Справа № 669/154/22
Провадження № 2/669/84/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2022 року смт.Білогір`я

Білогірський районний суд Хмельницької області

в складі головуючої судді Бараболі Н.С.

з участю секретаря Бабоян А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Білогір`я цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області про визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

11 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання за ним права власності на земельну ділянку загальною площею 0,33 га, що розташована по АДРЕСА_1 .

В позовній заяві вказав, що відповідно до архівного витягу із Рішення сесії Воробіївської сільської ради №4 від 02 квітня 1994 року «Про приватизацію земельних ділянок громадян» передано у власність його матері, ОСОБА_2 , в порядку приватизації земельну ділянку загальною площею 0,33 га. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Позивач є сином померлої ОСОБА_2 та спадкоємцем за заповітом. Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 21 січня 2019 року визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 .23 березня 2019 року ним зареєстровано право власності на частину житлового будинку. Зазначив, що оскільки він набув права власності на житловий будинок то до нього перейшло право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 .

27 червня 2022 року позивач ОСОБА_1 надав суду додаткові пояснення до позову, де вказав, що відповідно до приписів абзацу 2 пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України та абзацу 3 ч.1 ст. 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» йому, як спадкоємцеві після смерті матері ОСОБА_2 належить право власності на спірну земельну ділянку відповідно до ст.. 1216 ЦК України у порядку спадкування. Таким чином рішення Ямпільської селищної ради щодо «приватизації ще однієї земельної ділянки по даному виду використання є неможливим» є протиправним, не відповідає фактичним обставинам та означає, що орган місцевого самоврядування, необґрунтовано відмовив позивачу, як спадкоємцеві у завершенні процедури приватизації. Просив позов задовольнити.

Крім того, ОСОБА_1 у письмових поясненнях, обґрунтовуючи позов, окрім іншого посилається також на те, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється в тому числі , шляхом визнання права, як передбачено п.1 ч.3 ст. 152 ЗК України. Позивач зазначає, що Земельний кодекс України встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцб чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на яік поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на імя спадкоємця а не права власності на земельну ділянку.

Спадкодавцем ОСОБА_2 не дотримано вимоги ст..125 ЗК України, а тому нотаріусом не було видано свідоцтво про право на спадщину, а йому /позивачу/, як спадкоємцеві належить право власності на спірну земельну ділянку відповідно до ст.. 1216 ЦК України в порядку спадкування.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідач представник Ямпільської селищної ради в судове засідання не зявився, згідно поданого клопотання просив розгляд справи проводити у відсутності представників селищної ради, позовні вимоги не визнав.

Ознайомившись із письмовими заявами сторін, дослідивши письмові матеріали справи, доводи та заперечення, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що рішенням сесії Воробіївської сільської ради №4 від 02 квітня 1994 року «Про приватизацію земельних ділянок громадян» ОСОБА_2 надано право на приватизацію земельну ділянку загальною площею 0,33 га в тому числі для обслуговування житлового будинку в розмірі 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства 0,08 га.

Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 21 січня 2019 року №669/1077/18 визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 право власності на ? частини житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №298070239 від 04 лютого 2022 року право власності на 3/4 частини житлового будинку за АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 .

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 , посилається на положення статті 120 ЗК України, яка регулює перехід права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду. Зазначав, що з 29 березня 2019 року він є власником 3/4 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 . Право власності на вказану частину житлового будинку позивач набув в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України).

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав (п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності таких юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Зазначений висновок міститься впостанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №14-652цс18, постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року в справі №128/1911/15-ц, від 17 квітня 2019 року в справі № 723/1061/17.

З урахуванням викладеного у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації.

Відповідно до чинного законодавства процедура приватизації земельної ділянки передбачає:

1) подання громадянином України до відповідної ради заяви про безоплатну передачу земельної ділянки в приватну власність за місцем розташування бажаної для отримання земельної ділянки;

2) розгляд у місячний термін заяви відповідним уповноваженим органом приватизації;

3) прийняття рішення або розпорядження на користь заявника, що є підставою для початку розробки документації проекту відведення земельної ділянки;

4) розробку проекту відведення земельної ділянки за рахунок завника;

5) погодження проекту відведення земельної ділянки з відповідними органами: земельних ресурсів, природоохоронними, санітарно-епідеміологічними, архітектурними, з охорони культурної спадщини;

6) державну експертизу погодженого проекту відведення земельної ділянки, яку виконує орган земельних ресурсів;

7) повернення до органу приватизації проекту відведення земельної ділянки, що пройшов експертизу в органах земельних ресурсів;

8) перенесення в натурі розмірів земельної ділянки, передбачених проектом відведення, з встановленням землевпорядною організацією межових знаків;

9) підготовку землевпорядною організацією технічної документації для видачі Державного акту на право власності на землю;

10) перевірку реєстратором наданої технічної документації щодо дотримання в ній встановлених вимог;

11) перевірку територіальним органом земельних ресурсів технічної документації й оформленого землевпорядною організацією бланку Державного акту щодо відповідності даних;

12) здійснення оператором необхідних записів про державну реєстрацію прав особи на землю.

Як вбачається з архівного витягу з рішення сесії Воробіївської сільської ради №4 від 02 квітня 1994 року, спадкодавець ОСОБА_2 за життя розпочала процес приватизації земельної ділянки, але його не завершила і документи про право власності не отримала.

Спадкоємець ОСОБА_2 ОСОБА_1 до органів місцевого самоврядування про завершення процедури приватизації, розпочатої спадкодавцем, не звертався, бо протилежного позивач суду не довів.

Отже, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 встигла реалізувати свій намір отримати майнові права щодо вказаної земельної ділянки, але не закінчила процедуру її приватизації у відповідному порядку та не встигла отримати державний акт на вказані вище земельні ділянки, ОСОБА_1 позбавлений можливості на цей час оформити свої спадкові права на неї у позасудовому порядку.

У цьому випадку спадкоємець має право звертатися до суду із позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та/або права одержання правовстановлюючого документу на землю на ім`я спадкоємця, але не права власності на земельну ділянку.

Разом з тим, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання права власності на земельну ділянку, а не про визнання права на завершення приватизації.

Відповідно до ч. ст.. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права , свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом положень ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд вважає, що ОСОБА_1 обрано неналежний спосіб захисту свого права, в зв`язку з чим вимоги його позовної заяви не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Зважаючи на повну відмову в задоволенні позовних вимог, відповідно до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.1216ЦК України, 6,23, 67 ЗК України 1990 року, ст..ст. 116,120,125 ЗК України, ст.2-5, 12, 13, 19, 23, 76-89, 141, 258-268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області про визнання права власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Хмельницького апеляційного суду через Білогірський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 29 липня 2022 року.

Суддя Н. С. Бараболя