КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 758/9691/20 Головуючий у суді першої інстанції: Гребенюк В.В.
Номер провадження: 22-ц/824/3293/2022 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Коцюрби О.П.

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Цимейко Ганни Олегівни - представника ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 серпня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», позивач, банк) звернулось до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, позичальник, боржник) про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13 червня 2017 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами вказаного договору, позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві, відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги про погашення заборгованості не реагував, унаслідок чого, станом на 19 травня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 104 165,09 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 77 878,90 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 26 286,19 грн.

Ураховуючи викладене, позивач - АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором, станом на 19 травня 2020 року у розмірі 104 165,09 грн. та судові витрати.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 03 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за тілом кредиту у розмірі 77 878,90 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () судовий збір у розмірі 1 571,56 грн.

У задоволенні клопотання представника відповідача про стягнення витрат на правову допомогу - відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представник відповідача - адвокат Цимейко Г.О. подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення суду є необгрунтованим та незаконним.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки твердженням відповідача щодо розбіжностей у поданих позивачем доказів на підтвердження факту укладення кредитного договору, з яких вбачається, що анкета-заява датована 13 червня 2017 року, відповідно до довідки банку кредитна картка № НОМЕР_1 видана відповідачу 14 травня 2017 року, а старт карткового рахунку відбувся 11 листопада 2018 року.

Вказала на те, що ухвалюючи рішення в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 77 878,90 грн., суд першої інстанції належним чином не дослідив подані учасниками справи докази, не взяв до уваги, що відповідачу був встановлений кредитний ліміт у розмірі 50 000,00 грн. Із наданої банком виписки по рахунку вбачається, що станом на 10 квітня 2019 року баланс на картці складав мінус 49 623,36 грн. Тобто, після цієї дати, відповідач не міг користуватись кредитними коштами, який за встановленим лімітом становив 50 000,00 грн. Водночас, після 10 квітня 2019 року банком здійснювались відрахування з кредитної картки самостійно, як регулярне списання платежу за договором, у тому числі відсотків за користування кредитним лімітом, комісії за обслуговування, тобто автоматичне списання тих платежів, які не можуть відноситись до тіла кредиту та без дозволу відповідача.

До того ж, зазначаючи про те, що перевищення розміру тіла кредиту над розміром кредитного ліміту відбулось внаслідок того, що відповідач нібито скористався сервісом «Миттєва розстрочка», позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт використання відповідачем вказаного сервісу.

В частині витрат на правову допомогу зазначила про те, що суду першої інстанції були надані усі необхідні докази понесених відповідачем витрат на правову допомогу: договір, квитанції про сплату гонорару та опис робіт, виконаних адвокатом, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні витрат на правову допомогу з підстав ненадання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, детального опису робіт вважає безпідставним.

Також, в апеляційній скарзі представник відповідача зазначила про попередній розрахунок суми судових витрат, які планує понести відповідач в суді апеляційної інстанції у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 153,00 грн. та 5 000,00 грн. - витрати на правову допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, посилаючись на те, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, та суперечать чинному законодавству.

Вважає, що суд першої інстанції, встановивши під час судового розгляду справи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку кредиторові не повернуті, дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитом у розмірі 77 878,90 грн.

В частині витрат на правову допомогу зазначив про те, що представником відповідача не надано доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, акти наданих послуг, акти виконаних робіт, а тому неможливо встановити, що саме сума 10 000,00 грн. буде співмірною до виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача про стягнення витрат на правову допомогу вважає законним.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Коцюрби О.П., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 13 червня 2017 року між банком ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 25).

Позичальнику видана платіжна картка для авторизації із встановленим кредитним лімітом у розмірі 10 000,00 грн., зі збільшенням кредитного ліміту до 50 000,00 грн. (а.с. 23).

В анкеті-заяві зазначено, що позичальник згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування основними умовами обслуговуваннями і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами.

На підтвердження обставин приєднання позичальника ОСОБА_1 до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що викладені на банківському сайті, позивачем до матеріалів позовної заяви долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна COLD» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.26, 27-75).

Доказів ознайомлення позичальника ОСОБА_1 з тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовами і Правилами надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», з якими він погодився при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, позивачем не надано та відповідачем під час судового розгляду справи дані обставини не визнані.

У зв`язку з порушенням позичальником строків повернення грошових коштів, що встановлені договором та виникненням заборгованості, кредитор - 28 серпня 2020 року звернувся до суду, пред?явивши вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором в сумі 104 165,09 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 77 878,90 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 26 286,19 грн.

Надаючи юридичну оцінку правовідносинам сторін, судом першої інстанції встановлено, що за умовами укладеного сторонами договору у вигляді анкети-заяви від 13 червня 2017 року банк надав ОСОБА_1 суму кредиту, останній отримав грошові кошти та користувався ними. Із розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання з повернення суми позики у повному обсязі не виконав, станом на 19 травня 2020 року за позичальником обліковується заборгованість за тілом кредиту в сумі 77 878,90 грн.

Разом з тим, матеріали справи не містять та позивачем не підтверджено, що надані позивачем Тарифи та Умови і Правила надання банківських послуг відповідач розумів, що він ознайомився і погодився з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення, зокрема, процентів за користування кредитом, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), а тому, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, що підтверджено правовою позиціє Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року №342/180/17 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Відмовляючи в задоволенні складової вимоги заборгованості в частині нарахованих процентів за користування кредитом - 26 286,19 грн., суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що правовий аналіз умов договору сторін та зміст правових норм не дає підстав для висновку про застосування до спірних правовідносин частини першої статті 634 ЦК України (договір приєднання), оскільки при укладенні договору з ОСОБА_1 , банк - АТ КБ «ПриватБанк» належним чином не повідомив споживача про умови кредитування, зокрема, щодо розміру і порядку нарахування процентів за користування кредитом, а тому вимога позивача у відповідній частині є безпідставною та задоволенню не підлягає.

В цій частині відмовлених вимог, рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується.

Задовольняючи позов АТ КБ «ПриватБанк» в частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості за зобов`язанням з повернення суми позики у розмірі 77 878,90 грн., суд першої інстанції виходив із того, що у порушення умов кредитного договору, позичальник - ОСОБА_1 фактично отримані та використанні кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернув, чим порушив права кредитора, а тому позовні вимоги в цій частині є доведеними та підлягають задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні клопотання представника відповідача про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що представником відповідача не надано доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, детального опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, акти наданих послуг, акти виконаних робіт, а тому неможливо встановити, що саме сума 10 000 грн. буде співмірною до виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Доводи і вимоги апеляційної скарги відповідача стосуються оскарження рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з повернення суми позики у розмірі 77 878,90 грн., та в частині відмови у стягненні судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката Цимейко Ганни Олегівни, а тому рішення суду першої інстанції переглядається судом апеляційної інстанції лише в цій частині вимог.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимоги апеляційної скарги відповідача, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ст. 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України).

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Надаючи оцінку доказам, що наявні в матеріалах справи, колегію суддів апеляційного суду встановлено, що анкета - заява від 13 червня 2017 року, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, виписка про здійснення операцій та розрахунок заборгованості вказують на те, що між учасниками справи виникли договірні кредитні правовідносин, за умовами яких, банк видав позичальнику платіжну картку № НОМЕР_1 для авторизації із встановленим кредитним лімітом у розмірі 10 000,00 грн., зі збільшенням кредитного ліміту до 50 000,00 грн., а останній отримав грошові кошти на платіжну картку та користувався ними.

Обставини укладення договору на зазначених умовах та отримання кредиту в сумі 50 000,00 грн. не заперечував в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 (а.с. 102-104).

Водночас, укладений сторонами кредитний договір у вигляді анкети-заяви б/н від 13 червня 2017 року у сукупності з іншими доказами не вказує на те, що умови договору містять домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та комісії за обслуговування, а тому такий договір не може бути підставою для покладення на позичальника ОСОБА_1 цивільно-правової відповідальності за невиконання позичальником умов кредитного договору в частині сплати процентів за користування кредитними коштами та комісії за обслуговування.

Перевіряючи розмір, складові та період заборгованості в частині заявленої позивачем вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 77 878,90 грн., колегією суддів апеляційного суду встановлено, що за умовами укладеного договору позичальник зобов`язується повернути кредитору позику в межах виданого кредитного ліміту в сумі 50 000,00 грн., що обліковуються на кредитній картці № НОМЕР_1 .

Також із виписки з особового рахунку клієнта (відповідача у справі) вбачається, що 11 березня 2019 року банком поповнено картковий рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 14 441,77 грн. за договором № 4949 PARTPAY5 та 10 квітня 2019 року у розмірі 8 000,00 грн. за договором № 4834 PARTPAY5.

Деталі операцій зазначеної платіжної картки, а також розрахунок заборгованості вказують на те, що в межах строку кредитування за період з 01 вересня 2017 року по 19 травня 2020 року, позичальник користувався кредитним лімітом у розмірі 50 000,00 грн. і зарахованими банком на картковий рахунок позичальника грошовими коштами в сумі 22 441,77 грн. (14 441,77 грн. + 8 000,00 грн.), та здійснював часткове виконання своїх кредитних зобов`язань щодо повернення цих коштів.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що за вказаний період із загальної суми внесених позичальником платежів на виконання зобов`язання, кредитором списана сума 42 983,46 грн. в рахунок погашення процентів за користування кредитом та комісії за обслуговування.

Разом з тим, як свідчать встановлені судом фактичні обставин справи, умови договору, укладеного між сторонами 13 червня 2017 року шляхом підписання заяви-анкети, не містять домовленості сторін щодо порядку і розміру сплати процентів за користування кредитом, а також комісії за обслуговування, а тому списання банком в рахунок погашення цих платежів суми 42 983,46 грн. є безпідставним.

Відповідно, внесені позичальником на виконання зобов`язання платежі, що безпідставно зараховані (списані) банком в рахунок сплати (погашення) процентів за користування кредитом, а також комісії за обслуговування підлягають перерозподілу на погашення заборгованості з повернення суми позики.

Отже, залишок боргу за тілом кредиту, що обліковується за позичальником - ОСОБА_1 становить розмір 34 895,44 грн. (77 878,90 грн. - 42 983,46 грн.), який відповідачем не спростовано.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Частиною 1 ст. 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Оскільки за умовами укладеного сторонами кредитного договору строк повернення кредиту (користування ним) не встановлено, тому відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суми боргу кредитору.

З урахуванням змісту зазначених норм матеріального права та встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що у порушення умов договору, позичальник - ОСОБА_1 фактично отримані та використанні кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернув, чим порушив права кредитора.

За проведеними обчисленнями в рамках укладеного сторонами кредитного договору від 13 червня 2017 року, борг за тілом кредиту складає розмір - 34 895,44 грн. Заборгованість в частині залишку боргу за тілом кредиту у розмір 34 895,44 грн., періоди її виникнення, що обліковується за позичальником - ОСОБА_1 підтверджується зібраними та дослідженими доказами у справі. Доказів погашення заборгованості за цією складовою боргу, відповідачем - ОСОБА_1 не надано та матеріали справи не містять.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, та задовольняючи вимогу позивача в частині заборгованості за тілом кредиту у повному обсязі, не врахував, що у банка відсутні правові підстави нараховувати проценти за користування кредитом, а також комісію за обслуговування, а тому, списана банком в рахунок погашення цих платежів сума 42 983,46 грн. безпідставно віднесена позивачем до загального розміру заборгованості за тілом кредиту.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру суми боргу, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк», шляхом зменшення суми боргу з 77 878,90 грн. до 34 895,44 грн.

На підставі п. 13 ст. 141 ЦПК України, в цій частині вимог підлягає зміні і розподіл судових витрат, що складається із судового збору, який у пропорційному розмірі до задоволених вимог (44,81%) у розмірі 704,22 грн. слід покласти на відповідача - ОСОБА_1 .

В частині відмовлених вимог щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі - 26 286,19 грн., рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини рішення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги представника відповідача в частині відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката Цимейко Ганни Олегівни в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Під час ухвалення рішення, суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати (ст.. 264 ЦПК України).

Вирішуючи це питання, суд застосовує положення ст. 141 ЦПК України, визначає склад та розмір судових витрат у справі, проводить відповідні обчислення, з наведенням розрахунку такого розподілу між сторонами у мотивувальній частині судового рішення.

Проте, зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Ураховуючи, що судом першої інстанції допущені порушення процесуальних норм права, оскільки оскаржуване рішення не містить обґрунтованого висновку про розподіл судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката Цимейко Ганни Олегівни в суді першої інстанції, а також оцінку наданих відповідачем доказів на підтвердження вказаних витрат, судове рішення в цій частині підлягають скасуванню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що представником відповідача - адвокатом Цимейко Ганною Олегівною до закінчення судових дебатів у справі в суді першої інстанції подано розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, які відповідач ОСОБА_1 поніс, у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, із долученням договору про надання правової допомоги № 35 від 23 лютого 2021 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Столична правова група» та ОСОБА_1 , з детальним описом та обсягом наданих послуг правничої допомоги на загальну вартість 10 000,00 грн., платіжні документи про оплату ОСОБА_1 адвокатських послуг за договором про надання правничої допомоги № 35 від 23 лютого 2021 року в сумі 10 000,00 грн. (а.с. 105, 106-107, 128-129, 130).

Досліджуючи надані відповідачем письмові докази, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що за умовами укладеного договору про надання правової допомоги № 35 від 23 лютого 2021 року, Адвокатське об`єднання «Столична правова група» як виконавець бере на себе зобов`язання захищати права, свободи та представляти законні інтереси клієнта ОСОБА_1 , надавати йому іншу юридичну допомогу під час розгляду судом першої інстанції справи про стягнення заборгованості.

Захист та представництво інтересів клієнта ОСОБА_1 здійснюється адвокатом Адвокатського об`єднання - Цимейко Ганною Олегівною.

Умовами договору про надання правової допомоги передбачено, що гонорар визначається за домовленістю сторін та складається із суми усіх оплачених рахунків.

Згідно опису наданих послуг, включаючи консультацію у розмірі 1 000,00 грн., вивчення матеріалів справи, підготовка відзиву - 3 000,00 грн., підготовка заперечень - 2 000,00 грн., участь в судових засіданнях (всього 2 засідання) - 2 000,00 грн., вартість послуг адвоката складає загальний розмір 10 000,00 грн., яку відповідач просив стягнути з позивача (а.с. 128-129).

Заперечуючи проти компенсації відповідачеві витрат на правову допомогу, представник позивача вважає, що відповідачем не надано належних доказів щодо заявлених витрат (а.с. 113-119).

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Перевіряючи розмір витрат на надану позивачу професійну правничу допомогу адвокатом Цимейко Ганною Олегівною в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Визначаючи розмір витрат на надану позивачу професійну правничу допомогу адвокатом Цимейко Ганною Олегівною, та розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі, колегією суддів апеляційного суду враховується складність справи, час, витрачений адвокатом Цимейко Ганною Олегівною на виконання робіт та участь адвоката в судовому засіданні Подільського районного суду міста Києва 30 березня 2021, яке тривало 0,04 хвилин (а.с. 124), 03 серпня 2021 року, яке тривало 0,14 хвилин (а.с. 147).

Враховуючи складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом Цимейко Ганною Олегівною на виконання відповідних робіт (надання послуг) в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність зменшення розміру суми, що підлягає сплаті відповідачу в порядку компенсації витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу адвокатом Цимейко Ганною Олегівною з 10 000,00 грн. до 3 000,00 грн.

Ураховуючи наведені положення процесуального законодавства та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання адвокатом Цимейко Ганною Олегівною професійної правничої допомоги у цій справі в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої в частині вирішення питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про стягнення з позивача АТ Комерційний банк «ПриватБанк» на користь відповідача - ОСОБА_1 3000,00 грн. витрат, понесених на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

Вирішуючи питання розподілу судових, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що відповідно до частиною 4 статті 6 Закону «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги в частині оспорюваної суми підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2 357,34 грн.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові на позивача (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги відповідача за результатом перегляду справи в суді апеляційної інстанції задоволено частково (55,19%), тому сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги про перегляд судового рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 серпня 2021 року у пропорційному розмірі до задоволених вимог апеляційної скарги, що складає розмір 1 301,01 грн., слід покласти на позивача.

Як передбачено ч. 10 ст. 141 ЦПК України у випадку покладення судових витрат на обидві сторони суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

При застосуванні положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду враховує, що при розподілі судових витрат на позивача покладено більшу суму судових витрат, а тому до стягнення з позивача на користь відповідача підлягає різниця судових витрат (судового збору) у розмірі 596,79 грн. (1 301,01 грн. - 704,22 грн.), зі звільненням сторін у справі від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Цимейко Ганни Олегівни - представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 серпня 2021 року в частині вирішення вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту змінити, зменшивши суми заборгованості з 77 878,90 грн. до 34 895,44 грн.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 серпня 2021 року в частині розподілу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 3000,00 грн. у рахунок оплати судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, за представництво в суді першої інстанції.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) у рахунок оплати судового збору 596,79 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар