Справа № 296/8558/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2022 року м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Шалоти К.В.

за участю: секретаря судового засідання Шовтюк І.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Поліського національного університету про визнання права на приватизацію квартири, зобов`язання здійснити розгляд заяви про оформлення передачі квартири у приватну власність,

У С Т А Н О В И В :

І. СУТЬ СПРАВИ

1.1. У жовтні 2021 року ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира із позовом до Поліського національного університету (далі також Університет, відповідач), в якому позивач просив: (1) визнати за позивачем право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 ; (2) зобов`язати відповідача здійснити розгляд заяви про оформлення передачі вказаної квартири у приватну власність.

1.2. Позов обґрунтовувався тим, що з серпня 2006 року позивач працював за контрактом на посаді завідувача кафедри Житомирського національного агроекологічного університету (надалі перейменований у Поліський національний університет), строк якого у 2011 році продовжено.

Вказується, що 11.04.2007 між сторонами було укладено договір, за умовами якого позивачу в найм передано житлове приміщення квартири АДРЕСА_1 строком на 10 років за умови перебування у трудових відносинах з Університетом, по закінченню якого останній зобов`язався передати позивачу право власності на приміщення у порядку, встановленому чинним законодавством. Рішенням вченої ради Університету від 24.05.2017 надано згоду на передачу у власність позивачу спірної квартири.

1.3. Посилаючись на те, що 03.12.2020 та потім повторно 12.02.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою та документами для оформлення передачі спірної квартири у приватну власність шляхом приватизації, однак його заява фактично не була розглянута відповідачем у встановлений законом спосіб, останній звернувся до суду з даним позовом.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН

2.1. 28.11.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі №296/8558/21, яку вирішено розглядати у порядку загального позовному провадженні, призначено підготовче засідання.

2.2. 21.01.2021 представник відповідача направив до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що спірна квартира є державним майном, яке закріплено за Університетом на праві господарського відання, а тому не може бути передана у приватну власність позивача без згоди Міністерства освіти і науки України та Конференції трудового колективу університету та передбаченої законом процедури.

2.3. 21.02.2022 ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні, за згодою сторін та їх представників закрито підготовче засідання призначено справу до розгляду по суті.

2.4. Позивач та його представник у судовому засіданні, надали усні пояснення, в яких позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити.

2.5. Представник відповідача у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

3.1. У серпні 2006 року ОСОБА_1 призначено на посаду завідувача кафедри паразитології експертизи та зоогігієни Житомирського національного агроекологічного університету, що стверджується копією особового листа з обліку кадрів (а.с. 7).

3.2. 11.04.2007 Державний вищий навчальний заклад "Державний агроекологічний університет" та ОСОБА_1 (співробітник) уклали договір, згідно умов якого Університет передає, а Співробітник приймає у володіння та користування для проживання строком на 10 років житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , по закінченню якого, у разі якщо співробітник протягом дії договору перебував у трудових відносинах з Університетом, останній зобов`язався передати право власності на приміщення Співробітнику у порядку, встановленому чинним законодавством, що стверджується копією договору (а.с. 10-11).

3.3. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №113148861 від 07.02.2018 вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , відноситься до державної власності та зареєстрована за Державним вищим навчальним закладом «Державний агроекологічний університет» (а.с. 12).

3.4. 24.05.2017 Вченою радою Університету надано згоду на передачу у власність ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що стверджується витягом з протоколу №2 засідання Вченої ради університету (а.с. 13).

3.5. 08.12.2017 рішенням Корольовського районного суду міста Житомира у справі №296/8497/17, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Житомирської області від 26.03.2018, позов ОСОБА_1 до Житомирського національного агроекологічного університету задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 14-17).

3.6. 20.05.2020 постановою Верховного Суду рішення Корольовського районного суду міста Житомира та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 26.03.2018 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено (а.с. 18-21).

3.7. 05.12.2020 ОСОБА_1 направив поштовим відправленням заяву на ім`я ректора Університету, в якій просив оформити передачу в приватну власність квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що займає ОСОБА_1 разом із членами сім`ї на умовах найму, що стверджується копіями заяви від 03.12.2020, квитанції АТ «Укрпошта» від 05.12.2020, накладної №518, описом вкладення в цінний лист (а.с. 22)

3.8. Листом в.о. ректора Університету від 16.12.2020 адресованим на ім`я ОСОБА_1 повідомлялося ні ректор, як посадова особа, ні університет як заклад освіти не наділені повноваженнями щодо «оформлення передачі квартири у приватну власність» (а.с.23).

3.9. 15.02.2021 та 17.04.2021 ОСОБА_1 направив поштовими відправленнями заяви на ім`я ректора Університету, в яких, серед іншого, просив повторно розглянути його заву від 03.12.2020 щодо оформлення передачі в приватну власність (приватизацію) квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 24, 25).

ІV. НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

4.1. Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

4.2. Статтею 326 Цивільного кодексу України встановлено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

4.3. Згідно із частиною 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

4.4. Частиною 1, 2 статті 345 Цивільного кодексу України визначено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

4.5. Згідно до частин 1, 2 статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

4.6. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

4.7. За змістом частини 1 статті 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

4.8. Згідно із частиною 2 статті 70 Закону України Про вищу освіту майно закріплюється за державним або комунальним закладом вищої освіти на праві господарського відання і не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди засновників закладу вищої освіти та вищого колегіального органу самоврядування закладу вищої освіти, крім випадків, передбачених законодавством.

4.9. Частиною 5 статті 22 Господарського кодексу України встановлено, що держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно- господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб`єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

4.10. Згідно із частиною 10 статті 22 Господарського кодексу України органам управління, які здійснюють організаційно-господарські повноваження стосовно суб`єктів господарювання державного сектора економіки, забороняється делегувати іншим суб`єктам повноваження щодо розпорядження державною власністю і повноваження щодо управління діяльністю суб`єктів господарювання, за винятком делегування названих повноважень відповідно до закону органам місцевого самоврядування та інших випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

4.11. Відповідно до пункту 4 Положення про Міністерство освіти і науки України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 630, МОН відповідно до покладених на нього завдань: здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю МОН, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління; здійснює управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

4.12. У пункті 11.1 Статуту Університету [https://polissiauniver.edu.ua/] встановлено, що [...] з урахуванням організаційно-правової форми Університету з метою забезпечення статутної діяльності МОН закріплює за Університетом на основі господарського відання будівлі, споруди, земельні ділянки, майнові комплекси, комунікації.

4.13. Відповідно до пп. 33 пункту 4.5. Статуту Університету, останній для виконання своїх завдань має право: використовувати майно, закріплене за Університетом на правах господарського відання, у тому числі для провадження господарської діяльності, передавати його в оренду та користування відповідно до законодавства.

V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ

5.1. З матеріалів справи вбачається, що 11.04.2007 між сторонами було укладено договір, за умовами якого ОСОБА_1 як співробітник Університету прийняв у володіння та користування для проживання строком на 10 років житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , що належить Університету на праві власності, із правом після закінчення 10-річного терміну з моменту підписання договору набути у власність приміщення у порядку, передбаченому чинним законодавством.

5.2. Встановлено, що позивач понад 10 років після підписання договору перебував з Університетом у трудових відносинах, 05.12.2020, 12.02.2021 та 17.04.2021 надіслав на ім`я ректора Університету заяви, в яких просив оформити передачу в приватну власність спірну квартиру на підставі Закону України Про приватизацію державного житлового фонду.

5.3. Звертаючись з даним позовом до суду позивач просив (1) визнати за ним право на приватизацію спірної квартири та (2) зобов`язати відповідача здійснити розгляд заяви про оформлення передачі спірної квартири у приватну власність.

(а) Щодо вимоги про визнання права на приватизацію квартири

5.4. Слід зазначити, що поняття приватизації державного житлового фонду (передачі у власність громадян житлових приміщень), об`єкти, що підлягають приватизації, способи приватизації, організація проведення приватизації та оформлення права власності врегульовано Законом України Про приватизацію державного житлового фонду.

5.5. Так, частиною четвертою, п`ятою статті 5 цього Закону передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

5.6. Разом з тим, у пункту 5.1.4 укладеного між сторонами договору від 11.04.2007 передбачено право позивача як співробітника Університету після закінчення 10-річного терміну з моменту підписання договору набути право власності на приміщення, яке передається у власність у порядку, передбаченому чинним законодавством.

5.7. Отже, право на набуття позивачем у власність спірного житлового приміщення у спосіб приватизації, передбачено як Законом України Про приватизацію державного житлового фонду, так й умовами укладеного між сторонами договору від 11.04.2007.

5.8. За загальним правилом квартири, які використовуються громадянами на умовах найму належать до об`єктів приватизації (частина 1 статті 2 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду), однак спірна квартира не лише належить до державної форми власності, що вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №113148861 від 07.02.2018, але відноситься до майна державного закладу вищої освіти, а саме закріплена за Університетом на праві господарського відання.

5.9. Отже, на спірні правовідносини щодо приватизації спірної квартири, окрім положень Закону України Про приватизацію державного житлового фонду, також поширюються норми Закону України Про вищу освіту та інші спеціальні нормами права.

5.10. Так, частиною 2 статті 70 Закону України Про вищу освіту встановлено, що майно закріплене за державним закладом вищої освіти на праві господарського відання не підлягає передачі у власність юридичним чи фізичним особам без згоди засновників закладу вищої освіти та вищого колегіального органу самоврядування закладу вищої освіти, крім випадків, передбачених законодавством.

5.11. Суд вважає за необхідне зазначити, що хоча за умовами п. 5.1.4 укладеного між сторонами договору від 11.04.2007 передбачено право позивача на набуття у власність спірної квартири після виконання ним певних умов договору, однак таке право не може розумітися як таке, що підлягає реалізації без дотримання інших норм чинного законодавства України, що регулюють спеціальний порядок передання у власність майна, що закріплено за закладом вищої освіти на праві оперативного управління чи господарського відання.

5.12. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19).

5.13. При цьому, якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (див. п. 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

5.14. Враховуючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами суд вважає, що визнання у судовому порядку за позивачем права на приватизацію спірної квартири, яке по суті не заперечується відповідачем, не є ефективним способом захисту прав позивача, оскільки фактично не створює для позивача чи будь-якої іншою особи будь-яких правових наслідків, а тому вказана позовна вимога не підлягає задоволенню.

(б) Щодо вимоги про зобов`язання здійснити розгляд заяви

5.15. З матеріалів справи вбачається, що позивач надіслав на ім`я ректора Університету заяви, в яких просив оформити передачу в приватну власність спірної квартири на підставі Закону України Про приватизацію державного житлового фонду.

5.16. Відповідно до листа-відповіді в.о. ректора Університету від 16.12.2020 слідує, що позивачу повідомлялося, що ні ректор, як посадова особа, ні університет як заклад освіти не наділені повноваженнями щодо «оформлення передачі квартири у приватну власність».

5.17. Звертаючись із заявами на ім`я ректора Університету про передачу в приватну власність спірної квартири позивач вважав, що саме Університет виступає як орган приватизації та на нього законом покладено здійснення приватизації спірної квартири.

5.18. Суд вважає хибними твердження позивача, що саме Університет є належним органом приватизації, що наділений повноваженнями приймати рішення про передачу квартири у приватну власність, оскільки згідно частини 1 статті 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду органом приватизації є не державна установа, у повному господарському віданні яких знаходиться житлове приміщення, а спеціальний уповноважений на це орган, який лише створюється такою державною установою.

5.19. За таких обставин, враховуючи, що заява позивача про оформлення передачі спірної квартири у приватну власність була адресована не органу приватизації, а саме ректору Університету, яким й була розглянута, а позивачу надана відповідь по суті питання, що ставилося у поданій заяві, суд дійшов висновку про відсутність будь-якої бездіяльності відповідача (на ім`я якого жодна заява позивачем не подавалась) щодо нерозгляду заяви позивача, а як наслідок задоволення позову в частині зобов`язання відповідача здійснити розгляд заяви про оформлення передачі вказаної квартири у приватну власність.

VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ

6.1. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, а також відсутність доказів понесення відповідачами судових витрат у справі, суд не вбачає підстав для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 19, 76-80, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, Корольовський районний суд міста Житомира,

У Х В А Л И В :

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 , відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:

ОСОБА_1

зареєстроване місце проживання за адресою:

АДРЕСА_4

РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач:

Поліський національний університет

місцезнаходження за адресою:

10008, м. Житомир, Старий Бульвар, 7

Суддя Костянтин ШАЛОТА