ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

23 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 643/11920/21

провадження № 22-ц/818/1683/22

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2021 року, постановлене у складі судді Довготько Т.М., в залі суду в місті Харкові.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що 26.01.2013 року, між нею та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя у них не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Останні пів року вони з відповідачем фактично перестали існувати як родина, спільне господарство з відповідачем не ведуть є лише сусідами по квартирі.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 - задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 26.01.2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №59 - розірвано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що рішення про розірвання шлюбу суд постановив лише на підставі доводів позовної заяви без належної перевірки їх доказами. Вказує, що «на емоціях та з обурення» він подавав позов про розлучення , однак з часом вирішив боротися за сім`ю, дітей і відізвав позов про розірвання шлюбу. Вважає, що суд формально підійшов до розгляду справи про розірвання шлюбу, не з`ясував фактичні взаємовідносини подружжя та дійсні причини позову, не врахував інтересів малолітніх дітей, а саме чи готові діти до розлучення з батьком.

ОСОБА_4 надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки це шкодить в першу чергу дітям, які перебувають в напруженій атмосфері, крім того суперечить її інтересам та її волі. Отже, вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні взаємини подружжя, з`ясовано причини позову про розірвання шлюбу, враховано наявність неповнолітніх дітей та їх інтереси, що свідчить про обґрунтованість, об`єктивність та законність постановленого рішення.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 26.01.2013 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №59.

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка зазначає, що шлюб носить формальний характер, наполягає на розірванні шлюбу, вважає, що їх сім`ї фактично не існує на підставі розладу подружніх стосунків, відновленню не підлягає.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1ст.24 СК України).

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що суд першої інстанції не врахував його доводи щодо надання строку для примирення та наміру зберегти їх спільне подружжя заради дітей.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30.08.2021 року клопотання ОСОБА_2 про надання строку на примирення - задоволено частково та надано сторонам строк для примирення до 30 вересня 2021 року.

З матеріалів справи та заяви ОСОБА_4 від 28.08.2021 року вбачається, що станом на 28.08.2021 року вона повідомляє суд та засвідчує, що вони з ОСОБА_2 не примирились і шансів на подальше примирення не має. Зазначає, що це неможливо з причин які нею неодноразово вже зазначені у позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях(а.с.48).

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом норм СК України заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Судом першої інстанції був наданий строк на примирення терміном до 30.09.2021 року, однак сторони у справі не примирились, шлюб не збережено.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивачки, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст.24,56 СК України.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу треба залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, у випадках, передбачених ст.389ЦПК України.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова