2/465/434/22
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

02.08.2022 року Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої-судді Мартьянової С.М.

при секретарі Ковальського Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

позивачка звернулася до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідачки заборгованість в розмірі 28 300 грн. та суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 02.04.2015 року. Після його смерті, відкрилась спадщина на майно, а саме: частина квартири, автомобіль, гараж, земельна ділянка, вклад в банку. Спадкоємцями першої черги є ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 . Сторони у шестимісячний строк звернулися до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. ОСОБА_1 20.09.2017 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,0027 га, для обслуговування гаража, розташованої за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, гаражний кооператив № НОМЕР_2 . В подальшому, 05.03.2019 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ѕ частки автомобіля та свідоцтво про вклад в банку порівну з відповідачкою раніше. Позивачці було відомо, що спадкодавець переховував свою заробітну плату на рахунок у АТ КБ «ПриватБанк». Крім того, на вищезгаданий рахунок зараховувались і пенсійні виплати. Відомо, що ОСОБА_3 зберігав банківські картки та готівкові кошти у сейфі на робочому місці. Після його смерті, позивачка дізналась від співробітників чоловіка про відсутність банківських карток та готівкових коштів у сейфі. З даного приводу, 07.04.2016 року Галицьким відділом поліції ГУ НП у Львівській області відкрито кримінальне провадження №0001490 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. У відповідь на адвокатський запит, 25.06.2019 року Галицьким ВП ГУ НП у Львівській області надано копії щодо руху коштів по банківських рахунках № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 . Вбачається, що з рахунку № НОМЕР_4 відповідачкою 18.03.2015 року о 14:23 год. було знято 18 000 грн. у банкоматі на вул. Виговського, 100 у м. Львові, а 18.03.2015 року о 14:25 год. у банкоматі на проспекті Чорновола, 57 у м. Львові 1 900 грн. В той час, з рахунку № НОМЕР_3 18.03.2015 року о 16:55 год. було знято 7 800 грн. у банкоматі на вул. Виговського, 100 у м. Львові. Таким чином, ОСОБА_2 незаконно заволоділа пенсією та заробітною платою чоловіка у розмірі 28 300 грн. З пояснень відповідачки інспектору Галицького ВП ГУ НП у Львівській області вбачається, що така картою АТ КБ «ПриватБанк» зняла 6 000 грн. Враховуючи вищевказані обставини, позивачка просить задовольнити позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_2 28 300 грн. та суму судових витрат.

ОСОБА_1 подала до суду 01.08.2019 року уточнену позовну заяву. Зазначила обставини, описані у позовній заяві, проте уточнила наступне. З рахунку № НОМЕР_4 відповідачкою 18.03.2015 року о 14:23 год. було знято 18 000 грн. у банкоматі на вул. Виговського, 100 у м. Львові, а 18.03.2015 року о 14:25 год. у банкоматі на вул. Виговського, 100 у м. Львові 600 грн. В подальшому, 10.04.2015 року о 15:00 год. відповідачкою було знято 1 900 грн. у банкоматі на проспекті Чорновола, 57 у м. Львові. На вул. Липневій, 10 у м. Львові 13.05.2015 року о 12:37 год. ОСОБА_2 зняла 1 300 грн. у банкоматі. З рахунку № НОМЕР_3 відповідачкою 18.03.2015 року о 16:55 год. було знято 7 800 грн. у банкоматі на вул. Виговського, 100 у м. Львові. Таким чином, відповідачка незаконно заволоділа пенсією та заробітною платою чоловіка у розмірі 29 600 грн.

Суддею Франківського районного суду м.Львова відкрито провадження у справі 04.09.2021 року та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 11.05.2021 року закрито підготовче провадження, справи призначено до судового розгляду по суті.

Позивачка на судове засідання не з`явилися, однак представник позивачки подав до суду заяву про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, свого відношення до позову не направила, хоча про дату час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомила.

У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст. ст.89,263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1ст.5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз`яснень п.11Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч. 1ст.13ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як, передбачено ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги.

Згідно ст.1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних витрат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 від 02.04.2015 року. Крім того, з відповіді Національної поліції України Головного управління Національної поліції у Львівській області залізничного відділу поліції від 29.07.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 о 12:15 год. по АДРЕСА_1 .

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом серії ННО №156340 від 05.03.2019 року, спадкоємцем майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до Ѕ частки спадщини, та дочка померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до Ѕ частки спадщини. Спадщина, на яку видано дане свідоцтво, складається з: Ѕ частки автомобіля марки ВАЗ 210740, легковий седан В, випуску 2011 року, д.н.з. НОМЕР_5 , колір червоний, належному на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку спадщини видано ОСОБА_2 . Крім того, свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку спадщини видано ОСОБА_1 .

З виписки щодо руху коштів по банківських рахунках у АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що з рахунку № НОМЕР_4 відповідачкою 18.03.2015 року о 14:23 год. було знято 18 000 грн. у банкоматі на вул. Виговського, 100 у м. Львові, а 18.03.2015 року о 14:25 год. у банкоматі на вул. Виговського, 100 у м. Львові 600 грн. В подальшому, 10.04.2015 року о 15:00 год. відповідачкою було знято 1 900 грн. у банкоматі на проспекті Чорновола, 57 у м. Львові. На вул. Липневій, 10 у м. Львові 13.05.2015 року о 12:37 год. ОСОБА_2 зняла 1 300 грн. у банкоматі. З рахунку № НОМЕР_3 відповідачкою 18.03.2015 року о 16:55 год. було знято 7 800 грн. у банкоматі на вул. Виговського, 100 у м. Львові.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, підставами звернення до суду конкретної особи має бути наявність в такої особи конкретного права, а також наявність факту порушення, невизнання або оспорювання такого права іншою особою (особами).

Загальні способи захисту цивільних прав встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України та ст. 5 ЦПК України.

Згідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов"язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов"язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов"язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Частиною 1 ст. 1213 ЦК України встановлено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов"язань (кондикційні зобов"язання) породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі підстави відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Обов"язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов"язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Для кондикційних зобов"язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої особи.

Обов"язок доведеності факту набуття та збереження особою майна без достатньої правової підстави покладається на позивача.

Тобто, у даній цивільній справі, позивач повинен у першу чергу довести, що саме відповідачка заволоділа вказаними коштами.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України встановлено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов"язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом

Проте позивачем не надано взагалі ніяких належних, допустимих, достовірних доказів на підтвердження вказаних фактів (обставин), а відповідно й відповідачі не визнають ці факти (обставини).

Щодо посилань позивача на факт порушення кримінального провадження за її заявою щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого, ч.3 ст. 185 КК України, суд зазначає наступне.

Суду не було надано жодних доказів, які б підтверджували факт існування кримінального провадження, де б статус обвинуваченого чи підозрюваного був присвоєний відповідачці, зокрема, вироку суду, який б підтвердив факт вчинення злочину саме відповідачами, в тому числі не надано витяг з ЄРДР.

У зв"язку з наведеним вище, суд вважає необгрунтованими доводи позивача, що наданими ним доказами підтверджені дії відповідачів, що потягли за собою виникнення між сторонами спору.

Суд критично відноситься до пояснень позивачки, викладених у позовній заяві, оскільки на переконання суду вона є зацікавленою в результаті розгляду справи. Таким чином, позивачем не було доведено набуття відповідачкою грошових коштів у заявленому розмірі, не надано жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду, а отже позовні вимоги є необґрунтованими.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв"язку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265,280-285, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Сторони:

Позивачка: ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 );

Відповідачка: ОСОБА_2 (місце проживання: ІПН: НОМЕР_7 , АДРЕСА_3 ).

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Суддя: Мартьянова С.М.