ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2022 року м. Чернівці

справа № 724/1029/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Хотинського районного суду Чернівецької області від 03 червня 2021 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Крамар Ірина Іванівна, на ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 травня 2022 року (головуючий у 1-й інстанції Єфтеньєв О.Г.),-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленними обставинами судового наказу Хотинського районного суду Чернівецької області від 03 червня 2021 року.

В обґрунтування своїх вимог заявник зазначав, що Хотинським районним судом Чернівецької області 03 червня 2021 року винесено судовий наказ про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 20.05.2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

Вказував, що з наказом ознайомився 21 січня 2022 року. Так звертаючись до суду ОСОБА_2 зазначила, що вони проживали спільно однією сім`єю в період з 2011 року по 2020 року. Зазначені обставини не відповідають дійсності так як на момент звернення до суду з відповідною заявою про видачу судового наказу він разом із ОСОБА_2 проживали разом в будинку АДРЕСА_1 .

________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/542/22

Він приймав участь у щоденному утримані та виховані сина, його розвитку і забезпеченні, що підтверджується актом № 16 від 27 січня 2022 року, складеним ПП «Регіон-центр» .

Дані докази не досліджувалися й не приймалися до уваги судом при розгляді заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів, а тому при наявності цих доказів суд прийняв би інше рішення.

Просив суд скасувати за нововиявленими обставинами судовий наказ постановлений Хотинським районним судом Чернівецької області від 03 червня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 20.05.2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 травня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу Хотинського районного суду Чернівецької області від 03 червня 2021 року за нововиявленими обставинами відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Крамар Ірина Іванівна, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 травня 2022 року скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, прийнятою без всебічного повного і об`єктивного розгляду всіх обставин справи.

Посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки поданим ним доказів на підтвердження тих обставин, що в період з 2011 року та на момент подання ним цієї заяви вони з ОСОБА_2 проживали разом в будинку АДРЕСА_1 , і він приймав активну участь у щоденному утриманні та вихованні сина.

Вказує, що неповнолітня дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент видачі судового наказу проживала також із ним, а ОСОБА_2 ввела в оману суд, зазначивши що вони вже разом не проживають. До своєї заяви ОСОБА_2 не надала жодного доказу, яким би підтверджувався факт проживання разом із ним у період з 2011 року по 2020 рік.

Зазначає, що на підтвердження тих обставин, що він фактично проживав в селі Шилівці саме в травні 2021 року ним підтверджено належними та допустимими доказами. Постановлений судовий наказ підлягає скасуванню за нововиявленими обставинами й у задоволенні заяви про видачу судового наказу має бути відмовлено за правилами розгляду заяви за нововиявленими обставинами згідно ст.429 ЦПК України, оскільки ним надані докази на встановлення факту відсутності підстав для постановлення судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина, оскільки він у цілому приймав активну участь у його щоденному утриманні та вихованні.

Просив скасувати ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 24.05.2022 року, якою відмовлено у перегляді судового наказу за нововиявленими обставинами, та задовольнити його заяву в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи Хотинським районним судом Чернівецької області 03 червня 2021 року винесено судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј всіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 20.05.2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок розгляду справ в порядку наказаного провадження регламентовано в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

В порядку наказного провадження вирішуються безспірні вимоги, передбачені ст.161 ЦПК України, без перевірки обґрунтованості заявлених стягувачем вимог по суті (п.7 ч.1 ст. 168 ЦПК України).

Згідно з частиною восьмою статі 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Отже, судовий наказ про стягнення аліментів, виданий на підставі п.5 ч.1 ст.161 ЦПК України може бути скасований лише у порядку перегляду його за нововиявленими обставинами.

У відповідності до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вказані правові норми передбачають, що це мають бути обставини, які є істотними, тобто, такими, що якби вони були відомі раніше, то суд ухвалив би інше рішення; вони є нововиявленими, а не новими обставинами, тобто, існували на час розгляду судом спору; вони входять до предмету доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Перелік підстав, визначених статтею 423 ЦПК України для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Аналогічні роз`яснення викладені в пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами». Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (ч. 4ст. 423 ЦПК). Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що він обґрунтовано звернувся до суду із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, оскільки вважає нововиявленою обставиною факт спільного проживання із ОСОБА_2 та їхньою спільною дитиною на час подання заяви про видачу судового наказу, факт утримання неповнолітнього сина.

Однак колегія суддів не погоджується із такими доводами апеляційної скарги, оскільки як вбачається з матеріалів справи, неповнолітній син ОСОБА_3 з часу звернення ОСОБА_2 із заявою про видачу судового наказу та на час розгляду даної заяви проживає з матір`ю.

Наданий апелянтом доказ про його спільне проживання з ОСОБА_2 в селі Шилівці Дністровського району за однією адресою, в період з 2010 року по 11 січня 2022 року, не є нововиявленою обставиною в розумінні статті 423 ЦПК України, та не може бути підставою для відмови у видачі судового наказу.

Вказані заявником обставини не є нововиявленими у розумінні глави 3 розділу V ЦПК України, оскільки існували та були йому відомі на день видачі судового наказу.

Частинами 7, 8 ст. 170 ЦПК України передбачено, що у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої ст. 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Крім того колегія суддів зазначає, що доводи про прийняття участі в утриманні сина на час подання заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів також не є перешкодою для видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Також, посилання заявника в заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами на ті обставини, що він приймав активну участь по утриманню сина, розвитку, вихованню та медичному забезпеченню теж не є підставою для скасування судового наказу про стягнення аліментів.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом першої інстанції вірно звернуто увагу заявника на те, що батько зобов`язаний утримувати малолітню дитину незалежно від надання їй добровільно матеріальної допомоги (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19), а тому його доводи про те, що він приймав активну участь у щоденному утриманні та вихованні дитини, тощо, не є нововиявленою обставиною для перегляду судового наказу.

Належних доказів, які б вплинули на юридичну оцінку обставин під час винесення судового наказу та які б дали підстави для його скасування, судом не встановлено. Жодна обставина, на яку посилається заявник у своїй заяві, не є нововиявленою обставиною.

Таким чином, суду не надано і судом не здобуто конкретних правових доказів, які б давали правові підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Суд вірно вважав, що обставини, на які посилається заявник в своїй заяві про перегляд рішення, не є нововиявленими обставинами в розумінні положень ст.423 ЦПК України та не спростовують факти, покладені в основу судового наказу. Доводи заяви заявника про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами свідчать про його незгоду з судовим наказом, що не є підставою для його перегляду за нововиявленими обставинами.

На підставі вищенаведеного суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що заява про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами є необгрунтованою, а тому не підлягала до задоволення.

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PОNОMARYОV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, від 18 листопада 2004 року).

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються непогодженням із оскаржуваним судовим рішенням.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Крамар Ірина Іванівна, та залишення без змін ухвали Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 травня 2022 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Крамар Ірина Іванівна, залишити без задоволення.

Ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови 02 серпня 2022 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк