Справа № 203/960/21
Провадження № 2/0203/207/2022
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
22 липня 2022 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Колесніченко О.В.,
при секретарі Погрібному О.Ю.,
заочно розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі в залі суду цивільну справу у паперовій формі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів на утримання майна,
У березні 2021 року ОСОБА_1 пред`явив через суд позов до ОСОБА_2 на предмет стягнення коштів, сплачених за житлово-комунальні послуги по утриманню домоолоіння за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 10 072,38 грн. та витрат на ремонт цього домоволодіння у розмірі 425 802,51 грн. В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що домоволодіння загальною площею 111,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у спільній частковій власності в рівних частинах по 1/4 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 . У зазначеному домоволодінні проживає лише позивач, у той час як відповідач ОСОБА_2 не проживає у ньому з березня 2017 року та саме з цього часу і по теперішній час не приймає жодної участі в утриманні цього будинку та вартість комунальних послуг сплачує виключно позивач. Між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо відшкодування витрат на утримання цього будинку. Так, позивачем за період з 2016 року по грудень 2020 року здійснено оплату житлово-комунальних послуг на загальну суду 20 144,77 грн., а також витрачено кошти на ремонт на загальну суму 851 605,02 грн., а тому позивач вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню половина коштів, що витрачена ним на житлово-комунальні послуги та ремонтні роботи. Таким чином, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги по утриманню вищевказаного будинку у розмірі 10 072,38 грн., а також кошти, витрачені на ремонт житлового будинку у розмірі 425 802,51 грн., а всього на загальну суму 435 874,89 грн.
З відкриттям загального позовного провадження за ухвалою суду від 16 серпня 2021 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності у підготовчому засіданні проведена її підготовка, що завершена із закриттям підготовчого провадження за ухвалою суду від 30 травня 2022 року.
Відповідач свій відзив не подала, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляла і про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином згідно з ст. ст. 131, 187 ч. 6 ЦПК України за останнім відомим суду підтвердженим зареєстрованим місцем її постійного проживання (перебування) та судовими повістками, які надсилалися СМС-повідомленнями на номер її телефону. При цьому, відповідач особисто отримувала копію позовної заяви із доданими до неї документами, про що свідчить відповідна розписка. Окрім цього, у підготовчому судовому засіданні відповідач особисто була присутньою, однак після закриття підготовчого засідання у жодне судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин.
В судове засідання позивач не з`явився, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, однак через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечуючи проти розгляду справи в заочному порядку.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомляла, свого представника в судове засідання не направила та про розгляд справи в її відсутність не клопотала, на підставі чого без фіксування судового процесу технічними засобами проведений заочний розгляд справи згідно з ст.ст. 280, 281 ЦПК України з урахуванням письмової згоди позивача, що з`ясуванню обставин не перешкоджає.
Суд, дослідивши зібрані докази, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.
Судом встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 249370734 від 23 березня 2021 року домоволодіння загальною площею 111,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності по 1/4 частці належить позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 (а.с. 88-89).
З довідки № 697 від 29 січня 2021 року Відділу формування та ведення Реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради вбачається, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 205).
Як зазначає позивач, починаючи з березня 2017 року і по теперішній час відповідач не проживає у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , та з 2016 року і по теперішній час не несе витрати на житлово-комунальні послуги по утриманню цього домоволодіння та не приймає участі у підтримці його належного стану, зокрема жодних ремонтних робіт у ньому не проводить.
В той же час, з наданих позивачем квитанцій та виписок з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» вбачається, що починаючи з 2016 року по грудень 2020 року позивачем була здійснена оплата за житлово-комунальні послуги по утриманню домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 20 144,77 грн., а також витрачена сума за ремонт цього домоволодіння на загальну суму 851 605,02 грн. (а.с. 90-130, 131-165).
Відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Крім того, ст. 10 ЖК України встановлено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію, а ст. 66 ЖК України передбачено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири.
Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.
Так, ст. 67 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а ст. 68 ЖК України на власників квартир покладається обов`язок своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 статті 544 ЦК України).
Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.
Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування.
Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.
Зазначений правовий висновок закріплений у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2020 рокуу справі № 703/2200/15-ц.
Отже, відповідач ОСОБА_2 , як власник 1/4 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язана брати участь у витратах щодо утримання майна, незалежно від того, проживає вона у ньому чи ні.
Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Досліджені судом оригінали квитанцій про оплату за житлово-комунальні послуги свідчать про те, що позивачем підтверджено фактичну сплату ним за надані житлово-комунальні послуги у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 2016 року по грудень 2020 року в розмірі 20 144,77 грн. Окрім цього, відповідачем понесені витрати на проведення ремонтних робіт у спільному домоволодінні на загальну суму 851 605, 02 грн., яка фактично витрачена для ремонтування будинку для його нормального функціонування (а.с. 90-165).
Частинами 2, 3 ст. 12 ЦПК України перебачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обов`язок доказування і подання доказів за ч.1 ст. 81 ЦПК України покладений на сторони, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 , розпоряджаючись своїми процесуальними правами згідно ст. 13 ЦПК України на власний розсуд, жодних доказів на спростування доводів та аргументів позову не подавала у відповідності до свого обов`язку доказування за ст.81 ЦПК України.
Отже, позивач одноособово поніс витрати на комунальні послуги та ремонтні роботи спільної часткової з відповідачкою власності цілісного домоволодіння, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума вказаних коштів у розмірі, пропорційному частці відповідача у праві власності на домоволодіння, зокрема за оплату комунальних послуг: 20 144,77 гр./2 = 10 072,38 грн., та за оплату коштів на проведення ремонтних робіт домоволодіння: 851 605,02 грн./2 = 425 802,51 грн.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позов у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 3,4, 11-13, 81, 141, 209, 265, 268, 280, 282 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів на утримання майна - задовольнити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), суму витрат, понесених на оплату комунальних послуг та ремонтні роботи на утримання домоволодіння АДРЕСА_1 за період з 2016 року по грудень 2020 року у загальному розмірі 435 874,89 грн. (чотириста тридцять п`ять тисяч вісімсот сімдесят чотири гривні 89 коп.).
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 4 358,75 грн. (чотири тисячі триста п`ятдесят вісім гривень 75 коп.).
Відповідач вправі подати до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська письмову заяву про перегляд цього заочного рішення протягом тридцяти днів, починаючи з наступного за днем складення повного рішення, з правом на поновлення такого пропущеного строку в разі подання цієї заяви протягом двадцяти днів з дня вручення копії повного заочного рішення суду.
Повне рішення підписане 22 липня 2022 року у день його складення і, починаючи з наступного за цим дня, набирає законної сили після спливу тридцяти днів, протягом яких може бути оскаржене позивачем до Дніпровського апеляційного суду в паперовій формі апеляційної скарги, а така само відповідачем з наступного за днем постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.
Суддя О.В. Колесніченко