Провадження №2/932/4304/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«22» липня 2022 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Цитульського В.І.

секретаря судового засідання Дубовик К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, в залі суду в м. Дніпрі справу за позовом акціонерного товариства «МЕГАБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

АТ «Мегабанк» звернулося з позовом в якому просить стягнути в свою користь з ОСОБА_1 70459,53 грн.

Стислий виклад позиції учасників.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що між сторонами укладено договір кредиту №63-015-850-2-18Г в межах якого відповідачу надано грошові кошти в сумі 46728,97 грн. В свою чергу відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 01.10.2020 становить 70459,53 грн. Зокрема, заборгованість за кредитом в сумі 43081,79 грн., 1676,82 грн. процентів за період з 01.02.2019 до 30.09.2020 та 4672,88 грн. Нарахованої, але не сплаченої комісії за первод з лютого 2019 по травень 2019 та суми штрафу 21028,04 грн..

Відповідач відзиву не подав.

Фактичні обставини встановлені судом.

Між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту від 28.08.2018 №63-015-850-2-18-Г за умовами якого: строк кредиту з 28.08.2018 по 26.08.2022; сума 46728,97 грн.; процентна ставка 15%; розмір комісійної винагороди 2,5 %; розмір щомісячного платежу 2475,11 грн.

Позивачем долучено також додатки до такого договору: обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки; графік платежів, а також заяву на отримання кредиту від 28.08.2018.

Заявою на видачу готівки підтверджується отримання кредиту в сумі 46728,97 грн.

Норми права, що застосував суд.

У відповідності до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.4 вказаної статті кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками ( по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 у справі №200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі №760/7792/14-ц.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.12.2019 у справі №524/5152/15 зробив висновок, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок, тому є нікчемними.

За висновками Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеними у постанові від 06.12.2021, справа №904/5910/20: 43. Апеляційним судом встановлено, що відповідні докази, на які посилається скаржник, не були подані до суду першої інстанції, і позивач вдався до пошуку нових доказів вже після винесення рішення у даній справі. 44. Водночас суд касаційної інстанції зауважує, що посилання скаржника на те, що лише після отримання рішення місцевого суду йому стало зрозуміло, що наданих ним доказів не достатньо, не може бути доказом неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, у розумінні ч. 3 ст. 269 ГПК України.

За висновками Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеними у постанові від 01.12.2021, справа №1.380.2019.004026: аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції було зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести скаржник). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

За висновками Верховного суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 02.12.2021, справа №361/8413/18: тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні».

Оцінка суду.

Обов`язок подання доказів лежить на сторонах, які несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій.

У даній справі відсутні обставини, зокрема що передбачені ч.2 ст.13 ЦПК України, для збору судом доказів з власної ініціативи.

Інтереси позивача у даній справі представляв адвокат.

У даній справі на позивачу лежить обов`язок довести наявність у відповідача заборгованості. Підтвердженням заборгованості можуть бути первинні документи або виписка по особовому рахунку.

Позивачем доведено укладення двох договорів кредиту та отримання коштів за договором №63-015-850-2-18-Г.

Разом із тим позивачем не надано розрахунку заборгованості та виписок по рахунках.

Відтак неможливо встановити розмір заборгованості відповідача за кредитами, розмір нарахованих процентів, правомірність заявленої неустойки.

Не зрозуміло з чого складається «заборгованість за кредитом» в сумі 43081,79 грн. в межах договору №63-015-850-2-18-Г і чи не входить до неї комісія, умови договору щодо сплати якої є нікчемними.

Враховуючи, що висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а відповідач не надав доказів для підтвердження існування заборгованості відповідача та доказів, які б дозволили безсумнівно встановити розмір такої заборгованості, позов не може бути задоволено.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «МЕГАБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні надіслати копію судового рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Строк подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 22.07.2022.

Суддя: В.І.Цитульський