МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа №521/4989/22
Пр. №2/521/2806/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.

при секретарі - Наумець К.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна,

встановив:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебуває у шлюбі, зареєстрованому 20 серпня 2016 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1484. В період шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що за час шлюбу ними було придбано у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 33,3 кв. м.

Стверджувала, що 17 серпня 2020 року на підставі договору купівлі-продажу №КПИП-109568 від 23 липня 2019 року, додаткової угоди №ДСкД-142826 від 20 липня 2020 року та акта прийому-передачі №ААП-142926 від 21 липня 2020 року, укладених між ТОВ «СТІКОН» та ОСОБА_2 , право власності на вищевказану квартиру було оформлено та зареєстровано за відповідачем.

Зазначала, що вартість спірної квартири за договором купівлі-продажу №КПИП-109568 від 23 липня 2019 року, становить 567919,00 грн., тому виходячи з рівності часток подружжя, її частка складає 283959,50 грн.

Посилаючись на те, що вказане вище майно придбано за час шлюбу за спільні кошти, позивачка просила суд визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 33,3 кв. м., яка зареєстрована на праві власності на підставі договору купівлі-продажу майнових прав №КПИП-109568 від 23 липня 2019 року за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , спільним майном подружжя та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 33,3 кв. м.,

Ухвалою суду від 24 травня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення рішення по справі (а.с. 38-40).

Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надала до суду заяву про підтримання позовних вимог та просила суд розглянути справу без її участі (а.с. 57).

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надав заяву про визнання позову та просив суд розглянути справу за його відсутністю (а.с. 54).

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою, в якій зазначав про визнання позовних вимог, тому суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 8 Сімейного кодексу України та главою 26 книги третьої Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в шлюбі, зареєстрованому 20 серпня 2016 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1484, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 7).

В період шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 36).

Встановлено, що в період шлюбу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №КПИП-109568 від 23 липня 2019 року, додаткової угоди №ДСкД-142826 від 20 липня 2020 року та акта прийому-передачі №ААП-142926 від 21 липня 2020 року придбав у власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 9-10, 11, 12-18).

З матеріалів справи вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 370 ЦК України, частки майна дружини та чоловіка у спільній сумісній власності є рівними.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, суд прийшов до висновку, що спірне майно - квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 33,3 кв. м., набуте у шлюбі є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, враховуючи презумпцію спільності майна, набутого за час шлюбу, яка сторонами спростована не була.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, суд враховує, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачкою при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 31 березня 2022 року (а.с. 1).

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті повністю визнав позовні вимоги позивачки, суд вважає за необхідне повернути останній 50% судового збору, сплаченого нею при поданні позову та стягнути з відповідача інші 50% - в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

На підставі ст. ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, 15, 16, 355, 356, 357 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 142, 259, 223, 264, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 33,3 кв. м., яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі-продажу №КПИП-109568 від 23 липня 2019 року, додаткової угоди №ДСкД-142826 від 20 липня 2020 року та акта прийому-передачі №ААП-142926 від 21 липня 2020 року, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Суворовським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області 06 жовтня 2016 року, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 33,3 кв. м.,

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 26 вересня 2007 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 33,3 кв. м.,

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Суворовським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області 06 жовтня 2016 року, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 427 (чотириста двадцять сім) гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 26 вересня 2007 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , на користь держави судовий збір у розмірі 1419 (одна тисяча чотириста дев`ятнадцять) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 02 серпня 2022 року.

Суддя: О.М. Сегеда