КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Калініченко О.Б.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8310/2022
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей,

встановив:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому просила: розірвати шлюб, укладений між сторонами, та стягнути аліменти на утримання малолітніх дітей в твердій грошовій суми по 5000 грн на кожну, щомісячно з моменту звернення до суду з позовом та до досягнення ними повноліття.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що сторони перебувають у шлюбі з квітня 2014 року, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 донька - ОСОБА_4 .

Однак, відносини стали погіршуватися, наразі кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. Між ними відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, у зв`язку з чим подальше збереження сім`ї позивач вважає неможливим.

Крім того, позивачка також посилалась на те, що відповідач не надає постійної допомоги з дітьми, не цікавиться їх розвитком, потребами та інтересами. Матеріальна допомога також має непостійний характер. Діти перебувають на утриманні матері, між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей.

Позивачка зазначала, що аліменти у загальному розмірі 10 000 грн на обох дітей будуть достатніми для можливості забезпечення їх необхідними речами, оскільки, враховуючи розмір заробітної плати відповідача, стан здоров`я дітей та розмір прожиткового мінімуму на кожну дитину, останній є недостатнім для утримання двох дітей.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 24 квітня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 599, розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі, яка щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше, в розмірі 7000 грн щомісячно, починаючи з 01 грудня 2020 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року скасувати в частині стягнення аліментів з 01 грудня 2020 року по 08 вересня 2021 року, змінити рішення в частині стягнення аліментів на дітей, за яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі, яка щорічно підлягає індексації відповідно до закону, в розмірі 7000 грн щомісячно, починаючи з 08 вересня 2021 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

У апеляційній скарзі посилається на те, що з грудня 2020 року по вересень 2021 року систематично надавав позивачці матеріальну допомогу на утримання дітей, здійснюючи грошові перекази на банківську картку позивачки, тому вважає, що підстави для стягнення аліментів за вказаний період були відсутні.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу сторонами не оскаржується, а тому апеляційному перегляду, в силу вимог ст. 367 ЦПК України, не підлягає.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 у встановленому порядку не надходив.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову (в оскаржуваній частині рішення) є стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 7000 грн щомісячно.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 24 квітня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , та доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ).

Також судом першої інстанції встановлено, що діти проживають разом з матір`ю (позивачем), відповідачем зазначені обставини не оспорювалися.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (до ст. 180 СК України).

За приписами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків.

Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей щомісячно у розмірі 7000 грн і до досягнення старшою дитиною повноліття.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 заперечує тільки щодо стягнення з нього аліментів за період з 01 грудня 2020 року (дата звернення з позовом) по 08 вересня 2021 року (дата ухвалення судового рішення). Апелянт вказує, що протягом цього періоду часу систематично надавав позивачці матеріальну допомогу на утримання дітей, здійснюючи грошові перекази на банківську картку позивачки з цільовим призначенням - на утримання дітей.

Разом з цим, частиною 1 ст. 191 СК України чітко визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не можуть бути враховані колегією суддів, оскільки суперечать вимогам чинної норми матеріального права, що регулює спірні відносини. При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що таке перерахування грошових коштів на утримання дітей може розцінюватись як добровільне виконання ОСОБА_1 рішення суду про стягнення аліментів за певний період.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.І. Савченко