Справа №:755/6786/22
Провадження №: 2-н/755/191/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" серпня 2022 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Арапіна Н.Є., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку з Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай»,

в с т а н о в и в:

заявник звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку з Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай».

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

За змістом пункту 1 частини першої статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 3 частини третьої статті 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

З аналізу вищенаведених норм та поданої заяви про видачу судового наказу за вимогою про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, суд приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу з огляду на таке.

До матеріалів заяви заявником долучено довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» від 25 жовтня 2021 року про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, яка не містить відомостей щодо розміру нарахованої, але невиплаченої заробітної плати ОСОБА_1 .

Враховуючи відсутність належних на допустимих доказів нарахування та невиплати заробітної плати ОСОБА_1 , суд не має можливості перевірити наявність між сторонами боргових зобов`язань.

У п.1 ч.3 ст.163 ЦПК України зазначено, що до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Таким чином заявник звільнений від сплати судового збору за подання заяви про видачу судового наказу за вимогою про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати.

Проте, як зазначається у Постанові Великої Палати Верховного Суду № 910/4518/16 від 30.01.2019, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

З огляду на викладене, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Відповідно до ч.1 ст.164 ЦПК України за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Судом встановлено, що заявник не звільнений від сплати судового збору за подання вказаної заяви про стягнення середнього заробітку за весь період затримки в сумі 136 347,12 грн.

Пунктом 4-1 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на день звернення до суду становить 248,10 гривень.

Однак, заявником не надано доказів сплати судового збору.

Отже, заява про видачу судового наказу за вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не відповідає вимогам ст.163 ЦПК України.

Крім того, зі змісту заяви вбачається, що заявник просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 23 жовтня 2021 року по 06 червня 2022 року у розмірі 136 347,12 грн.

Передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

У Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) зроблено правовий висновок про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону № 108/95-ВР, тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні заявник звернувся 27 липня 2022 року, тобто з пропущенням строку позовної давності.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою

Згідно ч. 2 ст. 166 Цивільного процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.ст.165, 166, 353 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу за вимогою про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку з Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай».

Роз`яснити ОСОБА_1 його право на звернення з цими вимогами до суду у позовному порядку.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна