ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3262/22 Справа № 205/5267/21 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" на заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2021 року по справі за позовом акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2021 року акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" (далі - АТ "Банк Кредит Дніпро") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 04 жовтня 2019 року між АТ "Банк кредит Дніпро" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №5608, відповідно до умов якого банком було надано грошові кошти в розмірі 74 400 грн. строком на 36 місяців зі сплатою процентів в розмірі 0,001% річних за строкову заборгованість та в розмірі 56% річних за строкову заборгованість та в розмірі 56% річних - за прострочену заборгованість, та зі сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредиту, що складає: з 04 жовтня 2019 року по 03 серпня 2020 року - 5% від суми кредиту, з 04 серпня 2020 року по 03 травня 2022 - 4% від суми кредиту, з 04 травня 2021 року по 03 лютого 2022 року в розмірі 3% від суми кредиту, з 04 травня 2022 року по 04 жовтня 2022 року - 1,95% від суми кредиту.

Вказували, що перед підписанням кредитного договору клієнту надавалися роз`яснення стосовно умов кредитування у вигляді паспорту споживчого кредиту від 04 жовтня 2019 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 допустив значне порушення взятих на себе зобов`язань, станом на 20 квітня 2021 року за кредитним договором №5608 від 04 жовтня 2019 року виникла заборгованість у загальному розмірі 106 321,22 грн., яка складається з: заборгованості по строковому кредиту в розмірі 50 564,78 грн.; заборгованості по простроченому кредиту в розмірі 14 391,73 грн., заборгованості по простроченим процентам в розмірі 0,71 грн., заборгованості по простроченій комісії в розмірі 41 664 грн., яку позивач просив суд першої інстанції стягнути на свою користь.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Банк Кредит Дніпро" заборгованість за кредитним договором №5608 від 04 жовтня 2019 року у загальному розмірі 65 957,22 грн., що складається із заборгованості по строковому кредиту в розмірі 50 564,78 грн.; заборгованості по простроченому кредиту в розмірі 14 391,73 грн., заборгованості по простроченим процентам в розмірі 0,71 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ "Банк Кредит Дніпро", посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, рішення в оскарженій частині ухвалив з порушенням норм матеріального права, просив вказане рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відсутність підстав для стягнення на користь банку заборгованості за комісією, зважаючи на те, що укладений між сторонами кредитний договір є споживчим, на який розповсюджуються дія Закону України "Про споживче кредитування", яким передбачено, що до витрат споживача за кредитним договором відносяться витрати, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту у вигляді комісії.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу АТ "Банк Кредит Дніпро" відповідач по справі не скористався.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі становить 106 621,22 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в оскарженій частині.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 04 жовтня 2019 року АТ "Банк Кредит Дніпро" надано на ознайомлення ОСОБА_2 паспорт споживчого кредиту "Кредит готівкою, який містив в собі інформацію, яка надається до укладення договору про споживчий кредит, та в якій визначено, що розмір кредиту готівкою складає 74 400 грн. зі строком на 36 місяців з фіксованою процентною платою 0,001% та сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредиту, яка складає: з 1 по 9 місяць - 3 720 грн., з 10 по 18 місяць - 2 976 грн., з 19 по 27 місяць - 2 232 грн., з 28 по 36 місяць - 1 450,80 грн. Реальні витрати по кредиту складають 109 227,92 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом складає 167 810,60 грн. Реальна річна процентна ставка - 133,53%, процентна ставка, що застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 56% (а.с.6).

04 жовтня 2019 року ОСОБА_2 було підписано заяву-згоду №1079136 на укладення Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб (а.с.7).

04 жовтня 2019 року між ОСОБА_2 та АТ "Банк Кредит Дніпро" було укладено кредитний договір №5608, відповідно до умов якого банком було надано грошові кошти в розмірі 74 400 грн. строком на 36 місяців зі сплатою процентів в розмірі 0,001% річних за строкову заборгованість та в розмірі 56% річних за строкову заборгованість та в розмірі 56% річних - за прострочену заборгованість, щомісячна комісія за обслуговування кредиту складає: з 04 жовтня 2019 року по 03 серпня 2020 року - 5% від суми кредиту, з 04 серпня 2020 року по 03 травня 2022 - 4% від суми кредиту, з 04 травня 2021 року по 03 лютого 2022 року в розмірі 3% від суми кредиту, з 04 травня 2022 року по 04 жовтня 2022 року - 1,95% від суми кредиту. Отримані грошові кошти підлягають зарахуванню на поточний рахунок клієнта за визначеними у договорі реквізитами (а.с.8).

Згідно виписки по особовому рахунку за період з 04 жовтня 2019 року по 20 квітня 2021 року вбачається факт реального отримання позичальником коштів, їх користування, здійснення платежів з метою погашення кредиту (а.с.11-28).

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по комісії, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення банком у кредитному договору обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредиту без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки.

Відповідно до статті 47 Закону України від 07 грудня 2000 року №2121-III «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України від 15 листопада 2016 року №1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі - Закон №1734-VIII).

Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» станом на дату укладення кредитного договору (у редакції Закону №1734-VIII) містить положення про те, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

У статті 1 Закону №1734-VIII (тут і далі - у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) наведено визначення термінів, які вживаються в цьому Законі, зокрема:

договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;

загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту (це сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит) та загальних витрат за споживчим кредитом (це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту);

споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом, що врегульовано в частині другій статті 8 Закону №1734-VIII.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.

Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі.

До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються:

1) платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит;

2) платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту.

Таким чином, Закон № 1734-VIII не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частинами першою та другою статті 12 Закону №1734-VIII у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону №1734-VIII умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Інформація, що надається кредитодавцем споживачу до укладення договору про споживчий кредит, зазначена у частині другій статті 9 Закону №1734-VIII, має містити відомості про: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ; 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо); 3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; 4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим ЦК України; 5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться; 6) реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування. Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки. Якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит; 7) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності). Споживач має бути письмово проінформований про те, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно такими особами, відповідно кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат та/або їх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача; 8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 11) порядок дострокового повернення кредиту; 12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу (частина третя статті 9 Закону №1734-VIII).

Укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб (частина перша статті 20 Закону №1734-VIII).

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 20 Закону №1734-VIII до договорів про надання додаткових чи супутніх послуг, зокрема, належить договір страхування та інші договори, що укладаються для забезпечення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит.

Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у додатку 1 до Закону №1734-VIII, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою статті 9 Закону №1734-VIII.

Стандартизована форма паспорта споживчого кредитування, наведена у додатку 1 до Закону №1734-VIII, передбачає окремий розділ про наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (пеня, штрафи, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, інші платежі), де зазначаються розмір платежу, база його розрахунку та умови його застосування, а також окремий розділ додаткової інформації (додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту): послуги нотаріуса, послуги оцінювача, послуги страховика, інше, де зазначаються необхідність отримання відповідної послуги, перелік осіб за наявності.

Згідно зі статтею 19 Закону №1734-VIII у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.

Методика розрахунку загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договорами про споживчий кредит встановлена Правилами розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженими постановою Правління НБУ від 08 червня 2017 року № 49 (далі - Правила).

Згідно з пунктом 5 Правил банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Отже, положення Закону №1734-VIII допускає, що укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб, відносить договір страхування до договорів про надання додаткових чи супутніх послуг, але вимагає, щоб відомості про це були відображені в паспорті споживчого кредитування, з яким кредитодавець має ознайомити позичальника в письмовій формі до укладення договору про споживчий кредит, при цьому інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит, має бути зазначена в такому договорі.

Колегія суддів зауважує, що кредитний договір №5608 між сторонами був укладений 04 жовтня 2019 року, кредитні кошти були отримані позичальником на споживчі потреби, що підтверджується як кредитним договором так і паспортом споживчого кредиту. Кредит було видано на споживчі потреби, отже особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Так, законодавство, що регулює порядок укладення договорів споживчого кредитування в Україні, зазнало змін в 2017 році з прийняттям Закону України «Про споживче кредитування», тобто саме з цього часу, законодавець залишив за банком можливість встановлення комісії під час укладення кредитних договорів.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачу до підписання ним кредитного договору №5608 було надано на ознайомлення паспорт споживчого кредиту в якому чітко доведено до відома позичальника суму кредиту та умови його отримання, зокрема обов`язок сплати позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредиту, яка складає: з 1 по 9 місяць - 3 720 грн., з 10 по 18 місяць - 2 976 грн., з 19 по 27 місяць - 2 232 грн., з 28 по 36 місяць - 1 450,80 грн. Визначено, що реальні витрати по кредиту складають 109 227,92 грн. та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування у 167 810,60 грн.

Отже, паспорт споживчого кредитування скріплений підписом ОСОБА_2 , підтверджує отримання ним всіх пояснень та інформації, необхідної для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї, в тому числі в разі невиконання нею зобов`язань за таким договором.

За змістом статей 6,626,627,628 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із банком, якщо дійсно вважав встановлення комісії за обслуговування кредиту несправедливою умовою, натомість позивач погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Тобто, підписавши кредитний договір, ОСОБА_2 засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1734-VIII споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

ОСОБА_2 , ознайомившись з умовами паспорта споживчого кредитування та кредитного договору, мав реальну можливість відмовитися від укладення останнього та на момент його підписання щодо спірних умов договору не заявляв, у подальшому виконував його умови та покладені на нього договірні зобов`язання, сплачуючи кредит, що свідчить про свідоме визнання позивачем умов договору, в тому числі його оспорюваних умов.

Колегія суддів наголошує, що відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за комісією, суд першої інстанції посилався на частину п`яту статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки, не діяла у зазначених редакціях станом на дату укладення кредитного договору та виникнення спірних правовідносин, оскільки текст статті 11 цього Закону був викладений у новій редакції Законом України від 15 листопада 2016 року №1734-VIII «Про споживче кредитування», що набрав чинності 10 червня 2017 року.

Посилання суду на постанову Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16 та рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011 є безпідставними, оскільки таке рішення та практика касаційного суду були сформовані за кредитними договорами, що укладалися банками із споживачами до набрання чинності Законом України від 15 листопада 2016 року №1734-VIII «Про споживче кредитування», без урахування особливостей цього Закону.

У зв`язку з чим колегія суддів доходить висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості по простроченій комісії та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Крім того, зважаючи на результат розгляду апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог, з ОСОБА_1 на користь АТ "Банк Кредит Дніпро" підлягає зміні розмір стягнутого судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції в розмірі з 1 386,86 грн до 2 270 грн., а також судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 3 405 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2021 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості по простроченій комісії скасувати та ухвалити в цій частині нове про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" заборгованість по простроченій комісії за кредитним договором №5608 від 04 жовтня 2019 року, яка станом на 20 квітня 2021 року становить 41 664 грн.

Заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2021 року в частині стягнутого розміру судового збору з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» змінити, збільшивши цей розмір з 1 386,86 грн. до 2 270 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 405 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 10 травня 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.