Номер провадження 22-ц/804/460/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2022 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Мальованого Ю.М.,

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши в письмовому провадженні цивільну справу № 234/13199/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання, з апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 грудня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання.

Зазначила, що її батьками є відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Шлюб між батьками було розірвано у 2008 році. З того ж 2008 року за рішенням Краматорського міського суду Донецької області з відповідача стягнуто аліменти на користь матері і на утримання позивачки до досягнення нею повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивачки померла, у зв`язку із чим у Краматорському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3106 від 03 червня 2008 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 було закрито у зв`язку зі смертю стягувача.

Відповідно до рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 липня 2018 року її батька позбавлено батьківських прав та стягнуто з нього аліменти на її утримання. В подальшому бабуся позивачки ОСОБА_5 оформила над нею опікунство. Позивачка закінчила школу та у 2020 році вступила до Харківського національного університету радіоелектроніки, де навчається на денній формі, є студенткою групи КНТ-20-1 (комп`ютерні науки та технології). Термін навчання з 15 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року.

Посилалася на те, що необхідне матеріальне утримання з боку її батька, у зв`язку з отриманням нею вищої освіти, значно допомогло б в її складному матеріальному становищі, так як вона не може працювати у зв`язку з навчанням на денній формі, та несе додаткові витрати на книги, канцелярію, одяг та інше. Відповідач матеріальну допомогу їй надавати має можливість, знаходиться у працездатному віці, фізично здоровий. Крім того, їй відомо, що він працює, отримує дохід і може надавати матеріальну допомогу, однак добровільно цього не робить.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання, на термін навчання по 30 червня 2024 року у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 03 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення Краматорського міського суду від 03 грудня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що внаслідок неправильного тлумачення норм Сімейного кодексу України суд ухвалив помилкове рішення. Факт позбавлення відповідача батьківських прав не звільняє його від обов`язків щодо утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Правова природа позбавлення батьківських прав включає в себе лише втрату відповідачем особистих немайнових прав щодо дитини та її виховання і ніяким чином не звільняє особу, позбавлену батьківських прав, від обов`язку щодо утримання дитини.

Оскільки відповідач має можливість надавати їй матеріальну допомогу, а вона такої допомоги потребує, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь та на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно до закінчення нею навчання, починаючи з дня подання позову і до 30 червня 2024 року.

Відповідач ОСОБА_2 процесуальним правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивачки підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що з 07 березня 2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).

У 2008 році шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 03 червня 2008 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 березня 2008 року й до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (а.с. 12).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 12 липня 2018 року ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав у відношенні його неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки усіх видів доходів відповідача, але не менш 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 13 лютого 2018 року до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13-14).

Рішенням виконавчого комітету Краматорської міської ради від 05 вересня 2018 року № 611 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 16).

ОСОБА_1 є студентом групи КНТ-20-1, що підтверджується довідкою Харківського національного університету радіоелектроніки № 48/138 від 06 вересня 2021 року. Навчається на денній формі навчання за рахунок бюджету. Строк навчання з 15 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року (а.с. 15).

Також матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 та має на утриманні доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22 лютого 2011 року (а.с. 35, 36).

Згідно з довідкою МСЕК № 150140 від 18 жовтня 1999 року ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 3 групи з дитинства (а.с. 33).

З виписки із медичної карти ОСОБА_2 вбачається наявність у нього хронічних захворювань.

Відповідач працює інженером-конструктором 1 категорії на ПрАТ «НКМЗ», де регулярно отримує заробітну плату, та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду м. Краматорська, де отримує пенсію як інвалід 3 групи (а.с. 37, 40).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача у зв`язку з позбавленням його батьківських прав, відсутній обов`язок утримувати повнолітню доньку ОСОБА_1 , яка продовжує навчання.

Такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 199 СК України установлено, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Тому, колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність обов`язку відповідача щодо утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, оскільки особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України).

Висновок суду першої інстанції не узгоджується із правовими позиціями, висловленими, зокрема у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі N 760/17457/16-ц (провадження N 61-34814св18) та від 04 грудня 2019 року у справі N 212/6120/18 (провадження N 61-16034св19).

Відповідно до п. 4 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушенням норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції оскаржуване судове рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, колегія апеляційного суду приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що позивачка у справі ОСОБА_1 навчається у Харківському національному університеті радіоелектроніки, на денній формі навчання, термін навчання становить з 15 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року та у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги, відповідач ОСОБА_2 є працевлаштованим має постійний дохід у вигляді заробітної плати та пенсії, сімейний стан останнього, наявність у нього малолітньої дитини, та врахувавши, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання, а також вимоги розумності і справедливості, дійшов висновку про те, що відповідач має змогу сплачувати на утримання повнолітньої ОСОБА_1 та на її користь аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28 вересня 2021 року і до закінчення ОСОБА_1 навчання 30 червня 2024 року.

Вимога позивачки в частині стягнення розміру аліментів, який повинен бути не меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є необґрунтованою з огляду на те, що чинними нормами Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину у розмірі не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановлений для стягнення аліментів для неповнолітніх дітей та не поширюється на випадки, передбачені ст. 199 СК України.

Відповідно до підпункту «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачка звільнена від сплати судового збору у даній справі відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи вищезазначене та те, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави слід стягнути витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 454,00 грн (908:2) та переглядом у суді апеляційної інстанції в розмірі 681,00 грн (454 х 150%), що в загальній сумі становить 1 135,00 грн.

Керуючись ст. 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 грудня 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на її утримання у розмірі 1/6 (однієї шостої) частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 28 вересня 2021 року і до закінчення ОСОБА_1 навчання - 30 червня 2024 року.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та переглядом у суді апеляційної інстанції в загальному розмірі 1 135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повне судове рішення складено 10 травня 2022 року.

Суддя-доповідач: Ю.М. Мальований

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська