Справа № 137/891/21
Провадження № 22-ц/801/1354/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Желіховський В. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 рокуСправа № 137/891/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Рибчинського В.П., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко А.В.,

за участю сторін: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №137/891/21 запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 07 лютого 2022 року,яке ухвалене суддею Желіховським В.М. в Літинському районному суді Вінницької області, повний текст складено 07 лютого 2022 року,

в с т а н о в и в:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона з відповідачем ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з 24 січня 1988 року.

У шлюбі народились троє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

05 січня 2021 року їхній шлюб розірвано в Літинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький).

В період шлюбу ними було набуто у власність житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , земельні ділянки, автомобіль ВАЗ 21114, 2008 року випуску, міні трактор DONGFЕNG DF-354, 2011 року випуску заводський номер НОМЕР_1 , з навісним обладнанням: косарка, граблі, саджалка, копачка картоплі та автомобіль FIAT UNO 1989 року випуску.

Враховуючи ту обставину, що її чоловік вигнав з будинку і вона залишилась на вулиці без засобів існування і вони з відповідачем не домовились про порядок поділу спільно нажитого майна за час шлюбу, тому змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Таким чином, ОСОБА_5 в заяві про зміну предмету позову просила суд 1. визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ житлового будинку, загальною площею 86,4 кв.м., житловою площею 42,3 кв.м., позначений на плані літ. «А», веранда «а», ганок з навісом, літня кухня з сараєм літ. «Б», навіс «б», сарай «В», убиральня «в», гараж «Г», бесідка «Д», погріб з шиєю «Е», огорожа №1, ворота №2, хвіртка №3, огорожа №4, ворота №5, криниця №6, що розташовані по АДРЕСА_1 .

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ земельної ділянки розміром 0,25 га, кадастровий номер :03:002:0159, що розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна).

3. Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ земельної ділянки розміром 0,2755 га, кадастровий номер :03:002:0160, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

4. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частки автомобіля ВАЗ 21114, 2008 року випуску в сумі 39350 грн.

5. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частки трактора DONGFЕNG DF-354, 2011 року випуску заводський номер НОМЕР_1 , з навісним обладнанням: косарка, граблі, саджалка, копачка картоплі в сумі 99350 грн.

6. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частки автомобіля марки FIAT, модель UNO, 1998 року випуску в сумі 9910 грн.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 07 лютого 2022 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ житлового будинку, загальною площею 86,4 кв.м., житловою площею 42,3 кв.м., позначений на плані літ. «А», веранда «а», ганок з навісом, літня кухня з сараєм літ. «Б», навіс «б», сарай «В», убиральня «в», гараж «Г», бесідка «Д», погріб з шиєю «Е», огорожа №1, ворота №2, хвіртка №3, огорожа №4, ворота №5, криниця №6, що розташовані по АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ земельної ділянки розміром 0,25 га, кадастровий номер :03:002:0159, що розташована по АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частки автомобіля ВАЗ 21114, 2008 року випуску в сумі 39350 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частки трактора DONGFЕNG DF-354, 2011 року випуску заводський номер НОМЕР_1 , з навісним обладнанням: косарка, граблі, саджалка, копачка картоплі в сумі 99350 грн.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат зі сплати судового збору 6691,80 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки викладені в рішенні суду не відповідають обставинам справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Просив рішення суду в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частини житлового будинку, права власності на Ѕ земельної ділянки розміром 0,25 га, а також в частині щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частки трактора DONGFЕNG DF-354, 2011 року випуску, з навісним обладнанням: косарка, граблі, саджалка, копачка картоплі в сумі 99350 грн, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що належним способом захисту цивільних прав позивача в даному випадку є виділення належної частки будинку в натурі, а тому позивач вибрала неналежний спосіб захисту своїх прав, що є підставою у відмові в позові, щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частини житлового будинку та земельної ділянки. Крім того, зазначив, що судом не було встановлено фактичних обставин справи, в частині вартості трактора щодо стягнення компенсації за навісне обладнання, яке не є спільною власністю подружжя.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Катрич П.С. подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням ним в лавах Збройних Сил України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції

Колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки матеріали справи не містять доказів саме перебування відповідача ОСОБА_3 в лавах Збройних Сил України. При цьому, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи сторін або інших учасників справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості Ѕ частки автомобіля ВАЗ 21114, 2008 року випуску в сумі 39350 грн та в частині відмови про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,2755, та в частині відмови в стягненні грошової компенсації вартості Ѕ частки автомобіля марки FIAT, модель UNO, 1998 року випуску в сумі 9910 грн, апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб 24 січня 1988 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 і після реєстрації шлюбу змінила прізвище на " ОСОБА_7 " (а.с.13).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 05 січня 2021 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.14).

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07 жовтня 2019 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 (а.с.15

28 січня 2019 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :03:002:0159, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 (а.с.16 - 17).

Відповідно до інформації Територіального сервісного центру МВС №0541 за №31/2-0541-3643 від 12 жовтня 2021 року за гр. ОСОБА_3 були зареєстровані наступні транспортні засоби: автомобіль ВАЗ 21114, 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_3 , VIN- код: НОМЕР_4 , перебував у власності в період часу з 03 квітня 2008 року по 30 вересня 2021 року; FIAT UNO 1989 року випуску, № кузова: НОМЕР_5 VIN-код: НОМЕР_5 , дата реєстрації 29 вересня 2005 року (а.с.61).

Згідно інформації Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області за №31/2-0541-3643 від 12 жовтня 2021 року, за гр. ОСОБА_3 , 17 червня 2011 року зареєстровано мінітрактор DONGFЕNG DF-354, 2011 року випуску, заводський номер НОМЕР_1 (а.с.63).

Згідно із статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Отже, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання.

В силу приписів статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статей 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Системний аналіз положень СК України свідчить про те, що законодавцем закріплено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом встановили, що спірні об`єкти нерухомого майна (житловий будинок, земельна ділянка) і автомобіль ВАЗ 21114, мінітрактор DONGFЕNG DF-354 придбані в період зареєстрованого шлюбу ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , а тому на них розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя.

Доказів, на спростування презумпції спільної сумісної власності майна, придбаного під час шлюбу, відповідач не надав ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з чим і погоджується суд апеляційної інстанції, на підставі наданих сторонами доказів, встановивши, що спірне нерухоме майно та рухоме майно набуте сторонами у період шлюбу за спільні кошти, виходячи із принципу рівності часток подружжя у спільному майні, дійшов правильного висновку про те, що спірне рухоме майно є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу між сторонами у справі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги, в тому що позивач обрала неналежний спосіб захисту своїх прав, не заслуговує на увагу, оскільки звертаючись в суд з цим позовом ОСОБА_1 вказала, що відповідач не визнає її права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і земельну ділянку, тому і просила визнати право власності на Ѕ спірного нерухомого майна.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, зробив вірний висновок про те, що спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя і ОСОБА_1 має право на 1/2 частину.

Крім того, стягуючи компенсацію вартості Ѕ частки мінітрактора DONGFЕNG DF-354, 2011 року випуску заводський номер НОМЕР_1 , з навісним обладнанням: косарка, граблі, саджалка, копачка картоплі в сумі 99350 грн, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки його було придбано під час шлюбу (17 червня 2011 року), дане майно є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, тому зважаючи на презумпцію спільності майна, набутого за час шлюбу, стягнув зазначену компенсацію.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, при цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідач 28 вересня 2021 року зняв його з обліку, тим самим він розпорядився ним на власний розсуд і виділити зазначене рухоме майно комусь із подружжя на даний час неможливо.

Доводи апеляційної скарги в тому, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто в рахунок компенсації кошти за навісне обладнання до мінітрактора, спростовується тим, що відповідно до довідкинезалежного оцінювача ОСОБА_8 при формуванні висновку про ринкову вартість транспортних засобів та мінітрактору з навісним та додатковим обладнанням, зареєстрованих за ОСОБА_3 , оцінювачем було зроблено описку у вигляді фрази «навісне та додаткове обладнання», яка має бути відсутня по всьому тексту вищезгаданого висновку.

Крім того, ринкова вартість мінітрактору DONGFЕNG DF-354, 2011 року випуску, заводський номер , що була визначена в розмірі 198700 грн не враховує вартість додаткового та навісного обладнання (косарки, граблів, саджалки, картоплекопача) (а.с.151 - 152).

Отже, доводи апеляційної скарги, що вартість мінітрактора була визначена з додатковим та навісним обладнанням не заслуговує на увагу.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні у справі докази, правильно застосував норми права і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 07 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 серпня 2022 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Рибчинський В.П.

Стадник І.М.