Справа № 201/3250/21
Провадження № 2/201/231/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Алпенідзе К.Т.

за участю позивачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

за участю представника позивачів - адвоката Гніденко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в особі законного представника ОСОБА_4 (третя особа - Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради) про встановлення факту припинення родинних відносин, встановлення факту відсутності укладеного між сторонами чинного договору про безоплатне користування житловою квартирою, встановлення факту відсутності укладеного між сторонами чинного договору найму, припинення права користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з 01.04.2021р. перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в особі законного представника ОСОБА_4 , третя особа - Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради, про встановлення факту припинення родинних відносин, встановлення факту відсутності укладеного між сторонами чинного договору про безоплатне користування житловою квартирою, встановлення факту відсутності укладеного між сторонами чинного договору найму, припинення права користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Після усунення недоліків поданого позову 21.04.2021р. ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 29.04.2021р. було відкрито провадження по справі та розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання (а.с. № 118 т. № 1).

В обґрунтування позовних вимог представник усіх трьох позивачів - адвокат Гніденко О.М. (діє на підставі ордерів від 22.03.2021р. - а.с. № 80, 84, 88 т. № 1) посилалася на те, що ОСОБА_2 почав спільно проживати без укладення шлюбу з ОСОБА_4 з 2012р. в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Після народження у 2015р. у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 спільної доньки ОСОБА_8 , власники квартири надали згоду на реєстрацію місця проживання в їхній квартирі ОСОБА_4 та новонародженої доньки ОСОБА_8 . Через деякий час в даній квартирі були ще зареєстровані ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . З цього моменту між власниками квартири та відповідачами почали виникати конфлікти, які призвели до виселення із власної квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У зв`язку із припиненням між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 родинних відносин, відсутністю спільного побуту та спільного господарства, а також відсутністю згоди позивачів на подальше проживання відповідачів в їхній квартирі, на думку адвоката ОСОБА_9 , виникли правові підстави для встановлення факту припинення родинних відносин, як наслідок, припинення права відповідачів користування спірною житловою квартирою, їх виселення та зняття з реєстраційного обліку. Крім того, серед позовних вимог були такі вимоги, як встановлення факту відсутності укладеного між сторонами чинного договору про безоплатне користування житловою квартирою, так і встановлення факту відсутності укладеного між сторонами чинного договору найму

Підготовче засідання у справі відповідно до вимог п.3 ч. 2 ст. 200 та ст. 197 ЦПК України проведено 29.09.2021р., під час якого задоволено клопотання про виклик свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та клопотання про допит позивачів в якості свідків (а.с. № 140-141, 156-157, 167 т. № 1). Під час судового засідання 26.07.2022р. представник позивачів відмовилася від допиту свідка ОСОБА_12 (а.с. № 154-157 т. № 2, дія № 28).

Ухвалою суду від 09.11.2021р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) було замінено третю особу у справі з Управління-Служби у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради - на Адміністрацію Соборного району Дніпровської міської ради (а.с. №178-179 т. № 1, дія № 20).

Відповідачі у справі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в особі законного представника ОСОБА_4 ні в підготовчі засідання у справі, які були призначені на 16.06.2021р. та 29.09.2021р., ні в судові засідання, які були призначено на 09.11.2021р., 08.12.2021р., 08.02.2022р., 29.03.2022р., 31.05.2022р. та 26.07.2022р. неодноразово не з`явилися, про дати розгляду справи повідомлялися у відповідності до вимог ЦПК України, а саме за зареєстрованим місцем проживання, яке надано ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. № 119-126 т. № 1) Втім, до суду поверталися або конверти з позначками «адресат відсутній за вказаною адресою», або поштові повідомлення про отримання судових повісток (а.с. № 132-137, 147, 161-164, 173-176, 189-191 т. № 1, а.с. № 105-108, 126-129 т. № 2).

Також про дату підготовчого засідання 29.09.2021р. та судових засідань 09.11.2021р., 31.05.2022р. та 26.07.2022р. відповідачі були повідомлені шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. № 165, 172 т. № 1, а.с. № 109-112, 131-134 т. № 2).

Протягом останніх місяців, а саме 07.02.2022р., 23.03.2022р., 30.05.2022р. та 25.07.2022р. відповідачі по черзі подавали клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. № 84-86, 96-98, 118, 143 т. № 2).

Представник третьої особи - Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради в судове засідання 26.07.2022р. не з`явився, про дату був повідомлений належним чином (а.с. № 122,130,137 т. № 2).

Раніше, а саме заявами від 29.09.2021р. та від 25.01.2022р., представники третьої особи - Грицевська Т.В. (діє за довіреністю від 10.02.2021р. - а.с. № 139 т. № 1) та ОСОБА_13 (діє за довіреністю від 14.12.2021р. - а.с. № 115 т. № 2) просили цивільну справу розглядати за відсутності їх представника, заперечень проти позовних вимог не висловила (а.с. № 160 т.№ 1, а.с. № 115 т. № 2).

Разом із заявою від 25.01.2022р. представник третьої особи - Якимчук В.І. подала суду відповідний висновок від 24.05.2022р. № 5/11-23 голови адміністрації Федоренка В. (а.с. № 116-117 т. № 2).

У відповідності до положень ст. 178 ЦПК України 25.01.2022р. відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було подано відзив на позов, а також заяву про поновлення строку на подачу такого відзиву (а.с. № 1-8, 9-25 т. № 2).

В обґрунтування своєї незгоди з позовними вимогами, відповідачі звертали увагу суду на те, що вони проживають в спірній квартирі тривалий час, що на думку відповідачів, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі, а тому їх виселення з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи та порушенням прав на повагу до житла. При цьому, відповідачі у відзиві зазначають, що проживають в спірній квартирі за згодою позивачів та являються членами сім`ї позивачів, оскільки у ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є спільна донька ОСОБА_8 .

Окрім цього, відповідачі наголошували на тому, що позивачі вже звертались з ідентичним позовом до суду, за результатом розгляду якого Дніпровським апеляційним судом винесено постанову від 09.07.2020р. у справі № 201/5273/19, яка набрала чинності та не скасована у встановленому законом порядку. Тому, на думку відповідачів, повторне звернення позивачів до суду з ідентичним позовом є неможливим.

Ухвалами суду від 09.11.2021р. та від 26.07.2022р. (постановлені без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) було вирішено розглядати справу за відсутності не з`явившихся відповідачів у справі та представника третьої особи (а.с. №178-179 т.№1, дія № 17, а.с. № 154 - 157 т. № 2 дія № 25).

В судових засіданнях по справі 09.11.2021р. та 26.07.2022р. представник позивачів - адвокат Гніденко О.М. позовні вимоги підтримала, а також заперечувала проти задоволення чергової заяви відповідачки про відкладення розгляду справи 26.07.2022р. (а.с.№143,146 т.№ 2, а.с. №154-157т. № 2, дія№16).

В судовому засіданні 26.07.2022р. були допитані в якості свідків позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. №148, 149, 150 т. № 2).

Ухвалою від 26.07.2022р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) суд відмовив відповідачці ОСОБА_4 в задоволенні чергового клопотання від 25.07.2022р. про відкладення судового засідання 26.07.2022р. (а.с. № 143 т. № 2), оскільки це четверта поспіль заява сторони відповідачів про відкладення розгляду справи, не надано доказів перебування ОСОБА_6 у складі ЗСУ, напроти, ця інформація не підтверджена відповіддю ДОТЦКСП МОУ від 27.06.2022р. на адвокатський запит (а.с. № 147 т. № 2), крім того, у справі наявний відзив відповідачів, якому буде дана належна оцінка. При прийняті рішення про відмову у відкладенні судового засідання, судом також враховані і строки розгляду цивільної справи, а саме те, що цивільна справа перебуває в провадженні суду з 01.04.2021р., тобто більше 1 року.

Підстав для ухвалення у справі заочного рішення немає, оскільки відсутня сукупність умов, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України, а саме у справі наявний відзив відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 25.01.2022р., якому буде дана належна оцінка поряд з іншими доказами та обставинами у справі (а.с. № 9-25 т. № 2). Крім того, представник позивачів в судовому засіданні 09.11.2021р. заперечувала проти заочного розгляду цивільної справи (а.с. №178-179т.№ 1, дія №16).

Під час пояснень представника позивачів, допиту позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в якості свідків, допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в ході судового розгляду справи 26.07.2022р. здійснювалася повна фіксація судового процесу технічними засобами у відповідності до положень ч.1 ст. 247 ЦПК України (а.с. № 154-157 т. № 2).

Розгляд цивільної справи з ухваленням вступної та резолютивної частин рішення суду 26.07.2022р. було завершено без участі усіх сторін, які приймали участь в судовому засіданні 26.07.2022р., у відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України було завершено без фіксації судового процесу технічними засобами на підставі заяв адвоката Гніденко О.М., ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. № 158-160, 161 т. № 2).

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку змісту заперечень відповідачів стосовно позовних вимог, допитавши позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в якості свідків, допитавши свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , об`єктивно оцінивши докази у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

При розгляді справи встановлено наступні обставини справи і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 (а.с. № 22-29 т. № 1).

ОСОБА_2 почав спільно проживати з ОСОБА_4 в вищезазначеній квартирі, без укладення шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 народилась спільна донька ОСОБА_8 (а.с. № 33 т. № 1), у зв`язку із чим власники квартири надали згоду на реєстрацію місця проживання в їхній квартирі спочатку ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , а згодом погодились і на реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. № 30-31 т. № 1).

Як зазначено по тексту позову, між позивачами та відповідачами почали виникати конфлікти, які спричинили виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з власної квартири та їх намагання потрапити до власного житла закінчувались бійками зі сторони відповідачів та викликами поліції.

Суд зазначає, що факти щодо агресивної поведінки відповідачів по відношенню до позивачів підтверджуються неодноразовими зверненнями позивачів до Соборного відділення поліції ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області, а саме наданими позивачами в якості доказів заявами від 21.03.2018р., від 31.07.2018р., від 29.08.2018р., від 03.09.2018р., від 10.10.2018р., від 06.11.2019р., від 30.01.2020р. та листами Соборного відділення поліції ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області від 23.07.2018р., від 29.08.2018р., від 24.09.2018р., від 05.10.2018р., наданими у відповідь на заяви позивачів (а.с. № 34-42, 43-46 т.№ 1).

Позивачка ОСОБА_1 стверджує, що була вимушена тимчасово поселитися за адресою: АДРЕСА_2 , а з грудня 2017р. через конфлікти з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 був також змушений переїхати жити до квартири за адресою: АДРЕСА_2 , де вже тимчасово проживала його мати ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що факт окремого проживання ОСОБА_2 від ОСОБА_4 з грудня 2017р. підтверджується наданою позивачами довідкою № 22 від 24.07.2018р., виданою Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив № 43 «Учитель-2», в якій зазначено, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 01.12.2017р. до 24.07.2018р. (принаймні, по дату видачі довідки - а.с. № 47 т. № 1).

Окрім цього, ОСОБА_2 наголошував на тому, що з липня 2018р. має вже іншу сім`ю, з якою пов`язаний спільним побутом та веденням спільного господарства, а саме: цивільну дружину ОСОБА_10 та її сина від іншого чоловіка - ОСОБА_11 . З серпня 2018р. ОСОБА_2 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 проживають однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_4 .

Позивачі наголошують, що враховуючи аморальну та агресивну поведінку відповідачів та обставини даної ситуації, позивачі в жодному разі не нададуть своєї згоди на безоплатне користування відповідачами спірною квартирою та в жодному разі не нададуть згоди на користування відповідачами спірною квартирою на підставі договору найму. Позивачі одноголосно і категорично не погоджуються на подальше проживання в спірній квартирі відповідачів.

При цьому, ОСОБА_1 , допитана також і в якості свідка (а.с. № 148 т. № 2) наголосила в судовому засіданні 26.07.2022р., що має намір особисто заселитися до своєї квартири та в подальшому проживати у власному житлі, а не тимчасово мешкати по чужих квартирах.

Судом також встановлено, що станом на дату подачі даної позовної заяви (01.04.2021р.) борг за надані обслуговуючими організаціями комунальні послуги по спірній квартирі складав 49 394 грн. 86коп., що підтверджується роздруківкою з електронного кабінету комунальних платежів ОСОБА_1 , квитанціями та виписками по особовому рахунку (а.с. № 51-52, 53-56 т. № 1).

Про необхідність звільнення приміщення та намір особисто використовувати власне житло, 23.07.2020р. позивачами було направлено кожному із відповідачів вимогу № 1 про звільнення житлового приміщення, відповідно до якої позивачі вимагали від відповідачів звільнення квартири АДРЕСА_1 від особистої присутності та особистих речей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 шляхом виселення протягом трьох місяців з дати отримання даної вимоги власників та сплати всіх комунальних послуг та боргів по них, станом на дату звільнення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_1 (а.с. № 57-58, 59-62 т. № 1).

Даною вимогою позивачі також попередили відповідачів, що у випадку невиконання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вимоги, власники зазначеної квартири будуть змушені звернутися до суду з позовом про виселення в примусовому порядку та стягнення судових витрат, в тому числі витрат на надання професійної правничої допомоги.

Відповіді на вимогу № 1 про звільнення житлового приміщення від 23.07.2020р. не було надано позивачам відповідачами.

30.10.2020р. позивачами була направлена вимога № 2 про негайне звільнення житлового приміщення, в якій позивачі повторно наголосили відповідачам про відсутність законних підстав для користування ними спірною квартирою та вимагали від відповідачів негайного звільнення квартири АДРЕСА_1 від особистої присутності та особистих речей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 шляхом виселення та сплати всі комунальних послуг та боргів з квартирних (комунальних) платежів, станом на дату звільнення квартири з боку ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с. № 63-65, 66-69 т. № 1).

Позивачі даною вимогою також попередили відповідачів, що у випадку невиконання вимоги, власники зазначеної квартири будуть змушені звернутися до суду з позовом про виселення в примусовому порядку та стягнення судових витрат, в тому числі, витрат на надання професійної правничої допомоги.

На вимогу № 2 від 30.10.2020р. позивачі отримали відповідь від відповідачів б/н та без зазначеної дати складання, відповідно до якої відповідачі отримали 18.11.2020р. вимогу № 2 про негайне виселення від 30.10.2020р. та категорично відмовляються звільнити спірне житлове приміщення, аргументуючи свою відмову тим, що всі вони являються членами сім`ї позивачів, проживають в спірній квартирі за згодою позивачів та посилаються на постанову Дніпровського апеляційного суду від 09.07.2020р. по цивільній справі № 201/5273/19, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог позивачів про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом позбавлення права користування та виселення, відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.с. №м 70-72, 73-76 т. № 1).

При цьому, відповідачі у відповіді на вимогу № 2 про негайне виселення від 30.10.2020р. зазначають про неможливість повторного звернення позивачів до суду з ідентичним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником.

Членами сім`ї у розумінні ст. 64 Житлового кодексу України є дружина, діти та батьки, а у розумінні ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 являється колишньою цивільною дружиною ОСОБА_2 , не являється невісткою та членом сім`ї ОСОБА_1 , не являється членом сім`ї ОСОБА_3 ОСОБА_7 є сином ОСОБА_4 від невідомого чоловіка, не являється членом сім`ї ОСОБА_2 , не являється членом сім`ї ОСОБА_1 , не являється членом сім`ї ОСОБА_3 . Також суд зазначає, що ОСОБА_5 є матір`ю ОСОБА_4 , не являється членом сім`ї ОСОБА_2 , не являється членом сім`ї ОСОБА_1 , не являється членом сім`ї ОСОБА_3 , а ОСОБА_6 є братом ОСОБА_4 , також не є членом сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Отже, відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не являються членами сім`ї позивачів у справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В силу ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут (право користування) припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Частиною другою ст. 406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до абзацу 4 ст. 156 ЖК України, якщо дружина, діти та батьки припинили сімейні відносини з власником будинку (квартири), факт припинення сімейних відносин не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України.

Оскільки угод про безоплатне користування квартирою АДРЕСА_1 між власниками ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та особами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ніколи не укладалось і в подальшому, як зазначають позивачі у вимогах про виселення, в жодному випадку не будуть укладені, а відповідачами зазначених чинних договорів суду не надано, зважаючи на відносини, що у них склалися з позивачами, в порядку ст. 162 ЖК України, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 зобов`язані були сплачувати плату за користування жилим приміщенням, що належить іншим особам на праві приватної власності та комунальні послуги, які повинні були сплачуватися відповідачами, окрім квартирної плати.

В даному випадку, в силу приписів ст. 162 ЖК України відповідачі прирівнюються до наймачів житлового приміщення за правовим статусом, оскільки фактично вони користуються чужою житловою квартирою, за відсутністю письмових правочинів про безоплатне користування цією квартирою.

В порядку ч. 2 ст. 168 ЖК України договір найму житлового приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім`ї. У цьому випадку, власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці.

Вимога про виселення № 1 була направлена відповідачам 23.07.2020р., що підтверджується описами вкладення, накладними та фіскальними чеками поштової установи (а.с. № 59-62 т. № 1).

Вимога про виселення № 2 була направлена відповідачам 30.10.2020р., що також підтверджується наданими позивачами доказами (а.с. № 66-69 т. № 1).

У відповіді на вимогу № 2 від 30.10.2020р. відповідачами надано відповідь, якою відповідачі підтверджують факт отримання 18.11.2020р. вимоги № 2 про негайне звільнення житлового приміщення.

Таким чином, враховуючи, що позовна заява по даній справі подана 01.04.2021р., з боку позивачів відповідачам було в порядку ст. 168 ЖК України надано майже 5 місяців для звільнення спірного житлового приміщення в добровільному порядку на виконання вимоги позивачів.

При цьому, свою категоричну відмову від звільнення спірного житлового приміщення позивачі висловили у відповіді на вимогу № 2.

Поряд з цим, ст. 168 ЖК України визначено додаткову підставу розірвання договору найму за вимогою наймодавця у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги.

Судом встановлено, що станом на дату подання даної позовної заяви борг за надані обслуговуючими організаціями комунальні послуги по спірній квартирі складає 49 394 грн. 86коп., що підтверджується роздруківкою із електронного кабінету комунальних платежів ОСОБА_1 , квитанціями та виписками по особовому рахунку (а.с. № 51-52, 53-56 т. № 1).

Статтею 169 ЖК України визначено, що у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають з ним, зобов`язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, вимоги ЖК України щодо надання тримісячного строку для виселення відповідачів, оскільки нормами ЖК України за обставин даної справи відповідачів прирівняно до наймачів житла, позивачами виконані, а відповідачі у відповіді на вимогу № 2 висловили свою відмову від виселення та вирішення даного спору в досудовому порядку.

При цьому, оскільки родинні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 припинені, є підстави для припинення сервітуту за вимогами позивачів відповідно до ч. 1 ст. 406 ЦК України.

Варто зазначити, що 13.01.2020р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення (а.с. № 102-106 т. № 1) по цивільній справі № 201/5273/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом позбавлення права користування та виселення, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яким позов задоволено частково, а саме: усунуто ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 перешкоди в користуванні квартирою, шляхом позбавлення права користування та виселення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 , стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі по 1 000 грн. з кожного, а також стягнуто судові витрати.

Поряд з цим, 22.04.2020р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська ухвалено додаткове рішення (а.с. № 107-109 т. № 1) по цивільній справі № 201/5273/19, яким у задоволенні вимоги про усунення перешкод в користуванні квартирою, шляхом позбавлення права користування та виселення дітей ОСОБА_4 - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з квартири АДРЕСА_1 було відмовлено.

За результатом перегляду рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2020р. та додаткового рішення від 22.04.2020р. по цивільній справі № 201/5273/19 в апеляційному порядку, Дніпровський апеляційний суд в постанові від 09.07.2020р. (а.с. № 110-115 т. № 1) дійшов висновку, що дані рішення підлягають скасуванню, оскільки позивачі посилались на положення ст.ст. 116, 157 ЖК України, але не надали суду жодного доказу на підтвердження обставин, пов`язаних з систематичним руйнуванням чи псуванням спірної квартири, а також обставин, пов`язаних із використанням квартири з боку відповідачів не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття, що роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Поряд з цим, суд врахував правовий статус спільної доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - ОСОБА_8 , як члена сім`ї ОСОБА_2 . А позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди Дніпровській апеляційний суд визнав необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи були відсутні докази спричинення такої шкоди та пояснення, в чому саме вона полягає.

Позивачі в позовній заяві по даній справі зазначали про наявність вищевказаних судових рішень, але наголошували, що позов, який ними подано 01.04.2021р., та позов, за яким ухвалено вищезазначені судові рішення у цивільній справі № 201/5273/19 не є ідентичними, оскільки їх предмети є різними, обидва позови заявлені з абсолютно різних підстав та регламентуються абсолютно різними нормами права.

Суд з цими твердженнями погоджується, оскільки предметом позову у цивільній справі № 201/5273/19 є усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом позбавлення права користування та виселення, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. При цьому, позивачі у цивільній справі № 201/5273/19 посилалися на ст.ст. 157, 116 ЖК України та ст. 391 ЦК України.

Предметом позову у цивільній справі, що наразі розглядається судом, є встановлення факту припинення родинних відносин, встановлення факту відсутності укладеного між позивачами та відповідачами чинного договору про безоплатне користування житловою квартирою, встановлення факту відсутності укладеного між позивачами та відповідачами чинного договору найму та припинення права користування відповідачами житловим приміщенням з подальшим виселенням та зняттям з реєстраційного обліку їх місця проживання. При цьому, позивачі посилаються на ст.ст. 156, 162, 168, 169 ЖК України та ст. 406 ЦК України.

В постанові КЦС Верховного Суду від 22.05.2019р. у справі № 640/7778/18, суд касаційної інстанції чітко зазначив, що закриття провадження у справі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Касаційний суд роз`яснив, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.

Таким чином, оскільки предмети вищезазначених позовів є різними, ці два позови заявлені з абсолютно різних підстав, що регламентуються також абсолютно різними нормами права, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для закриття провадження у даній справі в порядку п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

За вищезазначеного заперечення відповідачів в цій частині суд відхиляє.

Стосовно допитаних в судовому засіданні 26.07.2022р. свідків та позивачів як свідків суд зазначає.

Позивачка ОСОБА_1 , допитана як свідок, яка дала суду свідчення про те, що дійсно через постійні сварки та бійки з відповідачами змушена була виселитися з власної квартири, неодноразово зверталась до поліції, з грудня 2017р. її син ОСОБА_2 проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 , а з липня 2018р. створив вже іншу сім`ю зі ОСОБА_10 . Факт припинення родинних відносин з грудня 2017р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердила. Факти відсутності між позивачами та відповідачами договорів про безоплатне користування спірним житловим приміщенням та договорів найму спірного житла позивачка також в судовому засіданні підтвердила. А також наголосила про те, що не надає своєї згоди на проживання відповідачів в спірному житловому приміщенні та вимагає їх виселення в судовому порядку та зняття з реєстраційного обліку.

Позивач ОСОБА_2 , який також був допитаний як свідок, дав суду свідчення про те, що дійсно проживав в цивільному шлюбі з ОСОБА_4 , від якого народилась спільна донька ОСОБА_8 . Але з грудня 2017р. родинні відносини між ним та ОСОБА_4 повністю припинені, з цього часу він з ОСОБА_4 не проживає, не веде спільного господарства, не пов`язаний спільним побутом. З липня 2018р. він має іншу сім`ю, проживає зі ОСОБА_10 та її сином ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_4 . Факти відсутності між позивачами та відповідачами договорів про безоплатне користування спірним житловим приміщенням та договорів найму спірного житла позивач також в судовому засіданні підтвердив. А також наголосив про те, що не надає своєї згоди на проживання відповідачів в спірному житловому приміщенні та вимагає їх виселення в судовому порядку та зняття з реєстраційного обліку.

В судовому засіданні 26.07.2022р. були також допитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які дали суду наступні свідчення про те, що дійсно ОСОБА_2 з липня 2018р. проживає однією родиною разом з ними за адресою: АДРЕСА_4 , вони ведуть спільне господарство.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільно-правовий спір, робить висновок про те, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 припинені родинні відносини, всі відповідачі не є членами сім`ї позивачів, не проживають спільно з власниками квартири, не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків, а отже слід припинити право відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 , виселити відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 та зняти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім цього, судом встановлено, що власники квартири (позивачі) категорично не надають згоди на подальше проживання відповідачів в їхній квартирі. Дві вимоги про звільнення та негайне звільнення їх житлового приміщення, які були направлені позивачами відповідачам 23.07.2020р. та 30.10.2020р., є беззаперечним доказом відсутності згоди власників квартири на подальше проживання відповідачів в спірній квартирі АДРЕСА_1 .

Варто зазначити, що позивачі надали відповідачам більш, ніж достатній, строк для виселення для пошуку житла та звільнення їхньої квартири, втім, відповідачі категорично відмовились звільнити житлове приміщення позивачів та не скористались наданою ним можливістю виконати вимоги власників квартири в добровільному та досудовому порядку.

