Справа № 450/5509/21 Провадження № 2/450/704/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"20" липня 2022 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Кукси Д.А.

секретаря судового засідання Оленич О.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовною заявою представника позивача адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про (предмет спору) відшкодування моральної шкоди, -

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): представник позивачки ОСОБА_2 , адвокат Ієговська А.О., звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. 10.02.2018 року близько 18.35 год. у с.Малечковичі, Пустомитівського району Львівської області, відбулася дорожньо-транспортна пригода, у якій водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Кримінальне провадження за фактом даного ДТП було закрито постановою від 25.03.2021 року у зв`язку з відсутністю складу злочину. Причиною смерті ОСОБА_4 були тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження та перебувають в прямому причинному зв`язку із смертю. Внаслідок смерті ОСОБА_4 в результаті ДТП матері загиблого було завдано моральну шкоду, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. Зазначає, що відсутність вини ОСОБА_3 та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати шкоду потерпілим, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Внаслідок ДТП загинув син позивачки, який був опорою та підтримкою в її житті, підтримував її як морально, так і матеріально; повернення до звичного ритму життя є неможливим, а нормалізація потребуватиме надзвичайно великих зусиль, часу та грошей. Позивачка постійно думає про сина, не може змиритися, що його вже немає, не зважаючи на те, що вже минув певний час. Позивач втратила сон, що погіршилося на стані її здоров`я. Після смерті сина погіршився і матеріальний її стан, адже загиблий фінансово підтримував та допомагав матері, що в результаті призводить до депресивного стану. Пенсія в розмірі 1709,71 грн., яку отримує мати загиблого, є мінімальною та її вистачає на придбання частини необхідних продуктів харчування та ліки. Незважаючи на те, що син не був офіційно працевлаштованим, він мав постійний та стабільний заробіток, оскільки працював різноробочим на будові, мав змогу допомагати матері як матеріально, так і фізично, в побуті та у домашньому господарстві, працював на городі, обробляв та вирощував сільськогосподарську продукцію для власного вжитку. Враховуючи похилий вік позивача - 80 років, всю фізичну роботу виконував загиблий син, що давало змогу забезпечити сім`ю власно вирощеними сільськогосподарськими продуктами харчування на цілий рік. Після смерті сина позивач не має фізичної можливості вести господарство, обробляти земельну ділянку, вирощувати та збирати необхідну продукцію для свого існування. Все це призводить до великих страждань. Величину моральної шкоди позивач оцінює у 172338,00 грн. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в АТ «СГ «ТАС» згідно договору №АК/9766572 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 01.04.2019 року до страховика була подана заява про виплату страхового відшкодування пов`язаного із заподіянням моральної шкоди в розмірі 22338 грн. На дату позовної заяви страховик не прийняв рішення про виплату чи/або відмову у виплаті страхового відшкодування по вищевказаному страховому випадку. Однак розмір страхового відшкодування моральної шкоди не є співрозмірним із фактичним розміром заподіяної моральної шкоди позивачу. А тому просить стягнути з відповідача 150000,00 грн. моральної шкоди. 30.11.2021 року позивач уклала з АО «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» договір про надання професійної правничої допомоги. Зазначає, що орієнтовний розмір судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, які позивач очікує понести, становить 30000,00 грн. Докази сплати судових витрат будуть подані суду протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Заставний Р.А., заявлені позовні вимоги підтримав, просить такі задоволити з підстав, викладених у позовній заяві.

Позиція відповідача: відповідач в судове засідання не з`явився, хоч був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

У встановлений строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України без поважних причин та, виходячи із принципу змагальності цивільного судочинства (ст. 12 ЦПК України ), тим самим фактично відмовилися від захисту своїх прав в суді.

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 280 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за наявними у матеріалах справи доказами та ухвалення заочного рішення, відповідно до ст. 282 ЦПК України.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

24.12.2021 року запит щодо доступу до персональних даних; 24.12.2021 року ухвала суду про відкриття провадження; 18.01.2022 року відповідь на запит; 02.02.2022 року клопотання представника позивача про закінчення підготовчого провадження за відсутності сторони позивача; 15.02.2022 року ухвала про відкладення підготовчого судового засідання; 23.03.2022 року ухвала про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду; 04.05.2022 року клопотання представника позивача про участь у справі в режимі відеоконференції; 10.05.2022 року ухвала судового засідання; 15.06.2022 року ухвала судового засідання.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦПК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Позивач ОСОБА_2 була матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 31.03.1962 року.

Судом встановлено що 10.02.2018 року близько 18 год. 35 хв. на перехресті вулиць Чайковського-Центральна у с.Малечковичі, Пустомитівського району Львівської області, автомобіль марки «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних травм помер на місці пригоди, а транспортний засіб зазнав технічних пошкоджень.

Постановою старшого слідчого ВРЗуСТ СУ ГУ НП у Львівській області від 25.03.2021 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000117 від 11.02.2018 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

З матеріалів цивільної справи, зокрема, висновку експерта №31/20188 від 12.03.2018 року КЗ ЛОР Львівське обласне бюро судово - медичної експертизи, встановлено, що причиною смерті ОСОБА_4 стала травма грудної клітки з множинними двосторонніми переломами ребер, розривом аорти та правої легені, що привело до гострої внутрішньої крововтрати. Виявлені тілесні ушкодження, мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, перебувають в прямому причинному зв`язку зі смертю. При судово- токсикологічній експертизі крові ОСОБА_4 виявлено етиловий спирт в кількості 2,82 %о проміле.

Як зазначається у вищевказаній постанові слідчого від 25.03.2021 року, була призначена та проведена судова автотехнічна експертиза дослідження технічного стану ТЗ, з висновку якої №1/324 від 15.03.2018 вбачається, що робоча гальмівна, система зовнішнього освітлення та рульова системи автомобіля марки «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходились в справному стані.

Крім того, була призначена та проведена судова транспортно- трасологічна експертиза, з висновку якої №1/323 від 16.03.2018 вбачається, що наїзд автомобіля марки «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_4 відбувся на правій смузі руху відносно напрямку до траси «Львів-Пустомити», на ділянці, що передує зафіксованому трупу ОСОБА_4 .

В подальшому, на місці пригоди було проведено слідчий експеримент з водієм ОСОБА_3 , з метою встановлення траєкторії руху автомобіля до наїзду на пішохода, видимості пішохода з робочого місця водія та інших відомостей.

За результатами проведених слідчих дій та зібраних вихідних даних, була призначена та проведена судова автотехнічна експертиза дослідження механізму розвитку та обставин ДТП. З висновку експерта №257/258 від 23.02.2021 року вбачається, що у заданій дорожній ситуації причиною ДТП, з технічної точки зору, була та обставина, що пішохід ОСОБА_4 лежав на проїзній частині та на смузі руху автомобіля марки «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 на такій віддалі до останнього, яка була недостатньою для уникнення наїзду.

Враховуючи те, що об`єктивна видимість пішохода ОСОБА_4 з робочого місця водія автомобіля марки «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 настала на такій віддалі, яка вже була недостатньою для уникнення наїзду, орган досудового розслідування прийшов до висновку, що у діях водія ОСОБА_3 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та кримінальне провадження підлягає закриттю.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача.

Відповідно до ч. 2ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як зазначено в п. 3 Постанови від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє стверджувати, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що сам по собі факт ДТП є психотравмуючою подією для людини, безумовних моральних страждань зазнає людина і при неможливості вести звичний спосіб життя через пошкодження свого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Відповідно до висновку експерта 31/2018 від 12.03.2018 року, смерть ОСОБА_4 , 1962 р.н., настала ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок тупої травми грудної клітки з множинними двосторонніми переломами ребер, розривом аорти та правої легені, що призвело до гострої внутрішньої крововтрати. Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень слід вважати, що потерпілий в момент наїзду колесами транспортного засобу знаходився правою стороною тіла до травмуючого чинника в горизонтальному або близькому до нього положенні. Всі виявлені тілесні ушкодження утворились одночасно і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа виявлено етиловий спирт в кількості 2,82 проміле, що у живих осіб відповідає важкому ступеню алкогольного сп`яніння. Всі наявні тілесні ушкодження пов`язані з вказаною ДТП та настанням смерті.

Згідно довідки Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №907 від 05.04.2019 року, ОСОБА_2 перебувала на утриманні сина ОСОБА_4 до дня його смерті.

Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №1171 від 04.05.2018 року, ОСОБА_2 отримує пенсію за віком розмір якої складав у лютому-квітні 2017 року 1477,15 грн., травень - вересень 2017 року - 1542,15 грн., жовтень-грудень 2017 року - 1709,71 грн., січень-лютий 2018 року - 1746,91 грн.

Судом встановлено, що позивачу були спричинені моральні страждання, яких вона зазнала внаслідок смерті сина, перенесені нею моральні переживання продовжують тривати і по даний час та виникли пов`язані з цим істотні вимушені зміни у її життєвих стосунках.

Однак, враховуючи, обставини, за яких виникла дана дорожньо - транспортна пригода, наявні в матеріалах справи докази та встановлені під час розгляду справи факти, розмір заявленої позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 150000,00 суд вважає таким, що оцінений суб`єктивно і є завищеним.

Таким чином, встановивши, що внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки заподіяно смерть сина позивача, чим завдано їй моральної шкоди, виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн., що на думку суду є співмірним з діям та виною відповідача, а також відповідає характеру та обсягу перенесених позивачем моральних страждань.

У відповідності до вимог ст.76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли підтвердження під час судового розгляду справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 22 , 23, 1167, 1168, 1187, 1188, 1193, 1194 ЦК України, суд,-

ухвалив:

позовні вимоги представника позивача, адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 908 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 29.07.2022 року.

СуддяД. А. Кукса