КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2022 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 761/46928/17

номер провадження: 22-ц/824/1848/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» - Аврамець Олени Миколаївни на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року у складі судді Пономаренко Н.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна страхування життя») про стягнення страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 10 лютого 2011 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна страхування життя» було укладено договір добровільного страхування життя №7000218 шляхом заповнення заяви на страхування, строком на 20 років із розміром страхової суми 49 686 грн 74 коп.

Позивач зазначав, що застрахованою особою ОСОБА_2 було укладено додаток №2 до договору добровільного страхування життя від 16 лютого 2011 року, відповідно до якого страхову суму було збільшено до 58 910 грн 01 коп. Вказував, що згідно з пунктом 5 договору добровільного страхування життя він є вигодонабувачем за вказаним договором - брат застрахованої особи.

Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, її смерть відбулась внаслідок меланоми не уточненої, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №61. Вказував, що він звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, на що отримав лист-відмову відповідача за вих.№1683/400 від 06 жовтня 2015 року про те, що вказаний позивачем випадок не може бути визнаний страховим. З такою відмовою відповідача він не погоджується, оскільки застрахована особа ОСОБА_2 до моменту смерті ніколи не хворіла на діагноз, який зазначений у лікарському свідоцтві про смерть №61, а тому не могла надати при укладенні договору страхування неправильних відомостей, які стали причиною смерті.

З урахуванням наведеного, позивач ОСОБА_1 просив стягнути з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна страхування життя» на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 58 910 грн 01 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна страхування життя» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 58 910 грн 01 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем ОСОБА_1 , як вигодонабувачем за договором добровільного страхування життя №200.7000218 від 16 лютого 2011 року, доведено обставини та причини настання страхового випадку - смерті застрахованої особи ОСОБА_2 . Відповідачем не надано обґрунтованих доводів, підтверджених належними та допустимими доказами, що цей випадок не є страховим, на підставі чого відповідачем було відмовлено у виплаті страхового відшкодування позивачу. Суд дійшов висновку, що відповідачем не надано суду доказів щодо обізнаності застрахованої особи ОСОБА_2 про наявність у неї на час укладання договору в 2011 році хвороби, зазначеної у лікарському свідоцтві про смерть № 61 від 13 серпня 2015 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ПрАТ «СК «ПЗУ Україна страхування життя» - Аврамець О.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував доводів відповідача та рішення суду не містить будь-яких посилань на норми закону і заперечень відповідача. Вказує, що суд не прийняв до уваги та не надав належної оцінки листам, які були надані відповідачем до заперечень, у яких міститься інформація про те, що застрахована особа ОСОБА_2 знала про наявність у неї хвороб: гострий гастрит, ДОА гомілково-ступневих суглобів, ендометріоз матки та інші, і вона зверталася до відповідних лікарів зі скаргами на здоров`я. Однак суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні не послався на вказані докази та не зазначив про їх наявність у матеріалах справи, а навпаки вказав, що відповідач не надав доказів щодо обізнаності застрахованої особи про наявність у ОСОБА_2 на час укладання договору в 2011 році хвороби, зазначеної у лікарському свідоцтві про смерть №61 від 13 серпня 2015 року. Наведені обставини, на думку представника відповідача, свідчать про те, що суд не дослідив умови договору страхування, в якому вказано, що надання неправдивих відомостей про стан здоров`я на час укладання договору є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування та не потребує причинно-наслідкового зв`язку між настанням смерті та наданням неправдивих відомостей.

Вказує, що факт надання неправдивих відомостей про стан здоров`я застрахованої особи необхідний страховику для визначення ризиків за таким договором та розрахунку тарифу. Зазначає, що у випадку надання застрахованою особою правдивих відомостей про стан свого здоров`я, то відповідачем було б запропонована інша програма страхування та розрахований інший страховий тариф або взагалі було відмовлено в укладенні такого договору при зазначених застрахованою особою ризиках. Вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги умови договору страхування, відповідно до яких надання неправдивих відомостей про стан здоров`я є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Зазначає, що з отриманих медичних документів відповідачу стало відомо, що застрахована особа ОСОБА_2 зверталась за медичною допомогою до комунального закладу «Чортківська центральна комунальна лікарня» (далі - КЗ «Чортківська центральна комунальна лікарня») з вересня 2006 року, однак у заяві на страхування №7000218 від 10 лютого 2011 року вона зазначила, що не хворіла коли-небудь захворюваннями та/або не відмічала у себе певні симптоми, зазначеними у цьому розділі заяви. Вважає, що на момент підписання вказаної заяви на страхування застрахована особа свідомо надала неправдиві відомості стосовно стану свого здоров`я, що є підставою для відмови у страховій виплаті, а тому випадок, стосовно якого позивач звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна страхування життя», не був визнаний страховим та відповідачем було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Позивач ОСОБА_2 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 58 910 грн 01 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 лютого 2011 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було укладено договір добровільного страхування життя №200.7000218, який складається із невід`ємних частин:

- заяви на страхування №7000218 від 10 лютого 2011 року та правил добровільного страхування життя. Вказана заява заповнена та підписана ОСОБА_2 (а.с.2-3);

- страхового свідоцтва №200.7000218 (а.с.52);

- плану страхування (додаток №1 до договору добровільного страхування життя №200.7000218) (а.с.53);

- умов додаткового страхування (додаток №2 до договору добровільного страхування життя №200.7000218) (а.с.4),

- додатків до правил добровільного страхування життя.

Згідно з пунктом 3 заяви на страхування, пакет програми страхування «Престиж».

Відповідно до пункту 5 заяви на страхування, вигодонабувачем за договором добровільного страхування життя №200.7000218 є брат ОСОБА_2 - ОСОБА_1 .

Як вбачається із страхового свідоцтва № НОМЕР_1 (пакет програм добровільного старування життя «Престиж»), яке видане на підставі заяви страхувальника №7000218 від 10 лютого 2011 року, предметом договору є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, страхова сума становить 58 910 грн 01 коп.

Згідно плану страхування, даний договір страхування укладений на 20 років з 16 лютого 2011 року по 15 лютого 2031 рік, які поділені на 20 страховий періодів із встановленим планом сплати страхових внесків.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Відповідно до довідки про причину смерті від 13 серпня 2015 року причиною смерті ОСОБА_2 є меланома не уточнена (а.с.6).

Встановлено, що 18 серпня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна страхування життя» із письмовою заявою про виплату страхової суми, яка була отримана відповідачем 26 серпня 2015 року (а.с.21).

17 вересня 2015 року адміністрація Чортківського комунального районного центру первинної медичної (медико-санітарної) допомоги на запит ПрАТ «СК «ПЗУ Україна страхування життя» від 01 вересня 2015 року, надала відповідь за №836 про те, що ОСОБА_2 зверталася до центральної амбулаторії загальної практики/сімейної медицини з 2013 року (з моменту утворення Чортківського КРЦ ПММСД), а з 2006 року по 2013 рік - до Чортківської центральної комунальної лікарні, а саме:

01 вересня 2006 року зверталась до ендокринолога, діагноз: Еутириоз.

04 жовтня 2006 року зверталась за медичною допомогою до гінеколога, діагноз: Фіброміома вузлова. Ендометріоз матки.

26 червня 2007 року діагноз: Надрив зв`язок лівого гомілково-ступневого суглобу.

18 березня 2008 року зверталась за допомогою до терапевта, діагноз: ГВРІ. Гострий трахеїт.

10 лютого 2009 року діагноз: Гострий гастрит. Хронічний коліт в стадії нестійкої ремісії. Хронічний холецистит в стадії нестійкої ремісії.

22 січня 2010 року зверталась до терапевта: Гострий ларинготрахеїт.

27 вересня 2010 року діагноз: ДОА гомілково-ступневих суглобів з переважанням ураження лівого гомілкового-ступневого суглобу. Остеохондроз шийного відділу хребта.

05 листопада 2011 року зверталась до терапевта, діагноз: Хронічний холецистит в стадії ремісії. Хронічний коліт в стадії ремісії. ДОА гомілково-ступневих суглобів. ВСД по змішаному типу.

02 грудня 2011 року згідно із заключенням електроенцефалографії діагноз церебрастенічний синдром з ознаками гіпоксії правої скроневої - тім`яної ділянки.

13 травня 2013 року зверталась до сімейного лікаря діагноз: Хронічний холецистит. Хронічний коліт в стадії нестійкої ремісії.

02 червня 2014 року зверталась за медичної допомогою до сімейного лікаря діагноз: ГРВІ. Гострий трахеїт.

07 жовтня 2014 року зверталась до сімейного лікаря, діагноз: ГРВІ.

12 травня 2015 року зверталась до невропатолога: Гостра лівобічна люмбалгія з больовим синдромом.

13 травня 2015 року стаціонарно лікувалася, діагноз: Остеохондроз поперекового відділу хребта. Лівобічна люмбалгія в стадії загострення вертеброгенного ґенезу.

Також у відповіді адміністрації Чортківського комунального районного центру первинної медичної (медико-санітарної) допомоги зазначено, що ОСОБА_2 знаходилася на диспансерному обліку з 2001 року з діагнозом: Хронічний холецистит. Хронічний коліт. 17 липня 2015 року ОСОБА_2 поставлено діагноз: Метастаз з меланоми без первинного вогнища в - ліві пахові л/в, заочеревенні л/в IV стадія. Лімфостаз ІІ-ІІІ ст. Больовий синдром (а.с.18-19).

По справі встановлено, що 06 жовтня 2015 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна страхування життя» своїм листом за вих.№1683/400 повідомило позивачу ОСОБА_1 про те, що з отриманих медичних документів товариству стало відомо, що застрахована особа ОСОБА_2 зверталась за медичною допомогою до КЗ «Чортківська центральна комунальна лікарня» з вересня 2006 року. Проте в розділі 4 заяви на страхування №7000218 від 10 лютого 2011 року на запитання чи хворіли ви коли - небудь наступними захворюваннями та/або відмічали такі симптоми, а саме: №9 - захворювання системи травлення, жовчного міхура абр печінки (виразкова хвороба, гастрит, гепатит) або такі симптоми, як діарея, запори, печія; №14 - захворювання опорно-рухового апарату м`язи, кістки, суглоби хребет; №15 - діабет, захворювання щитовидної залози та інші захворювання ендокринної системи; №19 - які небудь захворювання жіночих статевих органів, ОСОБА_2 надала відповіді - ні. Також у розділі 7 заяви на страхування ОСОБА_2 засвідчила, що всі відомості, зазначені нею у цій заяві, є правдивими та повними та вона усвідомлює, що у випадку доведення факту подання свідомо неправдивих відомостей, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна страхування життя» має право відмовити у страховій виплаті». Тому на момент підписання заяви на старування №7000218 від 10 лютого 2011 року Виходячи з викладеного відповідач вважав, що випадок, стосовно якого позивач звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна страхування життя» був визнаний не страховим випадком, а тому було прийнято рішення у відмові виплати страхового відшкодування (а.с.6).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 2 ч.1 ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

За приписами ст.989 ЦК України, ст.21 Закону України «Про страхування», страхувальник зобов`язаний, зокрема, вживати заходів щодо запобігання збиткам, завданим настанням страхового випадку, та їх зменшенню; повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. Договором страхування можуть бути встановлені також інші обов`язки страхувальника.

Підстави для відмови страховика у здійсненні страхової виплати або страхового відшкодування встановленні ст.991 ЦК України та ст.26 Закону України «Про страхування», згідно з якими страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

З наведених положень вбачається, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку або надання ним неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише у тому разі, якщо вони позбавили страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 березня 2018 року у справі № 916/4613/15.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Установивши, що відповідачем не надано доказів того, що на час укладання договору добровільного страхування життя №200.7000218 від 16 лютого 2011 року, застрахована особа ОСОБА_2 приховала від страхувальника факт наявності у неї хвороби, зазначеної у лікарському свідоцтві про смерть № 61 від 13 серпня 2015 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що 13 серпня 2015 року мав місце страховий випадок, передбачений чинним договором добровільного страхування життя №200.7000218 від 16 лютого 2011 року - смерть застрахованої особи ОСОБА_2 , що за загальним правилом відповідно до вказаних вище вимог закону та правових висновків Верховного Суду, породжує обов`язок страховика виплатити вигодонабувачу передбачене договором страхове відшкодування.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та, відповідно, про наявність правових підстав для стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» на користь ОСОБА_1 суми страхового відшкодування в розмірі 58 910 грн 01 коп. відповідно до укладеного між ОСОБА_2 та ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» договору добровільного страхування життя №200.7000218 від 16 лютого 2011 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що з отриманих медичних документів відповідачу стало відомо, що застрахована особа ОСОБА_2 зверталась за медичною допомогою до КЗ «Чортківська центральна комунальна лікарня» з вересня 2006 року, однак в розділі 4 заяви на страхування №7000218 від 10 лютого 2011 року ОСОБА_2 зазначила, що не хворіла коли-небудь захворюваннями та/або не відмічала у себе певні симптоми, зазначеними у цьому розділі, що на думку скаржника, є підставою для відмови у страховій виплаті, колегія суддів не приймає до уваги з таких підстав.

Як зазначалось вище, Верховний Суду у постанові від 26 березня 2018 року у справі № 916/4613/15 за результатами аналізу ст.991 ЦК України та ст.26 Закону України «Про страхування» зробив висновок, що надання страхувальником неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише у тому разі, якщо вони позбавили страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

Апеляційний суд враховує, що зазначені застрахованою особою ОСОБА_2 відомості у розділі 4 заяви на страхування №7000218 від 10 лютого 2011 року про те, що вона не хворіла коли-небудь захворюваннями та/або не відмічала у себе певні симптоми, зазначеними у цьому розділі, самі по собі не стосуються та не спростовують, передбаченого договором добровільного страхування від 16 лютого 2011 року, факту настання страхового випадку - смерті застрахованої особи та ніяким чином не позбавили страховика можливості дізнатися чи є ця подія (смерть страхувальника) страховим випадком.

Колегія суддів звертає увагу та на те, що відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» не доведено належними та допустимими доказами, що наведені у листі КЗ «Чортківська центральна комунальна лікарня» від 17 вересня 2015 року захворювання ОСОБА_2 перебувають у причинно - наслідковому зв`язку із причиною її смерті - меланома не уточнена відповідно до довідки про причину смерті ОСОБА_2 від 13 серпня 2015 року.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» - Аврамець Олени Миколаївни - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: