Справа № 355/1347/21
Провадження № 2/355/385/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року

Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Червонописького В.С.,

секретаря судового засідання Котенко Л.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури, третя особа: Виконавчий комітет Баришівської селищної ради Броварського району Київської області, про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

16.09.2021 позивач звернувся до суду з вимогою зобов`язати Київську обласну прокуратуру вчинити дії щодо встановлення і погодження меж земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в натурі на місцевості шляхом підписання Акту прийму-передачі межових знаків на зберігання, для будівництва індивідуальних гаражів.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Баришівської селищної ради №614-16-07 позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за вищевказаною адресою у приватну власність.

Під час виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуальних гаражів, виникла необхідність у підписанні акта прийому-передачі межових знаків, де одним з суміжних землевласників зазначено Баришівський відділ Бориспільської місцевої прокуратури Київської області. Однак підписати вказаний акт відповідач відмовився, оскільки у останнього відсутні правовстановлюючі документи на будівлю прокуратури, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись з даною відмовою та посилаючись на приписи ст.ст. 158, 159 Земельного кодексу України, позивач звернувся до суду з метою усунення перешкод у реалізації його конституційного права на отримання земельної ділянки у приватну власність.

30.03.2022 до суду подано клопотання Баришівської селищної ради про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності третьої особи.

09.05.2022 до суду подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

29.06.2022 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі оскільки відмова суміжних землекористувачів від підписання акта погодження меж земельних ділянок не порушує прав ОСОБА_1 на отримання земельної ділянки у власність і не є перешкодою у проведенні передбачених законом дій, спрямованих на завершення приватизації земельної ділянки.

Також, в матеріалах справи міститься заява від представника відповідача про розгляд справи без їх участі, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванням завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється таким шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Позивач - ОСОБА_1 , має існуюче речове право на земельну ділянку, а саме - право власності на земельну ділянку, доводить порушення його права у результаті відмови у встановленні меж земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування (п. в ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України).

Частиною 1 ст. 92 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно зі ч. ч. 1, 2, 5 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. ч. 1, 3, 7 ст. 55 Земельного кодексу «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Відповідно до ст. 198 Земельного кодексу України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи у користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Відповідно до ст. 55 Земельного кодексу «Про землеустрій» межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначаються не відповідно до акта узгодження та визначення меж, а згідно з наявними планово-картографічними матеріалами та матеріалами кадастрової зйомки.

Крім того, ст. 198 Земельного кодексу України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що його права порушено. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Такий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 619/800/18.

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно зі ст. 107 Земельного кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 20.09.2019 отримав рішення Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області № 614-16-07 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва індивідуальних гаражів (а.с. 29).

17.03.2020 рішенням Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області № 101.1 змінено поштову адресу земельної ділянки під будівництво гаражу (площею 0,0019 га), що належить гр. ОСОБА_1 - на АДРЕСА_1 , у зв`язку з наявними зареєстрованими збігами в Державному реєстрі прав на нерухоме майно колишня адреса АДРЕСА_1 (а.с. 30).

З метою виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, позивач звернувся до ФОП ОСОБА_2 .

Під час виготовлення проекту землеустрою виникла необхідність підписати акт прийому-передачі межових знаків на зберігання земельної ділянки, де одним із суміжних землевласників є Баришівський відділ Бориспільської місцевої прокуратури Київської області.

24.11.2020 Київська обласна прокуратура відмовилась від погодження та підписання акту прийому - передачі межових знаків на зберігання земельної ділянки, з метою відведення даної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , оскільки на даний час Київською обласною прокуратурою вирішується питання про поновлення правовстановлюючих документів на приміщення будівлі прокуратури з адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 65).

З метою вирішення даної ситуації, позивач звернувся до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області з метою погодження меж земельної ділянки.

19.02.2021 рішенням № 50 Баришівська селищна рада Броварського району Київської області, враховуючи рекомендації узгоджувальної комісії з вирішення земельних спорів, надала відмову про комісійне погодження зовнішніх меж земельної ділянки в АДРЕСА_1 , у зв`язку з відмовою Київської обласної прокуратури від погодження акту прийому - передачі межових знаків на зберігання земельної ділянки, з метою відведення даної земельної ділянки (а.с. 66).

Земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч. 1 ст. 158 Земельного кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 158 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства.

У разі існування невирішеного спору щодо межі земельної ділянки він підлягає вирішенню відповідним органом місцевого самоврядування згідно з встановленою у ст. ст. 158-161 Земельного кодексу України процедурою.

Таким чином, при розгляді земельного спору між ОСОБА_1 та Київською обласною прокуратурою було порушено порядок визначення меж ділянок, а отже було порушено права позивача.

Згідно ч. 5 ст. 158 Земельного кодексу України, у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Отже, враховуючи, що земельна ділянка ОСОБА_1 є неприватизованою, межі саме його ділянки не були встановлені у порядку визначеному законом, а тому суд вважає що позовні вимоги саме щодо зобов`язання Київської обласної прокуратури вчинити дії щодо встановлення і погодження меж земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в натурі на місцевості шляхом підписання Акту прийму-передачі межових знаків на зберігання, для будівництва індивідуальних гаражів - не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 83, 89, 141, 265, 268, Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури, третя особа: Виконавчий комітет Баришівської селищної ради Броварського району Київської області, про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або в порядку ч. 2 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: В. ЧЕРВОНОПИСЬКИЙ