заяву про розгляд справи без його участі, скористатись правом подання відзиву, надати суду усі наявні докази на підтвердження своїх заперечень, якщо такі були наявні, а також заявити про застосування позовної давності.

Твердження апелянта про те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки особисто не отримував жодного повідомлення та жодного судового документу, а також не розписувався за їх отримання, спростовуються рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, в яких зазначено дату вручення, міститься відмітка про особисте одержання та вказано прізвище одержувача « ОСОБА_2 », що відповідає вимогам пунктів 99, 106 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та є належним доказом отримання апелянтом ухвал суду першої інстанції про передачу справи за підсудністю, відкриття провадження у справі та призначення підготовчого судового засідання, закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті. При цьому, наявні у матеріалах справи зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень не містять позначок «Судова повістка» або «Вручити особисто», а тому особистого підпису та прізвища одержувача на бланках повідомлень про вручення поштових відправлень в даному випадку не вимагалося.

Колегією суддів не приймається до уваги надана апелянтом на підтвердження факту проживання в м. Івано-Франківську копія договору оренди квартири по АДРЕСА_2 , оскільки вказаний договір оренди укладено 04 червня 2020 року, тобто після розгляду справи та ухвалення оскаржуваного рішення. Інших доказів того, що на час розгляду справи відповідач проживав в м. Івано-Франківську та не міг отримувати повідомлення в м. Яремче за зареєстрованим місцем проживання, про що вказано в апеляційній скарзі, матеріали справи не містять.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) зазначила, що якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції (пункти 73, 74 постанови).

Однак, в даному випадку, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, а тому підстави для вирішення апеляційним судом його заяви про застосування позовної давності відсутні.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про помилковість висновків суду першої інстанції про те, що долучені позивачем до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами 06 серпня 2011 року, а також про неправомірність нарахування банком заборгованості по процентах за користування кредитом за ставкою 34,80% річних у період з 01 вересня 2014 року по 01 квітня 2015 року та за ставкою 43,20% річних у період з 01 квітня 2015 року по 28 лютого 2017 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1 та 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В спірному випадку, у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 06 серпня 2011 року розмір процентів за користування кредитом не зазначено.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 21 листопада 2011 року по 28 лютого 2017 року.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався також на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг, які розміщені на сайті: http://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі і порядку нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг не можна розцінювати як стандартну (типову) форму, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки, відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Разом з тим, пред`являючи позов, банк на підтвердження своїх вимог, крім витягу з Умов та Правил надання батьківських послуг, також послався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» від 21 листопада 2011 року (а.с. 7), яка підписана ОСОБА_1 та визначає, зокрема, розмір процентів за користування кредитом.

Заперечень щодо особистого підписання вказаної довідки відповідачем не надано.

Відповідача було ознайомлено з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, що підтверджується його підписом на довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», згідно з якою базова процентна ставка в місяць становить 2,5% на залишок заборгованості, тобто 30% річних.

Однак, визначений позивачем розмір заборгованості по процентах за користування кредитом у сумі 16 233,79 грн суперечить умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді, оскільки, як вбачається із розрахунку заборгованості, позивачем нараховувались проценти як у передбаченому розмірі 30% річних (за період з 21 листопада 2011 року по 31 серпня 2014 року), так і у підвищеному розмірі (за період з 01 вересня 2014 року по 28 лютого 2017 року) 34,80% та 43,20%.

Таким чином, вимоги про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом підлягають частковому задоволенню, виходячи з процентної ставки 2,5% на місяць (30% річних) за період з 21 листопада 2011 року по 28 лютого 2017 року.

Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 21 листопада 2011 року по 31 серпня 2014 року за ставкою 30% річних становить 670,48 грн.

Розрахунок процентів, які підлягають стягненню за ставкою 30% річних за період з 01 вересня 2014 року по 28 лютого 2017 року здійснюється за формулою:

Т ? 30% ? Д / 360 = П, де:

Т залишок заборгованості за тілом кредиту за відповідний період;

30% процентна ставка на рік згідно довідки про умови кредитування;

Д кількість днів у відповідному місяці і році, коли мала місце заборгованість за тілом кредиту;

360 дні у році, оскільки згідно довідки про умови кредитування базова відсоткова ставка в місяць 2,5% нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році;

П проценти.

Так, як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 4-5), за період з 01 вересня 2014 року по 28 лютого 2017 року залишок заборгованості за тілом кредиту становить 2 336,08 грн; вказаний залишок заборгованості у даному періоді мав місце 912 днів. Відтак, з розрахунку 30% річних, розмір процентів, які підлягають стягненню за період з 01 вересня 2014 року по 28 лютого 2017 року становить 1 775,42 грн (2 336,08 ? 30% ? 912 / 360).

Отже, загальний розмір заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 21 листопада 2011 року по 28 лютого 2017 року, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 2 445,90 грн (670,48 + 1 775,42).

Щодо вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача штрафу (процентної складової) в розмірі 928,49 грн, то колегія суддів вважає, що така вимога також підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», сторонами погоджено сплату штрафу при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше, ніж на 30 днів 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту із врахуванням нарахованих і прострочених платежів і комісій (а.с. 7).

Враховуючи, що заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 2 336,08 грн, а по процентах за користування кредитом - 2 445,90 грн, що разом складає 4 781,98 грн, то 5% від суми заборгованості складає 239,10 грн (4 781,98 ? 5%).

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф (процентна складова) в розмірі 239,10 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заочне рішення Яремчанського міського суду від 12 липня 2018 року слід змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 06 серпня 2011 року в розмірі 5 521,08 грн, з яких 2 336,08 грн заборгованість за кредитом, 2 445,90 грн заборгованість по процентах за користування кредитом, 500 грн штраф (фіксована частина), 239,10 грн штраф (процентна складова).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 5 521,08 грн, то пропорційно розміру задоволених позовних вимог (27,61%) стягненню з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає 441,76 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Враховуючи пропорційність задоволених апеляційних вимог (72,39%) стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь апелянта ОСОБА_1 підлягає 1 737,36 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Заочне рішення Яремчанського міського суду від 12 липня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 06 серпня 2011 року та судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; жителя АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк«ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 06 серпня 2011 року в розмірі 5 521,08 грн (п`ять тисяч п`ятсот двадцять одна гривня вісім копійок), з яких 2 336,08 грн заборгованість за кредитом, 2 445,90 грн заборгованість по процентах за користування кредитом, 500 грн штраф (фіксована частина), 239,10 грн штраф (процентна складова), та 441,76 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; жителя АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 1 737,36 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 травня 2022 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Максюта І.О.

Фединяк В.Д.