За вищезазначеного, суд відхиляє і інші заперечення відповідачів, які містить відзив від 25.01.2022р.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. В порядку ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 381 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпоряджання щодо цього майна.

Позивачі є власниками спірної житлової квартири, а відповідачі членами сім`ї позивачів не являються, спільним побутом не пов`язані, тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу позивачів на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 14.08.2019р. у справі № 702/101/18, постанові від 16.01.2019р. у справі № 243/7004/17-ц, постанові від 13.10.2020р. у справі № 447/455/17.

Поряд з цим, в силу ст. 169 ЖК України за відсутності чинного договору про безоплатне користування житлом або чинного договору найму жилого приміщення, що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають з ним, зобов`язані звільнити жиле приміщення, а у разі відмови - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Під час судового розгляду судом встановлено факти відсутності укладених між позивачами та відповідачами договорів про безоплатне користування спірною квартирою та договорів найму спірного житлового приміщення.

Поза увагою суду не може залишитися той факт, що у цивільній справі № 201/ 3250/21 інтереси малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2, представляє його законний представник - мати ОСОБА_4 , а також те, що відповідно до висновку від 24.05.2022р. № 5/11-23 голови адміністрації ОСОБА_15 визнано за доцільне (тобто можливе) визнати малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , а також зняти його з реєстрації місця проживання та виселити (а.с. № 116-117 т. № 2).

Що стосується позовних вимог, які містить позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме позовних вимог про встановлення факту відсутності укладеного між сторонами чинного договору про безоплатне користування житловою квартирою, встановлення факту відсутності укладеного між сторонами чинного договору найму, то ці вимоги не є вимогами позовного характеру у розумінні ст. 16 ЦК України, а є підставою для задоволення іншої частини позовних вимог, чому дана належна оцінка вище.

Отже, у задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту відсутності укладеного між сторонами чинного договору про безоплатне користування житловою квартирою, встановлення факту відсутності укладеного між сторонами чинного договору найму рішенням суду слід відмовити.

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволено частково, судові витрати, які понесені позивачами по сплаті судового збору (кожним з трьох позивачів сплачено судовий збір по 1 816грн., отже на загальну суму - 5 448 грн., з урахуванням ухвали судді від 05.04.2021р. про залишення позовних вимог без руху - а.с. № 2, 3, 95 т. № 1), рішенням суду судові витрати по справі по оплаті судового збору слід стягнути з трьох повнолітніх відповідачів у справі пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Так, рішенням суду слід стягнути з кожного повнолітнього відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь кожного з позивачів ОСОБА_16 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 403 грн.60коп. (з урахування округлення), виходячи з такого розрахунку ((5 448грн. - це 6 позовних вимог немайнового характеру, 4 з яких задоволено, отже з повнолітніх відповідачів на користь позивачів слід стягнути загальну суму судового збору - 3 632грн., а отже по 1 210 грн. 80 коп. (з урахування округлення) з кожного повнолітнього відповідача в загальному розмірі, а оскільки позивачів троє, то кожному з трьох позивачів повнолітній відповідач повинен сплатити 403 грн. 60коп. (з урахування округлення)).

На підставі викладеного, керуючись ст.64, ч.4 ст.156, ст.ст. 162, 168, 169 ЖК України, ст.ст. 405, 406 ЦК України, постановами Верховного Суду від 14.08.2019р. у справі № 702/101/18, від 16.01.2019р. у справі № 243/7004/17-ц, від 13.10.2020р. у справі № 447/455/17, постановою КЦС Верховного Суду від 22.05.2019р. у справі № 640/7778/18, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, ч. 1 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в особі законного представника ОСОБА_4 (третя особа - Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради) про встановлення факту припинення родинних відносин, встановлення факту відсутності укладеного між сторонами чинного договору про безоплатне користування житловою квартирою, встановлення факту відсутності укладеного між сторонами чинного договору найму, припинення права користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити частково.

Встановити факт припинення родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Припинити для ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 .

Виселити ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з житлового приміщення АДРЕСА_1 .

Зняти з реєстраційного обліку місця проживання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в особі законного представника ОСОБА_4 (третя особа - Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради) в частині вимог про встановлення факту відсутності укладеного між сторонами чинного договору про безоплатне користування житловою квартирою, встановлення факту відсутності укладеного між сторонами чинного договору найму - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 403грн. 60коп. з кожного відповідача на користь кожного з позивачів.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.