Справа № 522/4360/22
Провадження № 2/522/3454/22
20 липня 2022 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого - судді Науменко А.В.
за участю секретаря Звонецької І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення,-
ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 серпня 2021 року між ОСОБА_2 у подальшому (Продавець), з однієї сторони та ОСОБА_1 у подальшому (Покупець), з другої сторони на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 згідно якого продавець ОСОБА_2 передає у власність (продає), ОСОБА_1 , як покупцю в особисту приватну власність цю квартиру. Загальна площа квартири 18,3 кв.м, житлова площа квартири 12,9 кв.м. Квартира складається у цілому з однієї житлової кімнати та підсобних приміщень. У даній квартирі до тепер зареєстрована і проживає відповідачка, яка пообіцяла звільнити квартиру до 06 вересня 2021 року, однак не звільняє квартиру та не знімається з реєстрації.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.08.2021 року за ОСОБА_1 рішенням приватного нотаріуса Іллічовою Н.А. індексний номер 59694171 внесена запис про приватну власність на квартиру АДРЕСА_1 .
Позивач, як власник квартири з серпня 2021 року у даний квартирі не може проживати і зареєструватися в ній. Комунальні послуги за цей період вимушена буду оплачувати лише позивач. Інші витрати по експлуатації квартири також буду нести позивач.
Ухвалою суду від 27 квітня 2022 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 31 травня 2022 року.
31 травня 2022 року від Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради надійшла заява про справи без участі третьої особи.
31 травня 2022 року від представника відповідача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю ознайомитись з матеріалами справи.
31 травня 2022 року від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з неявкою відповідача.
У судове засідання призначене на 31 травня 2022 року сторони не з`явились, розгляд справи відкладено на 30 червня 2022 року.
У судове засідання представник відповідача не з`явився у судове засідання, хоча був належним чином повідомлений про час розгляду справи, про що свідчить розписка у справі.
30 червня 2022 року від позивача до суду надійшла заява про витребування доказів, та розгляд цього клопотання за її відсутністю.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2022 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено та витребуване у нотаріуса Іллічової Н.А. інформацію щодо купівлі-продажу квартири ОСОБА_3 1958 року народження, код НОМЕР_1 , яке відбулося 06.08.2021 року.
11 липня 2022 року від позивача до суду надано Договір купівлі-продажу від 06.08.2021 року.
У судове засідання призначене на 20 липня 2022 року сторони не з`явились, про дату та час судового засіданная повідомлені належним чином. Так, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення судової повістки відповідачу судова повістка повернута на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що за Договором купівлі-продажу від 06.08.2021 року ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Іллічовою Н.А., реєстр. № 3352. Право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру зареєстроване 06.08.2021 року , номер запису про право власності 43358264.
Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частиною 4 ст. 41 Конституції України, встановлено принцип непорушності приватної власності.
За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Визначальним критерієм для застосування статті 391 ЦК України є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.
Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України, передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Житло є об`єктом права приватної власності.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Статтею 391 ЦК України, передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод.
У пунктах 38, 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.
Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно ч.4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Отже, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .
Згідно п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Тобто, право власності ОСОБА_2 на вказану квартиру припинилося внаслідок її відчуження на користь ОСОБА_1 .
Крім того, відповідно до Договору купівлі-продажу від 06.08.2021 року ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_2 . Договір посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Іллічовою Н.А., реєстр. № 3355.
Таким чином в той же день, як відповідач продала спірну квартиру позивачу, відповідач також придбала іншу квартиру та забезпечена житлом.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За таких обставин, суд доходить висновку, що подальше перебування ОСОБА_2 у вказаній квартирі спричиняє для її власника ОСОБА_1 перешкоди, а тому відповідач має бути виселена з даної квартири без надання іншого жилого приміщення.
Будь-яких підстав, які б свідчили про право ОСОБА_2 на користування вказаною квартирою суду не надано.
Водночас, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 137,141, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю, а саме: квартирою, яка знаходиться за адресою: квартира АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення із зняттям їх з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя А.В. Науменко
У зв`язку з перебуванням головуючого судді у запланованій щорічній основній відпустці повний текст рішення виготовлено 01.08.2022 року.
Суддя А.В. Науменко