Справа №760/1297/22
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.07.2022 м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді - Зуєвич Л.Л., за участю:

секретаря судового засідання - Кушніра Р.С.,

скаржника - ОСОБА_1 (особисто, паспорт),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 , боржник/ (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича /далі - приватний виконавець Телявський А.М./ (адреса: 02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, буд. 6, оф. 26), заінтересована особа: ОСОБА_2 /далі - ОСОБА_2 , стягувач/ (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ),

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

17.01.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана скарга, датована 12.01.2022, за підписом ОСОБА_1 , в якій скаржник в порядку ст.ст. 447-449 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця Телявського А.М. щодо не зняття арешту, накладеного на грошові кошти, які є заробітною платою та знаходяться на рахунку НОМЕР_3 , що відкритий на ім`я ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в ТВБВ №10026/0187 ф-ї Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк»;

- зобов`язати приватного виконавця Телявського А.М. винести постанову про зняття арешту з грошових коштів, що містяться та/або надходитимуть на рахунок НОМЕР_3 , що відкритий на ім`я ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в ТВБВ №10026/0187 ф-ї Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», накладеного в межах виконавчого провадження № 58721986, в тому числі на підставі постанов про арешт коштів боржника від 25.03.2019 та від 02.02.2021.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2022 для розгляду зазначеної скарги визначено суддю Зуєвич Л.Л. Справу фактично передано судді 21.01.2022.

Ухвалою Солом`янського районного суду від 26.01.2022 вказану заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 01.03.2022.

01.03.2022 судове засідання було перенесено на 26.07.2022.

У судове засідання, призначене на 26.07.2022 з`явився скаржник, який наполягав на задоволенні вимог скарги.

Інші учасники провадження у судове засідання не з`явились.

Доводи скарги

Заява, що є предметом розгляду, обґрунтована, зокрема тим, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києві від 29.03.2018 у справі № 760/12146/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за розпискою було вирішено:

-стягнути з ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 адреса: АДРЕСА_4 ) заборгованість за договором позики від 10.11.2013 в розмірі 155 200, 00 грн.

З метою виконання зазначеного рішення, на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва - Теляєвського А.М. (далі - приватний виконавець) від 25.03.2019 розпочато виконавче провадження № 58721986 з примусового виконання виконавчого листа № 760/12146/17 виданого 16.11.2018 Солом`янським районним судом міста Києва.

Як зазначає скаржник, в межах зазначеного виконавчого провадження приватним виконавцем було винесено наступні Постанови:

-від 25.03.2019 про стягнення з боржника основної винагороди;

-від 25.03.2019 про арешт майна боржника;

-від 25.03.2019 про арешт коштів боржника;

-від 08.02.2021 про арешт коштів боржника.

Зі змісту постанов від 25.03.2019 та від 08.02.2021 вбачається, що приватний виконавець постановив накласти арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку (-ах) боржника, зокрема: АТ «Ощадбанк», а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.

Скаржник зазначає, що в межах виконавчого провадження № 58721986 відсутні будь-які постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника, що не тільки унеможливлює фактичне виконання рішення, але й позбавляє боржника можливості розпоряджатися заробітною платою, а також рахунками, призначеними для її отримання.

Як зазначає скаржник, він звернувся до приватного виконавця із заявою про зняття арешту, проте у її задоволенні листом від 30.12.2021 було відмовлено з причини, що банк не повернув відповідних постанов про арешт коштів боржника.

У зв`язку з викладеними обставинами, скаржник просить визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця в частині відмови у знятті арешту з грошових коштів, які є заробітною платою скаржника та зобов`язати приватного виконавця винести постанову про зняття арешту з грошових коштів.

Правова позиція приватного виконавця

11.04.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшли пояснення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва - Теляєвського А.М., який посилається на необґрунтованість доводів скаржника та звертає увагу, зокрема, на наступне.

Арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу), а тому висновок скаржника про те, що накладення арешту на грошові кошти боржника порушувало його право на отримання заробітної плати є необґрунтованим.

Постанову про арешт коштів боржника приватним виконавцем винесено у відповідності до положень ЗУ «Про виконавче провадження» з метою забезпечення реального виконання боржником рішення.

У постанові про накладення арешту на кошти боржника зазначено: «крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику».

Зазначає, що постановою про арешт коштів боржника визначено банківським установам, які виконують рішення виконавця, порядок виконання з урахуванням обмежень, визначених законодавством, перелік яких не містить обмежень щодо накладення арешту на рахунок, на який серед інших нарахувань здійснюється нарахування заробітної плати чи пенсії.

Окрім того, вказує, що саме Банк, який виконує постанову про арешт коштів боржника повинен визначити статус коштів і рахунка на якому такі кошти знаходяться. У випадку, якщо на такі кошти чи рахунок поширюється дія законодавчої заборони накладення арешту, Банк має повернути Постанову про арешт коштів боржника без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту на підставі ч.4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження».

Зазначає, що до нього не надходило жодних заяв та документів від АТ «Ощадбанк» з цього приводу, а тому підстави для зняття арешту з коштів та рахунку боржника - відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Рішенням (заочним) Солом`янського районного суду міста Києві від 29.03.2018 у справі № 760/12146/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за розпискою було вирішено:

-стягнути з ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 адреса: АДРЕСА_4 ) заборгованість за договором позики від 10.11.2013 в розмірі 155 200, 00 грн;

-стягнути з ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 адреса: АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 1 552,00 грн.

На виконання зазначеного рішення суду, Солом`янським районним судом було видано 16.10.2018 виконавчі листи № 760/12146/17:

-про стягнення з ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 адреса: АДРЕСА_4 ) заборгованість за договором позики від 10.11.2013 в розмірі 155 200, 00 грн (далі - виконавчий лист № 1);

-про стягнення з ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 адреса: АДРЕСА_4 ) судового збору в розмірі 1 552,00 грн. (далі - виконавчий лист № 2).

25.03.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ - Теляєвським А.М. (далі - приватний виконавець) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58721986 з виконання виконавчого листа № 1 та постанову про відкриття виконавчого провадження № 58722043 з виконання виконавчого листа № 2.

В той же день, 25.03.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ - Теляєвським А.М. винесено постанову про об`єднання вищевказаних виконавчих проваджень № 58721986, № 58722043 у зведене виконавче провадження № 58722069.

В межах виконавчого провадження № 58721986 з виконання виконавчого листа №1, приватним виконавцем винесено постанови від 25.03.2019 та від 08.02.2021, якими постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, зокрема: Ощадбанк, МФО 300465.

До матеріалів справи скаржником долучено копію відповіді від 30.12.2021 приватного виконавця на заяву щодо зняття арешту від 13.12.2021 зі змісту якої вбачається відмова у задоволенні вимоги ОСОБА_1 щодо зняття арешту.

З наданої приватним виконавцем копії виконавчого провадження ВП № 5872198 вбачається, що постановою від 16.02.2022 звернуто стягнення на заробітну плату боржника ( ОСОБА_1 ) у розмірі 20% щомісяця.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Суд враховує, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга, третя статті 451 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В частині другій статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» наведено перелік коштів та рахунків, на які забороняється звернення стягнення та накладення арешту, зокрема на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно з частиною третьою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

У частинах першій, третій статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків (стаття 70 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) викладений висновок, що «стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Чинним законодавством України не передбачено відкриття суб`єктам господарювання рахунків зі спеціальним режимом їх використання для виплати заробітної плати. З установлених судами обставин вбачається, що рахунок боржника № НОМЕР_5 , на кошти на якому виконавцем був накладений арешт, є поточним рахунком боржника, якій використовується для зберігання грошей та здійснення різних розрахунково-касових операцій боржника, у тому числі виплати заробітної плати. На цьому рахунку зараховуються та зберігаються кошти боржника, призначені не тільки для виплати заробітної плати. Зазначений рахунок не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено. Також ПАТ «ПУМБ», на яке нормами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку № НОМЕР_5 виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення. Разом з тим кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України). Згідно із частиною п`ятою статті 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. З наведених норм права вбачається, що зобов`язання з виплати заробітної плати мають пріоритет перед іншими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, у тому числі тими, які виконуються в примусовому порядку виконання судових рішень. У разі виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати в певному розмірі, на кошти, які знаходяться на поточному рахунку боржника, у такому ж розмірі не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю. Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати та його розміру. Також арешт в розмірі суми зобов`язання з виплати заробітної плати може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати. Як вбачається з матеріалів справи, судами попередніх інстанцій не встановлено, що боржник звертався до виконавця із заявою про виникнення в нього зобов`язання з виплати заробітної плати в певному розмірі та просив не накладати або зняти арешт з відповідної суми коштів на рахунку № НОМЕР_5 для виплати заробітної плати своїм працівникам».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20 Провадження № 14-218цс21 вказано, що «встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь - яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань. Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя. Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.

При цьому передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом. Одночасно слід звернути увагу, що наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розмір коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе. Враховуючи вищевикладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів».

Судом встановлено, що на рахунки скаржника, на які накладено арешт, також зараховується заробітна плата; державним виконавцем звернено стягнення на доходи боржника шляхом відрахування із доходів боржника відповідно до законодавства у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу; скаржник звертався до приватного виконавця про скасування постанови про арешт коштів на відповідному рахунку, на який зараховується заробітна плата.

Суд враховує, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України), зокрема шляхом встановлення законом граничних розмірів відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника залежно від видів стягнення (стаття 70 Закону України «Про виконавче провадження»). Тому звернення стягнення та накладення арешту на заробітну плату понад такі розміри заборонено законом, а якщо він накладений, то підлягає зняттю. Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у тому числі на підставі повідомлення боржника (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 211/4347-15-ц).

Таким чином, доводи скарги знайшли свої підтвердження, та така скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 259-261, 268, 352, 354, 355, 447-453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, заінтересована особа: ОСОБА_2 , - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича щодо не зняття арешту, накладеного на грошові кошти, які є заробітною платою та знаходяться на рахунку НОМЕР_3 , що відкритий на ім`я ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в ТВБВ № 10026/0187 ф-ї Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк».

Зобов`язати приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича винести постанову про зняття арешту з грошових коштів, що містяться та/або надходитимуть як заробітна плата на рахунок НОМЕР_3 , що відкритий на ім`я ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в ТВБВ №10026/0187 ф-ї Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», накладеного в межах виконавчого провадження № 58721986, в тому числі на підставі постанов про арешт коштів боржника від 25.03.2019 та від 02.02.2021.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич