Справа № 183/5033/20
№ 2/183/476/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_2 про стягнення недоплаченого страхового відшкодування та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

14 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_2 про стягнення недоплаченого страхового відшкодування та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 23 травня 2020 року о 14.30 год. в м. Новомосковську по вул. Сучкова, 103 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ВАЗ 21104, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 та транспортного засобу Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_2 завдано механічні пошкодження.

Власником транспортного засобу Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_2 є батько позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 .

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2020 року у справі № 183/2854/20 відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340,00 грн., постанова набрала законної сили 30 червня 2020 року.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 , винного в ДТП, який керував транспортним засобом ВАЗ 21104, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів № АО/6117944 від 28 серпня 2019 року, відповідно до якого франшиза складає 2 000,00 грн.

25 травня 2020 року позивач ОСОБА_1 в телефонному режимі повідомив страхову компанію відповідача ОСОБА_2 про дорожньо-транспортну пригоду, а 04 червня 2020 року надіслано повідомлення про ДТП з усіма документами через мессенджер Viber.

ПрАТ «СГ «ТАС» було направлено експерта для оцінки пошкодженого транспортного засобу Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_2 , при цьому ОСОБА_1 вказує на те, що він не отримував жодного документального підтвердження та офіційного звіту щодо оцінки пошкодженого автомобіля, а лише в телефонному режимі представник страхової компанії назвав приблизну суму завданого збитку, посилаючись на зобов`язуючу пропозицію АвтоОнлайн, згідно якої вартість автомобіля в пошкодженому стані становить 71 990,00 грн.

Але, позивач ОСОБА_1 не погодився з такою сумою та звернувся до судового експерта Дроздова Ю.В. для проведення автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ.

Крім того, 24 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до страховика винної особи ПрАТ «СГ «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування та запрошенням на проведення незалежної експертизи.

Так, згідно висновку експерта № 3307/20/20 від 20 липня 2020 року вартість матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу, належного його батькові ОСОБА_3 складає 133 496,44 грн.

Витрати за проведення даної експертизи склали 3 500,00 грн.

Відповідачем ПрАТ «СГ «ТАС» було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 59 506,44 грн., який страховиком розрахований наступним чином: 133 496,44 грн. (матеріальний збиток згідно висновку експерта ОСОБА_4 ) 2 000,00 грн. (франшиза) 71 990,00 грн. (вартість автомобіля в пошкодженому стані згідно зобов`язуючої пропозиції АвтоОнлайн).

Таким чином, розмір недоплаченого ПрАТ «СГ «ТАС» страхового відшкодування становить 71 990,00 грн. (де 133 496,44 грн. (матеріальний збиток згідно висновку експерта ОСОБА_4 ) 2 000,00 грн. (франшиза) 59 506,44 грн. (фактично сплачене страхове відшкодування).

Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що він сплатив 1 200,00 грн. за послуги СТО, на якому здійснювалась незалежна експертна оцінка транспортного засобу Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_2 .

Крім того, ОСОБА_1 вважає, що внаслідок ДТП, діями відповідача ОСОБА_2 йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 10 000,00 грн. Моральна шкода полягає в тому, що він вдарився головою, внаслідок чого був змушений неодноразово звертатись до лікаря через постійний головний біль, що призвело до тимчасової непрацездатності. Зокрема, в момент ДТП з ним в автомобілі була його вагітна дружина, яка отримала незначні ушкодження м`яких тканин, але дуже злякалася, а тому певний час хвилювалася за стан дитини, у зв`язку з чим для, була вимушена звертатися до лікаря для здійснення УЗД. Також був вимушений тривалий та багаторазово звертатись до страхової компанії, експерта Дроздова Ю.В. для проведення незалежної експертизи, що позначилося на його душевному стані та стані його дружини.

В зв`язку з наведеним, в позовній заяві ОСОБА_1 просив суд:

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на його користь недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 71 990,00 грн.,

-стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати на оплату послуг експерта в сумі 3 500,00 грн.;

-стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати на оплату послуг СТО в сумі 1 200,00 грн.;

-стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн., а також вирішити питання щодо судових витрат.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2020 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

22 березня 2021 року ОСОБА_3 (власник транспортного засобу), як третя особа, яка заявив самостійні вимоги щодо предмета спору, звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, в якому просив суд: стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» на його користь суму недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 16 489,92 грн. та витрати на оплату послуг експерта в сумі 3 500,00 грн., а також вирішити питання щодо судових витрат.

Ухвалою суду від 07 травня 2021 року відмовлено у прийнятті до спільного розгляду позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 про стягнення недоплаченого страхового відшкодування до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_2 про стягнення недоплаченого страхового відшкодування та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою суду від 07 травня 2021 року зобов`язано Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» надати на адресу суду належним чином завірену копію страхової справи за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 23 травня 2020 року за участю транспортних засобів Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та ВАЗ 21104, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 .

Проте, станом на час ухвалення рішення у справі до суду вищезазначені витребувані документи не надійшли та виконання ухвали суду про витребування доказів Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» проігноровано.

Так, приписами ст. 84 ЦПК України визначено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі, вимоги підтримує у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином,причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, в той же час звернувся до суду з відзивом, згідно якого позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Зазначив, що витрати на проведення експертизи в розмірі 3 500,00 грн. згідно до приписів ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинен відшкодувати страховик, а саме відповідач ПрАТ «СГ «ТАС», крім того просив звернути увагу на те, що замовником вказаної експертизи був власник пошкодженого транспортного засобу, а саме батько позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , саме на цю особу (яка не є учасником процесу) виписано квитанцію про оплату послуг, а тому дані витрати були понесені не позивачем. Щодо вимог про стягнення витрат на оплату послуг СТО в сумі 1200,00 грн., то ці послуги стосуються відновлення транспортного засобу, що в свою чергу приводить до подвійного стягнення збитків, оскільки експертом ОСОБА_4 визначено вартість матеріального збитку, тобто сукупності дій (послуг) та деталей (запчастин) для відновлення авто станом на 23.05.2020 року в розмірі 133 496,44 грн., в тому числі в цю суму включені послуги з розборки та зборки авто. Крім того, відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення вимог в частині стягнення з нього моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн., вважає їх необґрунтованими з огляду на те, що позивачем не зазначено та не надано на підтвердження будь-яких доказів, що останній зазнав глибоких фізичних страждань, зокрема не надано доказів погіршення його здібностей, в тому числі доказів тимчасової втрати ним працездатності, не надано доказів характеру та обсягу страждань, немайнових втрат, тобто обґрунтування базується на факті ДТП без зазначення суттєвих наслідків завданої моральної шкоди. В свою чергу, при визначенні розміру завданої моральної шкоди, суд повинен враховувати ступень його вини, оскільки з постанови суду про притягнення його до адміністративної відповідальності чітко вбачається, що ДТП сталася внаслідок технічної несправності кріплення причепу, тобто за відсутності навмисних дій ОСОБА_2 , спрямованих на порушення ПДР, при цьому він усіма можливими діями сприяв позивачу ОСОБА_1 після ДТП на отримання останнім компенсації від страхової компанії, крім того після ДТП ОСОБА_5 неодноразово спілкувався з позивачем про стан його здоров`я та здоров`я його дружини та ніяким чином не перешкоджав у затягуванні виплати, одразу ж після ДТП він сплатив позивачу 2 500,00 грн. компенсацію за завдану шкоду. У зв`язку з наведеним, ОСОБА_2 просив у позові до нього відмовити в повному обсязі.

Враховуючи, що дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, у справі виступає декілька відповідачів, в той же час від одного з них, а саме відповідача ОСОБА_2 подано відзив, суд не вбачає підстав для проведення заочного розгляду справи.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши надані сторонами письмові докази, приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 23 травня 2020 року о 14.30 год. в м. Новомосковську по вул. Сучкова, 103 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ВАЗ 21104, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 та транспортного засобу Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 .

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2020 року у справі № 183/2854/20 відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340,00 грн., постанова набрала законної сили 30 червня 2020 року.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_2 завдано механічні пошкодження.

Встановлено, що власником транспортного засобу Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_2 є батько позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 , винного в ДТП, який керував транспортним засобом ВАЗ 21104, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів № АО/6117944 від 28 серпня 2019 року, відповідно до якого франшиза складає 2 000,00 грн. В той же час, в матеріалах справи відсутні відомості щодо розміру страхової суми за договором обов`язкового страхування.

Водночас, суд зазначає, що 21 вересня 2019 року набрало чинності розпорядження Нацкомфінпослуг «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого було збільшено страхові суми за договорами обов`язкового страхування, а саме: за шкоду, заподіяну майну потерпілих до 130 000,00 грн.; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих до 260 000,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що 25 травня 2020 року він в телефонному режимі повідомив страхову компанію відповідача ОСОБА_2 про дорожньо-транспортну пригоду, а 04 червня 2020 року ним до ПрАТ «СГ «ТАС» було надіслано повідомлення про ДТП з усіма документами через мессенджер Viber.

Позивач ОСОБА_1 у позові посилається на те, що ПрАТ «СГ «ТАС» було направлено експерта для оцінки пошкодженого транспортного засобу Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_2 , при цьому позивач не отримував жодного документального підтвердження та офіційного звіту щодо оцінки пошкодженого автомобіля, а лише в телефонному режимі представник страхової компанії назвав приблизну суму завданого збитку, посилаючись на зобов`язуючу пропозицію АвтоОнлайн, згідно якої вартість автомобіля в пошкодженому стані становить 71 990,00 грн.

Судом встановлено, що не погодившись з визначеною ПрАТ «СГ «ТАС» страховою сумою, власник транспортного засобу ОСОБА_3 звернувся до судового експерта Дроздова Ю.В. з заявою про проведення автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного належному йому транспортного засобу Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_2 .

Встановлено, що 24 червня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до страховика винної особи, тобто відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування та запрошенням представника останнього на проведення незалежної експертизи, також про проведення вказаної експертизи було повідомлено відповідача ОСОБА_2 .

Так, згідно висновку експерта № 3307/20/20 від 20 липня 2020 року вартість матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу, належного батькові позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 складає 133 496,44 грн., ринкова вартість колісного транспортного засобу у аварійному (пошкодженому) стані після ДТП становить 55 500,08 грн. При цьому зі змісту висновку експерта вбачається, що в результаті проведення розрахунків, були отримані наступні результати: вартість відновлювального ремонту КТЗ склала 155 630,56 грн., ринкова вартість КТЗ складає 133 496,44 грн. Отже, з наведених значень вбачається, що вартість відновлювального ремонту більше за ринкову вартість, тому матеріальний збиток, заподіяний власнику КТЗ, дорівнює ринковій вартості автомобіля, що складає 133 496,44 грн., оскільки відновлювати це КТЗ економічно недоцільно.

Таким чином, враховуючи результати висновку експерта, суд вважає, що транспортний засіб Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_2 фактично вважається знищеним.

Встановлено, що власник транспортного засобу - ОСОБА_3 поніс витрати за проведення автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ в розмірі 3 500,00 грн., що підтверджується квитанцією про оплату наданих експертних послуг № б/н від 20 липня 2020 року.

Судом встановлено, про що не заперечується сторонами, що відповідачем ПрАТ «СГ «ТАС» було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 59 506,44 грн., який страховиком розрахований наступним чином: 133 496,44 грн. (матеріальний збиток згідно висновку експерта ОСОБА_4 ) 2 000,00 грн. (франшиза) 71 990,00 грн. (вартість автомобіля в пошкодженому стані згідно зобов`язуючої пропозиції АвтоОнлайн).

У позові ОСОБА_1 зазначає, що розмір недоплаченого відповідачем ПрАТ «СГ «ТАС» страхового відшкодування повинен становити 71 990,00 грн. (де 133 496,44 грн. (матеріальний збиток згідно висновку експерта Дроздова Ю.В.) 2 000,00 грн. (франшиза) 59 506,44 грн. (фактично сплачене страхове відшкодування).

Також судом встановлено, що додатково позивач ОСОБА_1 сплатив 1 200,00 грн. за послуги СТО, на якому здійснювалась незалежна експертна оцінка транспортного засобу Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується актом № 70 від 03 липня 2020 року.

Вирішуючи питання по суті заявлених вимог, суд керується наступними нормами права.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Приписами ч. 1 ст. 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Пунктом 2.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Вказана норма кореспондується зі статтею 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

У спорах пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV) є спеціальними, а цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Приписами ст. 9 Закону № 1961-IV визначено, що страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до п. 9.4 ст. 9 Закону № 1961-IV страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами.

Згідно зі ст. 22.1 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку, страховик в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Разом із тим, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком.

Як зазначалося вище, згідно висновку експерта № 3307/20/20 від 20 липня 2020 року вартість матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу, належного батькові позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 складає 133 496,44 грн., ринкова вартість колісного транспортного засобу у аварійному (пошкодженому) стані після ДТП становить 55 500,08 грн. При цьому зі змісту висновку експерта вбачається, що в результаті проведення розрахунків, були отримані наступні результати: вартість відновлювального ремонту КТЗ склала 155 630,56 грн., ринкова вартість КТЗ складає 133 496,44 грн. Отже, з наведених значень вбачається, що вартість відновлювального ремонту більше за ринкову вартість, тому матеріальний збиток, заподіяний власнику КТЗ, дорівнює ринковій вартості автомобіля, що складає 133 496,44 грн., оскільки відновлювати це КТЗ економічно недоцільно.

Судом встановлено, про що не заперечується сторонами, що відповідачем ПрАТ «СГ «ТАС» було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 59 506,44 грн., який страховиком розрахований наступним чином: 133 496,44 грн. (матеріальний збиток згідно висновку експерта Дроздова Ю.В.) 2 000,00 грн. (франшиза) 71 990,00 грн. (вартість автомобіля в пошкодженому стані згідно зобов`язуючої пропозиції АвтоОнлайн).

У позові ОСОБА_1 зазначає, що розмір недоплаченого відповідачем ПрАТ «СГ «ТАС» страхового відшкодування повинен становити 71 990,00 грн. (де 133 496,44 грн. (матеріальний збиток згідно висновку експерта Дроздова Ю.В.) 2 000,00 грн. (франшиза) 59 506,44 грн. (фактично сплачене страхове відшкодування).

В той же час, суд не погоджується з такими твердженнями позивача, з огляду на наступне.

Так, приписами п. 2 ст. 30 Закону № 1961-IV визначено, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, оскільки при проведенні автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ, експертом встановлено, що транспортний засіб Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_2 неможливо відновити, а тому вважається фактично знищеним, у зв`язку з чим відповідно до вимог п. 2 ст. 30 Закону № 1961-IV, страховик повинен відшкодувати різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а саме 16 489,92 грн., виходячи з розрахунку: 133 496,44 грн. (матеріальний збиток згідно висновку експерта Дроздова Ю.В.) 2 000,00 грн. (франшиза) 55 500,08 грн. (ринкова вартість КТЗ у аварійному (пошкодженому) стані після ДТП) - 59 506,44 грн. (фактично сплачене страхове відшкодування).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, а тому з відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню недоплачена сума страхового відшкодування в розмірі 16 489,92 грн.

Що стосується вимог про стягнення витрат на оплату послуг експерта, суд зазначає наступне.

Так, позивач ОСОБА_1 у позові просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь витрати на оплату послуг експерта в сумі 3 500,00 грн.

Як вже встановлено вище, власник пошкодженого транспортного засобу - ОСОБА_3 звернувся з заявою до експерта Дроздова Ю,В. про проведення автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, у зв`язку з чим поніс витрати за її проведення в розмірі 3 500,00 грн., що підтверджується квитанцією про оплату наданих експертних послуг № б/н від 20 липня 2020 року.

Так, приписами ст. 34 Закону № 1961-IV встановлено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та /або до місцезнаходження майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МСТБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоду. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Отже, спеціальним Законом передбачено, що витрати на проведення експертизи відшкодовуються страховиком, тобто відповідачем ПрАТ «СГ «ТАС», у зв`язку з чим вимоги про оплату послуг експерта в розмірі 3 500,00 грн. пред`явлені до неналежного відповідача, а тому задоволенню не підлягають.

Крім того, суд зауважує, що витрати на оплату послуг понесені не позивачем ОСОБА_1 , в той час як замовником вказаної експертизи був власник пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_3 , який поніс витрати за проведення експертизи не є учасником спору в цій справі, у зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині безпідставні та необґрунтовані.

В свою чергу вимоги про стягнення витрат на оплату послуг СТО в сумі 1200,00 грн. також не підлягають задоволенню, оскільки ці послуги стосуються відновлення транспортного засобу, що в свою чергу приводить до подвійного стягнення збитків, оскільки експертом ОСОБА_4 визначено вартість матеріального збитку, тобто сукупності дій (послуг) та деталей (запчастин) для відновлення авто станом на 23.05.2020 року в розмірі 133 496,44 грн., в тому числі в цю суму включені послуги з розборки та зборки авто.

Щодо вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦПК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

В п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як роз`яснено в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - постанова Пленуму) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно роз`яснень, наведених у п. 9 постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Розмір моральної шкоди визначається виключно судом на підставі повного та всебічного дослідження обставин справи.

Як зазначалося вище, 23 травня 2020 року о 14.30 год. в м. Новомосковську по вул. Сучкова, 103 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ВАЗ 21104, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 та транспортного засобу Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 .

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2020 року у справі № 183/2854/20 відповідача ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП було визнано винним та накладено адміністративне стягнення в вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340,00 грн. Постанова набрала законної сили 30 червня 2020 року.

Зі змісту постанови вбачається, що 23 травня 2020 року приблизно о 14.20 год. водій ОСОБА_2 керував автомобілем ВАЗ 21104, д.н.з. НОМЕР_1 , з причепом ГКБ 8160, д.н.з. НОМЕР_4 по вул. Сучкова, 103 м. Новомосковська Дніпропетровської області, у якого під час руху був технічно несправний зчіпний пристрій, внаслідок чого причеп ГКБ 8160, д.н.з. НОМЕР_4 , зірвався і почав некерований рух, виїхав на полосу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався у зустрічному напрямку руху. Під час розгляду даної справи ОСОБА_2 свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення визнав повністю та щиро розкаявся.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, позивач ОСОБА_1 у позові посилався на те, що внаслідок ДТП, діями відповідача ОСОБА_2 йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 10 000,00 грн. Моральна шкода полягає в тому, що він вдарився головою, внаслідок чого був змушений неодноразово звертатись до лікаря через постійний головний біль, що призвело до тимчасової непрацездатності. Зокрема, в момент ДТП з ним в автомобілі була його вагітна дружина, яка отримала незначні ушкодження м`яких тканин, але дуже злякалася, а тому певний час хвилювалася за стан дитини, у зв`язку з чим для, була вимушена звертатися до лікаря для здійснення УЗД. Також був вимушений тривалий та багаторазово звертатись до страхової компанії, експерта Дроздова Ю.В. для проведення незалежної експертизи, що позначилося на його душевному стані та стані його дружини.

В той же час, суд зауважує, що ОСОБА_1 на підтвердження своїх доводів будь-яких належних та допустимих доказів не надав, а саме: що останній зазнав глибоких фізичних страждань, зокрема не надано доказів погіршення його здібностей, в тому числі доказів тимчасової втрати ним працездатності, не надано доказів характеру та обсягу страждань, немайнових втрат, тобто обґрунтування базується на факті ДТП без зазначення суттєвих наслідків завданої моральної шкоди.

В свою чергу, при визначенні розміру завданої моральної шкоди, суд повинен враховувати ступень вини відповідача ОСОБА_2 , в той же час, з постанови суду про притягнення останнього до адміністративної відповідальності чітко вбачається, що ДТП сталася внаслідок технічної несправності кріплення причепу, тобто за відсутності навмисних дій ОСОБА_2 , спрямованих на порушення ПДР.

При цьому, судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 було здійснено позивачу ОСОБА_1 компенсацію за завдану шкоду в розмірі 2 500,00 грн., що підтверджується квитанцією, яка міститься в матеріалах справи.

Доводи позивача ОСОБА_1 з приводу того, що в момент ДТП з ним в автомобілі була його вагітна дружина, яка отримала незначні ушкодження м`яких тканин та дуже злякалася, у зв`язку з чим була вимушена звертатися до лікаря для здійснення УЗД судом не приймаються до уваги, оскільки відсутні докази того, що остання перебувала з позивачем в автомобілі під час ДТП, зокрема в постанові про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності взагалі відсутні посилання на присутність дружини позивача в автомобілі в момент ДТП.

Виходячи з наведеного, оцінюючи всі наявні в матеріалах справи та досліджені судом докази, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки вони необґрунтовані та належаними доказами не підтверджені.

Інші доводи сторін судом не приймаються до уваги, оскільки не спростовують наведених висновків суду.

При цьому, згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, при зверненні до суду, позивачем ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією про сплату № 1426 від 14 вересня 2020 року.

Враховуючи, що вимоги пред`явлені до двох відповідачів, при цьому у позові до відповідача ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі, а вимоги до відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» задоволені частково, у зв`язку з чим, з останнього на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 192,59 грн., виходячи з розрахунку: (16 489,92 грн. (сума, задоволена судом) х 840,80 грн. (сплачений судовий збір) / 71 990,00 грн. (заявлена сума до ПрАТ «СГ «ТАС»).

На підставі викладено та керуючись, ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 273, 274, 276, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_2 про стягнення недоплаченого страхового відшкодування та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 16489,92 грн. (шістнадцять тисяч чотириста вісімдесят дев`ять грн. 92 коп.).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 192,59 грн. (сто дев`яносто дві грн. 59 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 , відмовити.

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», , місцезнаходження за адресою: 03062, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 65;

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 07 червня 2022 року.

Суддя Д.І. Городецький