Справа № 463/5112/17 Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/811/2535/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: позивача ОСОБА_1 , його представника

ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Львівської міської ради, треті особи: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, Львівське комунальне підприємство «Управитель», виконавчий комітет Львівської міської ради, управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, про визнання незаконним рішення та скасування державної реєстрації нерухомого майна,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом, який в подальшому уточнили, з остаточними вимогами про: визнання незаконним рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №106 від 08.02.2019 року «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлові приміщення на АДРЕСА_1 » та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності, номер: 30583552 від 28.02.2019 року, внесеного державним реєстратором управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Дмитрів Х.В., про реєстрацію за Львівською міською радою права комунальної власності на приміщення під індексами IV, V, XII, XIII, загальною площею 27,9 кв.м., на АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що вказані приміщення є підвальними приміщеннями, мають статус допоміжних приміщень в будинку і належать усім співвласниками будинку на праві спільної сумісної власності, а тому вважають незаконним рішення виконавчого комітету Львівської міської ради про реєстрацію за територіальною громадою міста Львова в особі Львівської міської ради права комунальної власності на ці приміщення, як нежитлові.

Зокрема, зазначали, що будинок АДРЕСА_1 складається з двох квартир квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності позивачу ОСОБА_6 , та квартири АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності позивачам ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , тобто позивачі є співвласниками усіх квартир у будинку.

Вказаний будинок є двоповерховим, введений в експлуатацію у 1928 році та будувався, як вілла, для проживання однієї сім`ї, а підвальні приміщення будинку при будівництві призначалися виключно, як допоміжні, для обслуговування будинку.

Відповідно до наказу управління житлово-комунального господарства Львівської міської ради №158-Д від 29.12.2006 року, будинок АДРЕСА_1 знято з балансу Львівської міської ради і 04.01.2007 року передано по акту приймання-передачі з балансу ЛКП «№500» власникам будинку.

Однак, Львівська міська рада вважає спірні приміщення нежитловими приміщеннями, заперечуючи право власності мешканців будинку на ці приміщення, як на допоміжні підвальні приміщення.

Позивачі стверджують, що спірні приміщення будинку ніколи не були зареєстровані на праві комунальної чи державної власності, вони використовувалися як допоміжні приміщення для обслуговування будинку, у них знаходиться технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою, ключі від приміщень знаходяться у мешканців будинку, ремонтні роботи у цих приміщеннях проводяться силами та за кошти мешканців будинку.

Звертають увагу, що з моменту приватизації квартир у будинку та реєстрації цих квартир на праві приватної власності за мешканцями будинку, право комунальної власності на будинок припинилося, будинок та, відповідно, усі існуючі у ньому допоміжні приміщення, належить на праві спільної власності усім власникам квартир у будинку.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апелянт вважає, що суд не дав належної правової оцінки доводам їхньої сторони та доказам, які вони надали на підтвердження викладених в позові обставин.

На переконання апелянта, судом безпідставно не взято до уваги висновок призначеної у даній справі судової будівельно-технічної експертизи від 22.10.2019 року, яким підтверджено, що спірні підвальні приміщення відносяться до допоміжних приміщень будинку та необхідні для його безпечного обслуговування, оскільки в них проходять загальні будинкові мережі.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи повторно не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на даний час у будинку АДРЕСА_1 є дві приватизовані свого часу квартири квартира АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.03.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Осадчук І.М. (а.с.10-11 т.1), та квартири АДРЕСА_3 , яка належить на праві спільної сумісної власності позивачам ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 13.05.1996 року, виданого виконавчим комітетом Львівської міської Ради народних депутатів №Л03944, та реєстраційного посвідчення, виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 18.05.2001 року (а.с.7-8 т.1).

Згідно вказаних правовстановлюючих документів, до квартири АДРЕСА_2 належить комора в підвалі 6,0 кв.м., а до квартири АДРЕСА_3 комора в підвалі 10,0 кв.м. (а.с.7, 9 т.1)

Окрім житлових приміщень вказаних квартир, на цокольному поверсі будинку розміщені приміщення під індексами IV - площею 1,0 кв.м., V - площею 3,0 кв.м., XII - 13,4 кв.м., XIII - 10,5 кв.м., загальною площею 27,9 кв.м., які є предметом спору в даній справі.

Також на цокольному поверсі будинку знаходяться приміщення під індексами 2-1 - площею 9,3 кв.м., 2-2 - площею 11,2 кв.м., ІІІ - площею 1,2 кв.м., загальною площею 21,7 кв.м.

До приватизації квартир, будинок АДРЕСА_1 був зареєстрований на праві комунальної власності за територіальною громадою міста Львова в особі Львівської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Червоноармійської районної ради народних депутатів м. Львова №176 від 10.03.1987 року (а.с.108-110 т.1), що підтверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.08.2006 року (а.с.106 т.1).

Наказом управління житлово-комунального господарства Львівської міської ради №158-Д від 29.12.2006 року з балансу Львівської міської ради знято житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 197,6 кв.м. (а.с.12 т.1), що згідно з актом приймання-передачі будинку від 04.01.2007 року, становить виключно загальну площу двох квартир в будинку (а.с.13-14 т.1).

З матеріалів інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_4 встановлено, що будинок дійсно був введений в експлуатацію 1928 році, однак, його інвентаризація проводилась з 1946 року.

При цьому, обидва будинки ( АДРЕСА_5 ) мали у своєму складі по чотири житлові квартири: дві чотирикімнатні квартири знаходились, відповідно, на першому та другому поверхах, такі в будинку АДРЕСА_1 на даний час належать позивачам, як зазначено вище, і дві однокімнатні квартири, що складались із житлової кімнати, кухні та туалету і знаходились, відповідно, у півпідвальному (цокольному) поверсі.

Зокрема, у будинку АДРЕСА_1 це приміщення квартири АДРЕСА_6 (складалось із житлової кімнати 1-2 площею 13,30 кв.м., кухні 1-1 площею 10,40 кв.м. та туалету ІV площею 1,10 кв.м.), яке є предметом спору у даній справі, що підтверджується довідкою Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №3420 від 26.09.2017 року (а.с.116 т.1), згідно з якою, нежитлові приміщення IV (1,0 кв.м.), ХІІ (13,4 кв.м.), ХІІІ (10,5 кв.м.), загальною площею 27,9 кв.м., це колишні приміщення під індексами IV (1,1 кв.м.), 1-1 (10,4 кв.м.), 1-2 (13,3 кв.м.), загальною площею 24,8 кв.м.; та приміщення квартири АДРЕСА_7 (складалось із житлової кімнати 2-2 площею 10,30 кв.м., кухні 2-1 площею 8,30 кв.м. та туалету ІІІ площею 1,20 кв.м.), яке в подальшому набуло статусу нежитлового приміщення, загальною площею 21,7 кв.м., та за ініціативи позивача ОСОБА_1 було предметом оренди за договором №Л-4850-6 від 21.11.2006 року (а.с.102-103 т.1), укладеним між власником нежитлових приміщень, в особі управління комунального майна Львівської міської ради, та ОСОБА_1 , як власником квартири АДРЕСА_3 у вказаному будинку, й в подальшому (згідно довідки ЛКП «№500» №58 від 22.02.2018 року (а.с.172 т.1)) на підставі акту прийому-передачі №347 від 18.12.2013 року було здане останнім в ЛКП «№500» та передано до управління комунального майна Львівської міської ради, як вільне.

При цьому, відомості про спірні приміщення, як житлові, що становили квартиру АДРЕСА_8 , містяться у матеріалах інвентаризаційної справи за результатами інвентаризації нерухомого майна за 1949 рік (аркуші 44-46), 1977 рік (аркуш 84), 1977, 1985 рік (аркуші 87-89), 1981 рік (аркуші 92-93).

Таким чином, спірні приміщення протягом тривалого часу, з початку проведення інвентаризації будинку, мали статус саме житлових приміщень, у зв`язку з чим, були самостійним об`єктом нерухомого майна.

Відомості про дату, з якої вказані приміщення втратили статус житлових, у матеріалах інвентаризаційної справи на будинок відсутні.

Разом з тим, відповідно до договору оренди №Л-5096-7 від 09.03.2007 року (а.с.104-105 т.1), укладеним між власником приміщень, в особі управління комунального власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, та ЛКП «№500», приміщення колишньої квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 24,8 кв.м. (1-2 площею 13,30 кв.м., 1-1 площею 10,40 кв.м. та ІV площею 1,10 кв.м.), як нежитлові, в цілому (а не в частині, як зазначає сторона позивачів у заявах по суті спору), були об`єктом оренди ЛКП «№500», з цільовим призначенням для підсобних потреб двірників без права передачі в суборенду та зміни цільового призначення.

Окрім того, сам позивач ОСОБА_5 звертався до суду з позовом (справа №1309/8269/12) про визнання за ним права власності на спірні приміщення, як на нежитлові приміщення, площею 27,9 кв.м (індекси приміщень IV, V, XII, XIII), що додатково підтверджує статус цих приміщень, як нежитлових, а не допоміжних.

Таким чином, спірні приміщення тривалий час, протягом десятків років мали статус житлових приміщень, після чого такі використовувались, як нежитлові та були об`єктом оренди, а відтак, мали правовий статус самостійного об`єкта нерухомого майна і не були допоміжними.

У зв`язку з цим, суд обгрунтовано не взяв до уваги висновок проведеної у даній справі експертизи, згідно з яким, спірні приміщення є допоміжними, оскільки відповідно до статті 76 ЦПК України, висновок експерта є одним із доказів, якому суд надає оцінку у сукупності з іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні (стаття 89 ЦПК).

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність заявлених позивачами вимог, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного спору і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 22 липня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич