Номер провадження: 22-ц/813/1861/22
Справа № 522/4232/19
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Поворозко І.Ю.,

переглянувши справу №522/4232/19 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», за участю третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування розпорядження органу приватизації, скасування свідоцтва про право власності на житло за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2020 року у складі судді Шенцевої О.П., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 14 березня 2019 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19 жовтня 2018 року. Сусіди ОСОБА_4 та ОСОБА_3 1 грудня 2008 року набули у власність в порядку приватизації квартиру АДРЕСА_2 у цьому ж будинку, у 2012 році ОСОБА_4 подарувала Ѕ частку квартири ОСОБА_2 . Посилаючись на те, що між позивачем та відповідачами виник спір щодо користування підсобним приміщенням 24,4 кв.м, що входить до складу квартири АДРЕСА_2 , позивач ОСОБА_1 просила:

скасувати розпорядження органу приватизації від 1 грудня 2018 року №209989;

скасувати свідоцтво про право власності, видане Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради від 1 грудня 2008 року за №8-22422;

стягнути судові витрати (т.1 а.с.3-7).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2019 року (описку виправлено ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2019 року) відкрито провадження у справі (т.1 а.с.26, 28-29).

Відповідачі Департамент міського господарства Одеської міської ради та КП «Міське агентство з приватизації житла» позов не визнали, зазначивши, що спірна квартира належала до відомчого житлового фонду, а саме Міністерству оборони України в особі військової частини НОМЕР_2. На підставі розпорядження органу приватизації №209989 від 1 грудня 2008 року було видано свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 1 грудня 2008 року на квартиру АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . Приватизація житла зроблена на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність, та наданих наймачами житла необхідних для приватизації документів, а саме: заяви на приватизацію житла, довідки про склад сім`ї наймача квартири та займаних ними приміщень, довідки відомчого житла №154/54/4 від листопада 2008 року, листа відомчого житла від 19 листопада 2008 року №154/54/4/3132 про закріплення підсобного приміщення загальною площею 24,4 кв.м за ОСОБА_4 . Надані документи були посвідчені належним чином керівником підприємства по обслуговуванню житла та паспортистом, скріплені печаткою. Порушень з боку органу приватизації допущено не було (т.1 а.с.54-55).

Треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 11 травня 2019 року подали заяву про застосування строків позовної давності щодо скасування розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності, виданих у 2008 році. Крім того, надали письмові пояснення, за змістом яких ОСОБА_5 та ОСОБА_3 1 грудня 2008 року шляхом приватизації було оформлено право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_3 . 4 червня 2012 року ОСОБА_4 передала належну їй частку квартири у власність ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування. Таким чином, власниками квартири є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відповідно до технічного паспорту, виготовленого 13 березня 2012 року КП «Одеське МБТІ та РОН», загальна площа квартира АДРЕСА_2 становить 95,4 кв.м, до складу якої входить: житлова площа (кімната 1, 2) 29,2 кв.м., кухня 29,3 кв.м, санвузол 6,0 кв.м, коридор 5,2 кв.м, туалет площею 1,3 кв.м, підсобне приміщення (на плані квартири позначено «підвал») площею 24,4 кв.м. За змістом статті 10 Закону України «Про приватизацію держаного житлового фонду» допоміжні приміщення (кладовки, сараї, інше) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. У власності третіх осіб не перебуває підвальне приміщення, позивач не розрізняє поняття «допоміжні приміщення багатоквартирного будинку» та «нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку». Посилання позивача на те, що приміщення є допоміжним (підвалом) є необґрунтованим та недоведеним, тому підстав для задоволення позову немає (т.1 а.с.37-39, 47-52).

Позивач ОСОБА_1 надала відповідь на пояснення третіх осіб, за змістом якої вона ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 з 2018 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. Після придбання квартири дізналася, що у власності ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , а в наступному ОСОБА_2 , знаходиться квартира АДРЕСА_2 , до складу якої при приватизації ввійшло підсобне приміщення (на плані квартири позначено «підвал») площею 24,4 кв.м. Тобто, згідно з технічним паспортом до складу квартири АДРЕСА_2 увійшли не тільки приміщення першого та другого поверхів, а також підвального поверху, який є приміщенням загального користування. Конституційним Судом України у рішенні від 2 березня 2004 року №4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) роз`яснено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, горища, колясочні та інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків; власники квартир дво- або багатоповерхових житлових будинків незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири є співвласниками допоміжних приміщень у будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Тому, тлумачення положень щодо допоміжних приміщень на свою користь тягне за собою пряме порушення норм законодавства про приватизацію державного або комунального майна, оскільки дана перевага надається усій сукупності мешканців багатоквартирного будинку разом, а не окремим її жителям. Даної точки зору дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі №524/8406/17. Аналізуючи дії ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , необхідно звернути увагу на те, що самовільне зайняття підвального приміщення в силу існування норм законодавства про спільну сумісну власність мешканців багатоквартирного будинку, істотно обмежує правомочність користування таким спільним майном іншим власникам квартир, що розташовані у будинку АДРЕСА_5 , яка закріплена пунктом 1 частини 1 статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права користування спільним майном багатоквартирного будинку, а саме: співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. В силу норм діючого законодавства підвал законно ніколи не міг стати приватною власністю третіх осіб, таким чином, заявлені позивачем вимоги є правомірними (т.1 а.с.86-91).

Позивачем ОСОБА_1 надано заперечення проти заяви про застосування строків позовної давності, відповідно до яких звернуто увагу на те, що ОСОБА_1 стала власником квартири АДРЕСА_6 на підставі договору купівлі-продажу лише 19 жовтня 2018 року, тому позивачем строк позовної давності не пропущений. Крім того, відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Заявникам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які є третіми особами, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, процесуальним законом не надано права подавати заяви про застосування строків позовної давності (т.1 а.с.92-93).

27 липня 2019 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради заявлено про застосування строку позовної давності до вимог про оскарження рішення органу приватизації та скасування свідоцтва про право власності на житло (т.1 а.с.107-108).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено (т.2 а.с.65-72).

Висновок суду мотивовано тим, що спірне підсобне приміщення не відноситься до допоміжних приміщень житлового будинку й відповідно не призначено для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, тому на нього не розповсюджується правовий режим спільної власності мешканців будинку, Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради мало право включити квартиру, у склад якої входило підсобне приміщення площею 24,0 кв.м до переліку об`єктів, що підлягають приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Позивачем не доведено, що спірне приміщення площею 24,4 кв.м є допоміжним, натомість третіми особами доведено, що спірне приміщення площею 24,4 кв.м, яке включено до складу квартири АДРЕСА_2 , не було допоміжним приміщенням та не використовувалось з метою технічного обладнання будинку, що підтверджено експертним висновком. Позивачем не доведено, що оскаржувані розпорядження та свідоцтво порушують права та інтереси будь-яких інших осіб. Крім того, позивач пропустила строк позовної давності при оскарженні у 2019 році документів, прийнятих у 2008 році, що є підставою для відмови в позові.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення вимог (т.2 а.с.88-78).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. При приватизації квартири АДРЕСА_2 з поміж житлової площі та інших приміщень, що входили до складу квартири, туди увійшли також і приміщення підвального поверху, який є приміщенням загального користування. Звернення ОСОБА_1 до суду було зумовлено наявністю суперечностей щодо користування спільним допоміжним приміщенням - підвалом, яке було незаконного приватизовано третіми особами. Судом неправомірно відмолено у призначенні судової будівельно-технічної експертизи, необхідність заявлення такого клопотання була зумовлена тим, що згідно з усталеною судовою практикою для визначення приміщення допоміжним, необхідним є доведення того факту, що без доступу до спірних об`єктів неможлива експлуатація будинку тощо. Суд розглянув клопотання позивача про призначення експертизи вже після того, як треті особи надали до суду виготовлений на їх замовлення експертний висновок. Щодо додержання строку позовної давності, який суд визнав пропущеним, то третім особам, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, процесуальним законом не надано право подавати заяви про застосування строків позовної давності. Посилання відповідачів та третіх осіб про сплив строку позовної давності та мотиви суду, що позивачем недотримано таких строків, які стали підставою для відмови у задоволенні позову, є неспроможними та не відповідають дійсності, а також не підпадають під регулювання за аналогією, викладеною у приведеному судом Висновку Великої Палати Верховного Суду. За змістом частини 1 статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати свої право в примусовому порядку через суд. ОСОБА_1 стала власницею квартири АДРЕСА_4 лише 19 жовтня 2018 року, таким чином, про порушення свого права як співвласника допоміжного приміщення, а саме підвалу, розташованого в будинку та неправомірно приватизованого третіми особами, вона дізналася лише з моменту придбання квартири АДРЕСА_4 . Суд неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють приватизацію, не звернув увагу на роз`яснення Конституційного Суду України у рішенні від 2 березня 2004 року №4-рп/2004, висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі №524/8406/17.

У відзиві на апеляційну скаргу треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовують тими ж доводами, що й пояснення на позов. Додатково зазначили, що висновок експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення судової будівельно-технічних експертизи від 24 січня 2020 року №6659 є належним доказом та відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України. Судом неодноразово, починаючи з 4 липня 2019 року по 4 березня 2020 року надавався час для підготовки клопотання про призначення експертизи. Доводи позивача щодо дотримання строку позовної давності безпідставні, на дату подання позову про скасування розпорядження органу приватизації та свідоцтва пройшло більше 10 років. Позовними вимогами ОСОБА_1 порушуються права третіх осіб, зокрема, право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Площа квартири АДРЕСА_2 , яка передавалась у власність в порядку приватизації, не змінювалась потому. Позивач не розрізняє поняття «допоміжні приміщення багатоквартирного будинку» та «нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку», не доводить, що спірне приміщення є допоміжним (підвалом) (т.2 а.с.142-153).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті вимог з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Згідно розпорядження органу приватизації від 1 грудня 2008 року №209989 на підставі заяви від 20 листопада 2008 року наймача ОСОБА_4 на приватизацію квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , прийнято рішення про передачу квартири загальною площею 95,4 кв.м в приватну спільну часткову власність ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в рівних частках, які мешкають у двокімнатній квартирі (а.с.76, 77).

Органу приватизації було надано Довідку про склад сім`ї наймача ізольованої квартири та займаних ними приміщення, в якій зазначено, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_7 , мешкають та мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_6 (основний квартиронаймач), 1976 року народження, ОСОБА_3 (син), 1999 року народження, які в квартирі зареєстровані з 19 листопада 2007 року. Ізольована квартира складається з 2 кімнат житловою площею 29,2 кв.м, кухні площею 29,3 кв.м, вбиральні площею 6,0 та 1,3 кв.м, коридору площею 5,2 кв.м, підсобних приміщень 9,5, 14,9 кв.м; загальна площа квартири 95,4 кв.м) (т.1 а.с.78).

Органу приватизації було надано згоду від військової частини НОМЕР_2 від листопада 2008 року, за змістом якої зазначено, що квартира знаходиться на балансі підприємства, яке просить оформити приватизацію та видати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_4 та члена її сім`ї сина ОСОБА_3 ; загальна площа квартири складає 95,4 кв.м, житлова площа 29,2 кв.м, закріплено підсобне приміщення площею 24,4 кв.м (вказане підсобне приміщення загальною площею 25,4 кв.м закріплено за квартирою АДРЕСА_2 , в якій мешкає ОСОБА_4 за її зверненням для покращення житлових умов (т.1 а.с.79, 80, 81).

Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради 1 грудня 2008 року на підставі розпорядження від 1 грудня 2008 року №209989, зареєстровано і записано у реєстрову книгу за №8-22422, квартира загальною площею 95,4 кв.м належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в рівних частках (т.1 а.с.75).

Згідно Довідки домоуправління №1 відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 України Міністерства оборони України від 24 листопада 2008 року квартира АДРЕСА_3 , в якій проживає ОСОБА_4 з сином ОСОБА_3 , розташована на двох рівнях (1, 2 поверх) та у підвалі підсобні приміщення площею 24,4 кв.м; загальна площа квартири 95,4 кв.м, житлова площа 29,2 кв.м (т.1 а.с.81).

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 , виготовленого 13 березня 2012 року комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», квартира загальною площею 95,4 кв.м, житловою площею 29,2 кв.м, розташована на підвальному, першому, другому поверсі двоповерхового будинку, складається з двох житлових кімнат площею 13,6 кв.м. та 15,6 кв.м, кухні площею 29,2 кв.м, санвузла площею 6,0 кв.м, туалету площею 1,3 кв.м, коридору площею 5,2 кв.м, двох підсобних приміщень площею 9,5 кв.м та 14,9 кв.м (підсобні приміщення знаходяться на підвальному поверсі) (т.1 а.с.19-20).

Згідно Договору дарування частини квартири, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченого 4 червня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Блажек О.Ж., зареєстрованого в реєстрі за №268, ОСОБА_7 набула у власність Ѕ частку квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер 26586902, яка складається в цілому з двох житлових кімнат житловою площею 29,20 кв.м, загальною площею 95,40 кв.м (т.1 а.с.15-18).

За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 31 січня 2019 року квартира (реєстраційний номер майна: 26586902), розташована за адресою: АДРЕСА_7 (технічний опис майна: 2- кімнатна квартира); загальною площею 95,4 кв.м, житловою площею 29,2 кв.м належить на праві приватної спільної часткової власності:

ОСОБА_3 з часткою власності Ѕ на підставі Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 1 грудня 2008 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради;

ОСОБА_2 з часткою Ѕ на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Блажек О.Ж. 4 червня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №268 (т.1 а.с.14).

На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко М.О. зареєстрованого в реєстрі за №1510, ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_8 (т.1 а.с.10, 11).

Позов до суду про скасування розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло, які видані 1 грудня 2008 року ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_3 , подано ОСОБА_1 14 березня 2019 року.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 в якості відповідачів залучила Департамент міського господарства Одеської міської ради та комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла», при цьому особи, кого стосується спірне розпорядження та свідоцтво про право власності на житло, як то ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , рівно як і особа яка у 2012 році набула право власності на Ѕ частку квартири як то ОСОБА_2 , до участі у справі залучені в якості третіх осіб.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що власники житла, приватизація якого є спірною за вимогами ОСОБА_1 , не залучені до участі в справі в якості відповідачів.

Зі справи вбачається, що квартира АДРЕСА_3 належала до відання домоуправління №1 відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 України Міністерства оборони України та обліковувалась по домоуправлінню №1 відділення морської інженерної служби західного морського району.

Зі справи не вбачається належність на час спірної приватизації квартири АДРЕСА_3 до житлового фонду комунальної власності територіальної громади міста Одеси.

Проте, до участі в справі в якості відповідачів залучено комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла», яке було створено значно пізніше, ніж приймалось рішення органом приватизації, та не мотивовано залучення до участі в справі в якості відповідача Департаменту міського господарства Одеської міської ради.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув. Крім того, суд відмовив в позові як по суті вимог за недоведеність, так і за наслідками спливу строку позовної давності, що є взаємовиключним, оскільки положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права, щодо якого заявлено вимогу, і факт його порушення або оспорювання.

Відповідно до положень пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі в справі.

Суд не залучив до участі в справі належних відповідачів та ухвалив рішення по суті вимог, що згідно пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові з підстав порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Оскільки підставою для скасування рішення слугують положення пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України, то оцінка доводам скарги щодо неправильності застосування норм матеріального права, які регулюють як приватизацію житла, так і позовну давність, апеляційною інстанцією не надається.

Справа в провадженні суду апеляційної інстанції з листопада 2020 року, призначалась до розгляду в судові засідання на 21 жовтня 2021 року, 17 лютого 2022 року, 30 червня 2022 року. Інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада». Учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій; відзив на апеляційну скаргу до суду надано. Судом апеляційної інстанції вимоги статей 128, 130 ЦПК України щодо судового виклику/повідомлення учасників процесу виконано, порядок вручення судових повісток дотримано, учасники справи правом на отримання/неотримання надісланих поштою судових повісток розпорядилися на власний розсуд.

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 30 червня 2022 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2020 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», за участю третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування розпорядження органу приватизації, скасування свідоцтва про право власності на житло - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 4 серпня 2022 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова