Справа № 587/1598/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2022 року Сумський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді - Черних О.М.

секретаря судового засідання - Губарь Ю.В.

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Шершак-Гукової А.М.,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Мірошніченка В.В.

розглянувши у судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Садівської об`єднаної територіальної громади в особі Садівської сільської ради Сумського району Сумської області (с. Сад, вул. Войти, 5, Сумського району Сумської області), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Державний реєстратор Яструбинської сільської ради Сумського району Сумської області Коломієць Аліна Сергіївна ( с. Яструбине, вул. Кооперативна, 2, Сумського району Сумської області) про визнання протиправними та скасування рішення Низівської селищної ради та скасування державної реєстрації земельних ділянок

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпня 2021 року позивач звернулася до суду позовом до Садівської об`єднаної територіальної громади в особі Садівської сільської ради Сумського району Сумської області та ОСОБА_2 у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Низівської селищної ради двадцять першої сесії сьомого скликання від 08 грудня 2017 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі наданих для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_2 », скасувати державну реєстрацію земельної ділянки про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,15 га (кадастровий номер :05:002:1858), на земельну ділянку площею 0,2332 га (кадастровий номер :05:002:1859), які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та скасувати рішення державного реєстратора Яструбиснської сільської ради Сумського району Сумської області про реєстрації права власності. Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідач, він та ОСОБА_3 є співвласниками будинку за адресою: АДРЕСА_2 , проте відповідач ОСОБА_2 всупереч вимогам земельного законодавства оформив право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства тільки на себе, що порушує його право як співвласника будинку.

Короткий зміст відзивів

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що не заперечує що рішення Низівської селищної ради двадцять першої сесії сьомого скликання від 08 грудня 2017 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі наданих для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_2 », в частині передачі земельної ділянки для обслуговування будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,15 га підлягає скасуванню. Вказав, що у зв`язку з цим підлягає скасуванню і державна реєстрація цієї земельної ділянки (кадастровий номер :05:002:1858) та рішення державного реєстратора Яструбинської сільської ради Сумського району Сумської області. Щодо позовних вимог відносно земельної ділянки площею 0,2332 га (кадастровий номер :05:002:1859), які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства заперечував, вважав вказані вимоги необґрунтованими.

Відповідач Садівська сільська рада Сумського району Сумської області направила письмовий відзив в якому позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник позовні вимоги визнали частково з підстав викладених у відзиві.

Представник Садівської сільської ради Сумського району Сумської області в судове засідання не з`явився про час і місце розгляду повідомлений належним чином, направив суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

В судовому засіданні були допитані свідки

Свідок ОСОБА_4 , яка суду пояснила, що вона є матір`ю позивача і проживає в будинку АДРЕСА_2 з 1981 року, який придбали батьки чоловіка. Після смерті чоловіка спадщину прийняли їх діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , тобто вони є співвласниками спірного будинку. В 2021 році вони дізнались, що ОСОБА_2 інший співвласник будинку самостійно приватизував земельну ділянку для обслуговування будинку та споруд та приватизував земельну ділянку для особистого господарства. Вказала, що на земельній ділянці біля будинку вона виростила сад з вишень, яблунь приблизно на 2-3 сотках, а на 15 сотках город ОСОБА_2 . Зазначила, що земельна ділянка на якій вона вирощує овочі їй була виділена на другій вулиці.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що їй відомо, що ОСОБА_4 проживає в будинку АДРЕСА_2 і у неї там біля будинку садок, а у ОСОБА_2 город, який він постійно обробляє.

Свідок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суду пояснили, що ОСОБА_8 проживає в будинку АДРЕСА_2 і у нього там біля будинку город, який він обробляє з 1997 року

Позиція суду

Суд матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні докази приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_3 належить по Ѕ з 11/24 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 16 -21)

Згідно договору купівлі - продажу від 30 жовтня 1997 року ОСОБА_2 належить 13/24 частки будинку АДРЕСА_3 , що підтверджується копією договору купівлі - продажу (а.с. 29)

На замовлення ОСОБА_2 була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення селянського господарства в АДРЕСА_2 на території Низівської селищної ради Сумського району Сумської області.

Згідно рішення Низівської селищної ради від 10 жовтня 2017 року ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення селянського господарства в АДРЕСА_2 ; встановлені межові знаки в кількості 16 шт. та місце їх знаходження наведені в обрисі земельної ділянки землевласник та землекористувачі суміжних ділянок претензій не заявлено (а.с. 30-41)

Рішенням Низівської селищної ради Сумського району Сумської області від 08 грудня 2017 року затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення селянського господарства в АДРЕСА_2 ОСОБА_2 (а.с.43)

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка площею 0,2332 га , яка розташована в АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства сформована, їй присвоєно кадастровий номер :05:002:1859 та 29 листопада 2017 року міським управлінням у м. Суми та Сумському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області зареєстрована за ОСОБА_2 (а.с. 40)

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно земельна ділянка площею 0,2332 га , яка розташована в АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства сформована, їй присвоєно кадастровий номер :05:002:1859 та земельна ділянка площею 0,15 га, яка розташована в АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення селянського господарства кадастровий номер :05:002:1858 зареєстрована за ОСОБА_2 (а.с. 44-46)

Нормативно-правове обґрунтування

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України (тут і далі у редакції від 06 травня 2012 року) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України (254к/96-ВР), цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Нормами частини першої статті 81 ЗК України визначено способи набуття права власності на земельні ділянки, а саме: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачено у статтях 186, 186-1 ЗК України.

Відповідно до статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.

На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі - Інструкція тут і далі у редакції від 28 березня 2011 року), пунктом 3.12 якої передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення.

Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - необхідно вважати, що погодження меж не відбулося. Видається, що погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені). Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним.

Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Ненадання позивачем своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Відповідно до ст.202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Частина 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачає три підстави для скасування державної реєстрації земельної ділянки: поділу чи об`єднання земельних ділянок;якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України).

Положення частини другої статті 120 ЗК України та частини першої статті 377 ЦК України закріплюють принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За приписами зазначених норм, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на відповідні житловий будинок, будівлю чи споруду.

Тобто, перехід права на земельну ділянку до нового набувача нерухомого майна відбувається в силу прямого припису закону, незалежно від волі органу, який уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою (пункт 7.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16).

Іншими словами, з моменту переходу права власності на розташоване на земельній ділянці нерухоме майно до нового власника у правовідносинах користування земельною ділянкою, на якій знаходиться це майно, відбувається фактична заміна землекористувача: права й обов`язки землекористувача переходять до нового власника відповідного нерухомого майна.

Висновки за результатами розгляду

Суд звертає увагу на те, що враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц).

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 , як власник об`єкта нерухомого майна, що розташований на земельній ділянки, якою він користується на тих самих умовах, на яких користувалася цією земельною ділянкою ОСОБА_2 , набув права вимагати оформлення на своє ім`я документів щодо користування частиною земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований об`єкт нерухомості, та яка необхідна для його обслуговування. Наведене відповідає правовому висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункти 8.16, 8.17).

А тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає, що ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку площею 0,2332 га (кадастровий номер :05:002:1859), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства у законний спосіб, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказівка на те, що ОСОБА_2 не погоджено межі спірної ділянки не заслуговують уваги, оскільки будь-яких доказів того, що позивач є власником суміжних земельних ділянок суду не надано, проте, під час судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_2 погодив межі з ОСОБА_4 , як з користувачем земельної ділянки.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10-13, 81, 89, 263, 265, 315-319 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Садівської об`єднаної територіальної громади в особі Садівської сільської ради Сумського району Сумської області (с. Сад, вул. Войти, 5, Сумського району Сумської області), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Державний реєстратор Яструбинської сільської ради Сумського району Сумської області Коломієць Аліна Сергіївна ( с. Яструбине, вул. Кооперативна, 2, Сумського району Сумської області) про визнання протиправними та скасування рішення Низівської селищної ради та скасування державної реєстрації земельних ділянок - задовольнити частково.

Скасувати рішення Низівської селищної ради від 08.12.2017 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) наданих для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_2 , громадянину ОСОБА_2 » в частині передачі у власність земельної ділянки розміром 0,15 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер - :05:002:1858).

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки та право власності зареєстроване за ОСОБА_2 на земельну ділянку, загальною площею 0,15 га, з кадастровим номером :05:002:1858, та рішення державного реєстратора Яструбинської сільської ради Сумського район, Сумської області Коломієць Аліни Сергіївни від 19.01.2018 року, індексний номер 39272898, про державну реєстрацію вказаного права власності.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних