Справа № 702/198/22
Провадження № 2/702/181/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.08.2022 м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді Жежер Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Махомети І.С.,

представника позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

позивач ОСОБА_2 та представник відповідача АТ «Ідея Банк» - не з`явились,

розглянув в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача у спосіб визнання недійсним (нікчемним) умов кредитних договорів, стягнення незаконно отриманих коштів,

в с т а н о в и в :

Представник позивача Латюк П.Я. в інтересах позивача ОСОБА_2 05.05.2022 звернувся до суду з позовною вимогою до акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача у спосіб визнання недійсним (нікчемним) умов кредитних договорів, стягнення незаконно отриманих коштів.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 06.12.2018 між ОСОБА_2 та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № Р20.00617.004596102 за умовами якого банк надав їй на поточні потреби грошові кошти в сумі 100 000 грн строком на 60 місяців під 15% річних. Відповідно до п. 1.10 п.1 договору «За обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахунках позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Згідно даних графіку щомісячних платежів за кредитним договором таку комісію із розбивкою по місяцях передбачено у розмірі 149 148 грн.

24.09.2021 між ОСОБА_2 та АТ «Ідея Банк» на «покращення» умов згаданого вище кредитного договору 06.12.2018 було укладено ще один кредитний договір № Z02.00617.008720972 за умовами якого банк надає їй грошові кошти в сумі 89 801 грн строком на 36 місяців під 10% річних. Фактично ці кошти позивачці не надавались, а їх розмір було визначено відповідачем як залишок боргу позивачки перед ним за договором від 06.12.2018 № Р20.00617.004596102.

Відповідно до п.п. 1.9 п.1 договору від 24.09.2021 «Під час користування Кредитом Банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до графіку щомісячних платежів за кредитом, як «Обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачуються згідно з діючими Тарифами Банку. Тарифи є невід`ємною частиною ДКБФО, та розміщені на веб-сайті Банку».

Згідно даних Графіку щомісячних платежів за цим кредитним договором від 24.09.2021 (Додаток №1 до Договору) таку комісію з розбивкою по місяцях передбачено у розмірі 57 221 грн 20 коп. При цьому на підставі положень п.1.10 п.1 Договору від 24.09.2021 із цих коштів банк відрахував 12 718 грн страхового внеску, перерахувавши їх на рахунок страхової компанії.

Тобто, оспорюваними пунктами кредитних договорів позивачу фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договорів не передбачено.

Як убачається із квитанцій про сплату позивачкою відповідачу на виконання спірних вимог кредитного договорів, вона за увесь період постійно сплачувала комісію за обслуговування цих кредитних договорів, чого не повинна була робити, і в такий спосіб ще у листопаді 2020 року виконала умови договору від 06.12.2018, повернувши банку 100 000 грн. кредиту так і проценти за користування ним.

Оскільки, на час укладення 24.09.2021 між ОСОБА_2 та АТ «Ідея Банк» кредитного договору № Z02.00617.008720972 за умовами якого банк надає їй грошові кошти в сумі 89 801 грн строком на 36 місяців під 10% річних фактично ці кошти позивачці не надавались, а їх розмір було визначено відповідачем як залишок боргу позивачки перед ним за договором від 06.12.2018 № Р20.00617.004596102, якого вона не мала, бо його умови виконала ще у листопаді 2020 року, тобто під час його укладення помилялася щодо його природи, прав та обов`язків, то цей договір має бути по суду визнаний недійсним.

Оскільки на виконання вимог договору від 06.12.2018 позивачка сплатила відповідачу 02.12.2020, 04.01.2021 та 04.02.2021 по 5 100 грн, а всього 15 300 грн, а на виконання вимог договору від 24.09.2021 6 654 грн 04 коп, а всього 21 954 грн 04 коп, то ці кошти по суду мають бути стягнуті з відповідача на її користь.

Просить визнати недійсними (нікчемними) пп.1.10 п.1, п.6 укладеного 06.12.2018 між ОСОБА_2 та акціонерним товариством «Ідея Банк» кредитного договору від 06.12.2018 № Р20.00617.004596102 відповідно до яких ОСОБА_2 встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використаннямзасобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо у розмірі 149 148 грн укладений 24.09.20211 між ОСОБА_2 та акціонерним товариством «Ідея Банк» договір кредиту № Z02.00617.008720972; стягнути з акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_2 21 954 грн 04 коп незаконно одержаних на виконання цих недійсних (нікчемних) умов договорів.

Ухвалою суду від 18.05.2022 відкрито позовне провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 05.07.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав повністю, просив його задовольнити з підстав, зазначених у позові та додатково пояснив, що строк звернення позивача до суду з вимогою про застосування недійсним умов кредитного договору Р20.00617.004596102 не пропущено, оскільки він повинен рахуватися з моменту повного розрахунку за договором позивачем, а саме з 04.11.2020, тобто з дати внесення останього платежу за договором. Крім цього, заявив клопотання про подачу доказів на понесені витрати на професійну правничу допомогу в строк передбачений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явилась. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило.

У судове засідання представник відповідача АТ «Ідея Банк» не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи, повідомлений у встановленому законом порядку. 10.08.2022 на електронну пошту суду подав заяву про застосування строків позовної давності до вимог про визнання умов кредитного договору Р20.00617.004596102 недійсним та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав відсутності підстав для їх задоволення та справу розглядати у відсутність представника банку.

Крім того, представник позивача на електронну адресу суду 10.08.2022 подав виписку по кредиту Р20.00617.004596102 від 06.12.2018, проте у відповідності до вимог ст. 83 ЦПК України, дані докази до розгляду не приймаються, оскільки не подані у встановлений судом строк.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності позивача та представника відповідача.

Перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 06.12.2018 між акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № Р20.00617.004596102 (далі кредитний договір № Р20.00617.004596102), згідно з яким сторони узгодили умови договору шляхом його підписання (а.с. 9 - 10).

Відповідно до змісту кредитного договору № Р20.00617.004596102 відповідачу було надано в кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 100 000,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 60 місяців шляхом оплати переказу коштів за реквізитами. За користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5,5% (маржу банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління банку, становить 9,5%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15% (а.с. 9 - 10).

Згідно п.2.1. кредитного договору № Р20.00617.004596102 позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 60 щомісячних внесках включно до 6 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюватимуться на транзитний рахунок № НОМЕР_1 в Банку, з якого проводиться погашення заборгованості за договором у такій черговості: 1) для оплати простроченої заборгованості кредиту за договором; 2) для погашення нарахованої заборгованості за договором, строк сплати якого не минув; 3) для сплати штрафних санкцій (пені) згідно п.3.3.1 цього договору; 4) для погашення іншої заборгованості (в тому числі дострокове погашення заборгованості за кредитом).

Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування відсотків, сплату за обслуговування кредитної заборгованості, неустойку та інші платежі відповідно до договору, у разі наявності.

Графік щомісячних платежів за кредитним договором № Р20.00617.004596102 від 06.12.2018 містить строк кредиту, суму кредиту, проценти за користування кредитом, плату за обслуговування, термін платежу та загальну суму, що підлягає сплаті реальну річну процентну ставку, загальну вартість кредиту (а. с. 10).

Відповідно до п. 5.7 кредитного договору № Р20.00617.004596102 згідно із Законом України «Про споживче кредитування», реальна річна процентна ставка складає 79, 63523866%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) на момент укладання договору складає 300739,10 грн. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення позичальником грошових зобов`язань відповідно до п.2.1 цього договору та за дії процентної ставки, вказаної в п. 1.4 договору.

Згідно п. 5.2 кредитного договору № Р20.00617.004596102 цей договір є укладеним з дня його підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь - якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (а.с. 10).

24.09.2021 між акціонерним товариством «Ідея Банк», з однієї сторони, та товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» (надалі страховий агент) та ОСОБА_2 укладено договір кредиту та страхування № Z02.00617.008720972 (далі договір № Z02.00617.008720972), згідно з яким сторони узгодили умови договору шляхом його підписання (а.с. 11 - 14).

Відповідно до змісту договору № Z02.00617.008720972 між сторонами укладено договір кредиту та страхування, за змістом якого банк відкриває клієнту банківський рахунок та надає клієнту кредит, а клієнт отримує його на наступних умовах: тип кредиту - позитив, сума кредиту - 89 801,00 грн, процентна ставка та тип, % річних - 10 - змінювана, строк кредитування - 36 місяців, договори супровідних послуг - № Z02.00617.008720972 (а.с. 11).

Згідно п. 1.6 договору № Z02.00617.008720972 строк дії договору та дата повернення кредиту - до 24.09.2024. Повернення заборгованості за договором здійснюється через рахунок, відкритий у банку відповідно до порядку повернення кредиту, згідно додатку № 1 до договору.

Відповідно до п.1.7. договору № Z02.00617.008720972 на період прострочення платежу за договором діє процентна ставка 10, яка нараховується на прострочену суму кредиту.

Згідно п.1.8 договору № Z02.00617.008720972 позичальник, який прострочує виконання грошового зобов`язання після закінчення строку дії договору, зобов`язаний оплатити суму заборгованості, а також 76,7566681 процентів річних від простроченої суми кредиту за неправомірне користування грошовими коштами відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до п.1.9. договору № Z02.00617.008720972 під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до графіку щомісячних платежів за кредитом, як обслуговування кредитної заборгованості. Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачуються згідно з діючими тарифами Банку. Тарифи є невід`ємною частиною ДКБФО, та розміщені на веб-сайті Банку: https://ideabank.ua.

Згідно п. 1.10. договору № Z02.00617.008720972 банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 77 082,40 грн на рахунок позичальника, який відкритий в AT «Ідея Банк», та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 12 718,60 грн, згідно з умовами Договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п. 2 цього Договору. Спосіб оплати - переказ коштів на рахунок ПрАТ «Страхова компанія "ПЗУ Україна страхування життя в АТ «Ідея Банк» на умовах договору про прийом платежів, укладеним отримувачем коштів з Банком.

Відповідно до п. 1.12. договору № Z02.00617.008720972 клієнт має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від такого договору без пояснення причин, у тому числі після отримання ним грошових коштів (а. с. 11).

Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування відсотків, сплату за обслуговування кредитної заборгованості, неустойка та інші платежі відповідно до договору, у разі наявності.

Позивач отримала споживчий кредит в сумі 89 801,00 грн у безготівковій формі, на строк 36 місяців, тип процентної ставки - змінювана, порядок зміни змінюваної процентної ставки: день попереднього місяця. Індекс використовується як база для визначення процентної ставки, плата за обслуговування кредитної заборгованості: 1,85% середньомісячно від початкової суми кредиту згідно графіку в п.5, починаючи з 3,52% в перший місяць із зменшенням щомісячно на 0,100% до 0.02%, платежі за супровідні послуги третіх осіб, обов`язкові для укладання договору: послуги страховика: так, страховий платіж - 12 718,60 грн, страхова сума - 77 082,40 грн, загальні витрати за кредитом - 87 434,93 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 177 235,93 грн,, реальна річка процентна ставка, відсотків річних - 76,7566681, зазначено кількість та розмір платежів, періодичність внесення, що підтверджується Інформацією та контактні дані кредитодавця, з якою позивач ознайомилась під особистий підпис (а.с. 15 - 16).

Графік щомісячних платежів за кредитним договором № Z02.00617.008720972 від 24.09.2021 (додаток № 1 до договору) містить строк кредиту, суму кредиту, проценти за користування кредитом, плату за обслуговування кредитної заборгованості, термін платежів та загальну суму, що підлягає сплаті, реальну річну процентну ставку, загальну вартість кредиту (а. с. 17).

Відповідно до розрахунку боргу ОСОБА_2 станом на 27.04.2022 за договором № Z02.00617.008720972 від 24.09.2021 строковий основний борг: 85 405,78 грн, прострочені проценти: 1 440,11 грн, строкова плата за обслуговування кредиту: 7 866,57 грн, разом по кредиту 94 712,46 грн, залишок на транзитному рахунку 4 600,00 грн, загальна заборгованість 90 112,46 грн (а.с. 25).

Згідно п. 3.4. договору № Z02.00617.008720972 нанесенням власноручного підпису під цим договором, позичальник, зокрема, погоджується із тим, що ДКБОФО та тарифи, які є невід`ємною частиною ДКБОФО, графік щомісячних платежів (додаток № 1 до договору), є невід`ємними складовими цього договору та зобов`язується виконувати їх умови (а.с. 12).

Відповідно до п. 3.25. договору № Z02.00617.008720972 сторони дійшли згоди про те, що в додатку № 1, що є невід`ємною частиною договору, зрозуміло та доступно викладено: а) детальний розпис складових загальної вартості кредиту та реальної річної відсоткової ставки; б) графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, в). сум комісійної винагороди та інших платежів за договором. Цей договір та додаток № 1 до договору були надані клієнту для ознайомлення до моменту їх укладення (а.с. 13).

За змістом положень ч. 1, 2 ст. 207, п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Факт підписання договорів сторонами не оспорюється. Таким чином, сторони договору досягли згоди з усіх істотних його умов, а тому суд вважає укладеним кредитний договір № Р20.00617.004596102 від 06.12.2018 та договір кредиту та страхування № Z02.00617.008720972 від 24.09.2021 між сторонами.

Щодо позовних вимог про визнання пп.1.10 п.1, п. 6 кредитного договору № Р20.00617.004596102 від 06.12.2018 недійсними та стягнення незаконно отриманих коштів в розмірі 15 300 грн, суд, зазначає наступне.

Як встановлено вище, суд вважає узгодженими між сторонами умови кредитного договору № Р20.00617.004596102 від 06.12.2018.

Відповідно до п. п. 1.10 кредитного договору № Р20.00617.004596102 за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахунку позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центі, шляхом направлення смс - повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника з використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в термін та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором (а.с. 9).

Відповідно до п. 3.2.4. не частіше одного разу на місяць позичальник має право вимагати у Банку безоплатного надання інформації про про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої Банку, виписки з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватись позичальником за законом.

Згідно п. 6 Графіку щомісячних платежів за кредитним договором № Р20.00617.004596102, зокрема, встановлено плату за обслуговування кредитної заборгованості, зазначено дату платежу, розмір плати за обслуговування (а.с. 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18).

Згідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч.3 ст.1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991 цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Закон України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15.11.2016 визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15.11.2016 (який діяв на момент виникнення правовідносин) (далі Закон № 1734-VIII) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 1734-VIII (який діяв на момент виникнення правовідносин) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 Закону № 1734-VIII (який діяв на момент виникнення правовідносин) реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.

Згідно ч. 1, 2 ст. 11 Закону № 1734-VIII (який діяв на момент виникнення правовідносин) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Пунктом 1.4 кредитного договору ОСОБА_2 встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем.

Розмір плати за обслуговування кредиту визначений у пункті 6 кредитного договору (у графіку щомісячних платежів) та змінюється залежно від погашення кредиту: перший платіж за обслуговування кредиту становить 3665 грн 80 коп., останній - 1305 грн 80 коп.

Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. При цьому одночасно пунктом 3.2.4. кредитного договору визначено, що позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватися позичальнику за законом.

Зміст пункту 3.2.4. кредитного договору контекстуально дублює положення пункту 1.4 кредитного договору в розрізі послуг щодо надання інформації за кредитом (розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості, тощо), але в пункті 3.2.4. кредитного договору безоплатно, а в пункті 1.4 кредитного договору - з оплатою наданих послуг.

Фактично на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць послуги з надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, мають оплатний характер, що суперечить як змісту пункту 3.2.4. кредитного договору, так і вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між ОСОБА_2 та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Дані висновки повністю узгоджуються з висновками викладеними в постанові ВП ВС від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.

Згідно змісту позовної заяви ОСОБА_3 просила визнати пп.1.10 п.1, п. 6 кредитного договору № Р20.00617.004596102 від 06.12.2018 недійсними. З приводу обраного позивачем способу захисту суд зазначає наступне.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19). Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.02. 2021 у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19)).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обгрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу.

Таким чином, позовні вимоги про визнання недійсними положень пунктів 1.4 та 6 кредитного договору не підлягають задоволенню саме у зв`язку з обранням неналежного способу захисту порушеного права.

Дані висновки повністю узгоджуються з висновками викладеними в постанові ВП ВС від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача незаконно одержаних на виконання нікчемних умов договору як застосування наслідків недійсності правочину суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

З огляду на встановлені у справі обставини, а також висновки щодо нікчемності пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, суд вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину стягнути з АТ «Ідея Банк» кошти сплачені ОСОБА_2 за кредитним договором № Р20.00617.004596102 з огляду на нікчемність пунктів 1.4 та 6 цього договору, що забезпечує захист інтересу позивача у правовій визначеності.

Так, позивач, як на підставу задоволення позову посилається на те, що нею виконано умови кредитного договору № Р20.00617.004596102 від 06.12.2018, а саме сплачено заборгованість по тілу кредиту та процентах, тобто він є виконаним з тих підстав, що умови щодо нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливими, а враховуючи здійснені нею платежі в тому числі за недійсними умовами договору свідчать про те, що нею повернуто всю суму боргу.

Позивачем на підтвердження даних обставин надано копії квитанцій про сплату нею коштів в розмірі: 03.01.2019 - 5 100,00 грн, 04.02.2019 - 5 100,00 грн, 01.03.2019 - 5 100,00 грн, 02.05.2019 - 5 100,00 грн, 03.06.2019 - 5 100,00 грн, 03.07.2019 - 5 100,00 грн, 02.08.2019 - 5 100,00 грн, 04.09.2019 - 5 100,00 грн, 03.10.2019 - 5 100,00 грн, 01.11.2019 - 5 100,00 грн, 04.12.2019 - 5 100,00 грн, 02.01.2020 - 5 100,00 грн, 05.02.2020 - 5 100,00 грн, 02.03.2020 - 5 100,00 грн, 03.04.2020 - 5 100,00 грн, 01.05.2020 - 5 194,00 грн, 03.06.2020 - 5 100,00 грн, 02.07.2020 - 5 100,00 грн, 31.07.2020 - 5 100,00 грн, 04.09.2020 - 5 100,00 грн, 02.10.2020 - 5 100,00 грн, 04.11.2020 - 5 100,00 грн, 02.12.2020 - 5 100,00 грн, 04.01.2021 - 5 100,00 грн, 04.02.2021 - 5 100,00 грн, а всього на загальну суму 127 594,00 грн (а.с. 18 - 24).

Крім цього, позивачем надано розрахунок сплати тіла кредиту та процентів за його користування за кредитним договором № Р20.00617.004596102. Згідно даного розрахунку позивачем сплачено тіло кредиту в розмірі 100 000,00 грн та процентів за його користування в розмірі 15 431,83 грн. Розрахунок позивача не відповідає графіку погашення заборгованості, реальній вартості кредиту, а тому не береться судом до уваги.

Згідно з графіком щомісячних платежів за кредитним договором загальна сума кредиту 300 739,10 грн, з яких: 100 000 тіло кредиту, 51 591,10 проценти за користування кредитом, 149 148 грн плата за обслуговування. Договір укладений на 60 місяців, останній платіж 06.12.2023, сума платежу за розрахунковий період (щомісячний платіж) складає 5012,33, який включає в себе погашення суми кредиту, процентів за користування кредитом та плату за обслуговування.

Так, згідно з наданими позивачем квитанціями позивач сплачувала у період часу з 03.01.2019 до 04.02.2021 щомісячно платіж у розмірі 5100 грн щомісячно, який складався з погашення суми кредиту, процентів за користування кредитом та плати за обслуговування. Доказів дострокового погашення кредиту чи внесення більших сум на виконання договору кредиту та зарахування їх на тіло кредиту, що б зменшило загальну вартість кредиту матеріали справи не містять.

Тобто, позивачем на виконання графіку щомісячних платежів за кредитним договором вносились щомісячні платежі, розраховані банком, в тому числі і платежі на виконання пунктів 1.4, 6 Договору (плата за обслуговування кредиту).

З огляду на нікчемність пунктів 1.4 та 6 цього договору, позивачем зайво сплачено з січня 2019 по лютий 2021 року коштів на загальну суму 82 310,80 грн.

Згідно змісту позовної заяви представник позивача зазначив, що на виконання умов договору № Р20.00617.004596102 позивачем 02.12.2020, 04.01.2021, 04.02.2021 зайво сплачені 5100 грн за вказані місяці на загальну суму 15 300 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках.

Суд не погоджується з таким розрахунком позивача, наводить свій розрахунок в межах заявлених вимог з грудня 2020 року до лютого 2021 року.

Так, згідно з графіком щомісячних платежів наведених в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту плата за обслуговування за грудень 2020 року становить 2745,80 грн, за січень 2021 року становить 2705,80 грн, лютий 2021 року становить 2665,80 грн. Таким чином, за період наведений представником позивача у позовній заяві ОСОБА_2 на виконання пунктів 1.4, 6 Договору сплачені кошти у сумі 8117,40 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо застосування строків позовної давності заявлених до вимог про визнання умов кредитного договору № Р20.00617.004596102 недійсним суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими (підставними), представник відповідача просить застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності до ухвалення рішення у справі, суд вважає, що клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності підлягає до задоволення з урахуванням такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 261 ЦПК України перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

Оскільки, суд дійшов висновку про нікчемність п. 1.10. п. 6 (плата за послуги за обслуговування кредиту) укладеного між сторонами договору № Р20.00617.004596102 від 06.12.2018, перебіг позовної давності за вимогами про повернення зайво сплачених позивачем коштів за цим правочином розпочався з моменту, коли почалося його виконання, тобто з моменту, коли позивач на виконання вимог договору отримала від відповідача кошти. Оскільки, з матеріалів справи неможливо встановити дату зарахування коштів на рахунок позичальника ОСОБА_2 , проте з першою виплатою заборгованості по договору № Р20.00617.004596102, позивач була обізнана про оплату послуг за обслуговування кредиту, а тому суд вважає, що 03.01.2019 (дата внесення першого платежу за договром) позивач достовірно була обізнана про порушення її прав та саме з цього моменту у неї виникло право на захист.

Оскільки з позовними вимогами позивач звернулася 23.04.2022 (дата на конверті поштового відправлення), тобто поза межами трирічного строку позовної давності, то суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у цій частині на підставі спливу строку позовної давності.

Щодо позовних вимог про визнання договору Z02.00617.008720972 від 24.09.2021 недійсним (нікчемним) та стягнення незаконного отриманих коштів в розмірі 6 654,04 грн, суд, зазначає наступне.

Як встановлено вище, суд вважає узгодженими між сторонами умови кредитного договору № Z02.00617.008720972 від 24.09.2021.

Заперечуючи дійсність даного договору позивач посилається на те, що договір Z02.00617.008720972 укладений під впливом помилки щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням (ч. 2 ст. 228 ЦК України).

Оскільки на час укладення даного договору кошти в зазначеній у договорі сумі 89 801 грн не надавались, їх розмір було визначено відповідачем як залишок боргу позивачки перед відповідачем за договором Р20.00617.004596102, якого вона не мала, а тому договір № Z02.00617.008720972 має бути визнаний недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Отже правочин, учинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент учинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним.

Оспорюючи дійсність договору № Z02.00617.008720972 позивач зазначає, що помилилася щодо природи правочину, фактично грошові кошти за даним договором їй не надавались, а отримані кошти були спрямовані на погашення залишку боргу за договором Р20.00617.004596102.

Проте така позиція позивача не узгоджується з доказами наявними в матеріалах справи.

Так, відповідно до умов договору № Z02.00617.008720972 Банк надає позичальнику кредит в сумі 89 801 грн на умовах строковості, платності для власних потреб шляхом переказу коштів на рахунок позичальника, який відкритий в Банку.

Кредитний договір підписаний сторонами без будь-яких зауважень, що свідчить про погодження ними всіх умов, які містяться в такому договорі. Використання кредитних коштів для погашення іншого існуючого кредитного зобов`язання не може свідчити про помилку щодо природи правочину та неможливості використання даних коштів за цільовим призначенням.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, позивачемне доведено на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, не надано належних доказів, що під час укладення спірного правочину вона помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, а тому суд вважає, що позов в цій частині і з даних підстав до задоволення не підлягає.

Крім цього позивач зазначає, що у п. 1.9 договору № Z02.00617.008720972 встановлені несправедливі умови.

Так, відповідно до п.1.9. договору № Z02.00617.008720972 під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до графіку щомісячних платежів за кредитом, як обслуговування кредитної заборгованості. Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачуються згідно з діючими тарифами Банку. Тарифи є невід`ємною частиною ДКБФО, та розміщені на веб-сайті Банку: https://ideabank.ua.

Згідно п. 7 Графіку щомісячних платежів за кредитним договором № Z02.00617.008720972, зокрема, встановлено плату за обслуговування кредитної заборгованості, зазначено дату платежу, розмір плати за обслуговування (а.с. 17).

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За положенням статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1, 4, 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15.11.2016 (який діяв на момент виникнення правовідносин) (далі Закон № 1734-VIII) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 1734-VIII (який діяв на момент виникнення правовідносин) у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної супровідної послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору; 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Відповідно до ч. 1 - 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991 (який діяв на момент виникнення правовідносин) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору.

Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач звернулась до банку та уклала договір кредиту та обслуговування № Z02.00617.008720972 від 24.09.2021, умова договору, яку позивач вважає несправедливою була зазначена у даному договорі, яку позивач підписала, тобто, погодилася з нею. Також вбачається, що до підписання договору позивачу було відомо про графік щомісячних платежів, який наведений у додатку № 1 до кредитного договору, що відображає всі щомісячні платежі з урахуванням розміру плати за обслуговування кредитної заборгованості, процентів та тіла кредиту, а загальної місячної суми, що підлягає сплаті.

Зі змісту паспорту споживчого кредиту, який підписаний позивачем, остання підтвердила, що отримала та ознайомилась з інформацією про умови кредитування та загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних позичальником умов кредитування. Позивач підтвердила про отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптований договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для позивача, в тому числі в разі невиконання позивачем зобов`язань за таким договором. Також позивач була повідомлена про: суму/ліміт кредиту, плату за обслуговування кредитної заборгованості тощо.

До того ж позивач, як позичальник, мала можливість протягом 14 днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від даного договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання нею грошових коштів (п. 1.12 договору кредиту та ч. 1 ст. 15 Закону № 1734-VIII (який діяв на момент виникнення правовідносин) однак, жодних дій щодо відмови від договору не вчинила, що вчергове свідчить про те, що вона погодилась з усіма істотними умовами договору.

Слід також звернути увагу на те, плата за обслуговування кредитної заборгованості включена до сукупної вартості кредиту, зміна якої не передбачена умовами договору, а, отже, не суперечить вимогам законодавства, натомість, несправедливими умовами за положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» вважається можливість зміни плати за обслуговування кредиту.

Суд зауважує, що позивачем ототожнено умови договору, що містяться в п. 1.10. Договору № Р20.00617.004596102 та п. 1.9 договору № Z02.00617.008720972, проте в договорі № Р20.00617.004596102 плата за обслуговування кредиту включає в себе плату за надання інформації щодо кредиту позичальника, а в договорі № Z02.00617.008720972 плата за обслуговування кредитної заборгованості включає в себе комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків), що не відноситься до плати за надання інформації щодо кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування».

За наведених обставин, суд приходить до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір було укладено між сторонами з порушенням вищенаведених вимог нормативно - правових актів, при підписанні даного договору позивач ознайомилась та погодилась з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд приходить до висновку про відсутність в ньому несправедливих умов, які б були підставою для визнання недійсним кредитного договору в частині нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості, а тому вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача незаконно отриманих коштів в розмірі 6 654,04 грнзадоволенню не підлягає.

На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, а у задоволенні позову відмовлено, суд вважає за необхідне судовий збір компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2-7, 9-13, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280 - 284, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача у спосіб визнання недійсним (нікчемним) умов кредитних договорів, стягнення незаконно отриманих коштів, відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 .

Відповідач: акціонерне товариство «Ідея Банк», місцезнаходження: вул. Валова,11 м. Львів, .

Повний текст рішення складено 11.08.2022.

Суддя Ю.М. Жежер