Справа №173/299/22
Провадження №2/173/368/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді - Петрюк Т.М.

при секретареві - Рудовій Л.В

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

04.02.2022 року до суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , з позовом про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів до відповідача ОСОБА_3

15.02.2022 року надійшла довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16.02.2022 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін на 04.05.2022 року.

04.05.2022 року розгляд справи в судовому засіданні відкладений до 22.06.2022 року в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи.

22.06.2022 року розгляд справи в судовому засіданні відкладений до 03.08.2022 року в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи.

Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України.

Згідно поданої позовної заяви позивач просить припинити стягнення аліментів на підставі виконавчого листа Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області № 2-966 від 18.11.2011 року на користь відповідачки на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з часу звернення з даним позовом до суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: він перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі. 27.01.2010 року шлюб між ними було розірвано

В період шлюбу в них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу, їх син проживав разом з відповідачкою. В зв`язку з чим відповідачка звернулась до суду з заявою про стягнення з нього аліментів на утримання сина.

21 листопада 2011 року Заводським ВДВС було відкрите виконавче провадження. Та з цього часу з нього стягуються аліменти на утримання сина.

У вересні 2021 року їх син, вступив до ВСП «Дніпровський фаховий коледж інженерії та педагогіки ДВНЗ «УДХТУ» та виявив бажання проживати з ним. З вересня 2021 року по теперішній час син проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Проте з нього продовжуються відраховуватись аліменти на утримання сина на користь відповідачки, що й стало підставою звернення до суду.

В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися подавши заяву про розгляд справи у їх відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. 27.01.2010 року шлюб між сторонами було розірвано.

В період шлюбу в них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому сторони записані батьками дитини.

Після розірвання шлюбу, син сторін проживав разом з відповідачкою. В зв`язку з чим з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання сина за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2011 .

21 листопада 2011 року Заводським ВДВС було відкрите виконавче провадження. Та з цього часу з позивача стягуються аліменти на утримання сина.

У вересні 2021 року син сторін , вступив до ВСП «Дніпровський фаховий коледж інженерії та педагогіки ДВНЗ «УДХТУ» та виявив бажання проживати з ним. З вересня 2021 року по теперішній час син проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, що підтверджується копією акту № 3/8/2 від 31 січня 2022 року. Проте з позивача продовжуються відраховуватись аліменти на утримання сина на користь відповідачки.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Судом встановлено, що неповнолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з батьком, позивачем по справі, що підтверджується копією акту № 3/8/2 від 31 січня 2022 року, складеного головою квартального комітету № 8 заводського району м. Кам`янське, з якого вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації з 2021 року по час складання акту.

Відповідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Як встановлено дитина проживає з батьком - позивачем по справі та повністю знаходиться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання, які стягуються на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2011 .

Враховуючи вище викладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання з якого часу припинити стягнення аліментів, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України - Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Таким чином за даною нормою передбачено що стягнення аліментів здійснюється з дня подання до суду позову чи заяви про видачу с удового наказу. Позивачем поставлення вимоги про припинення стягнення аліментів. Тому припинення стягнення аліментів здійснюється з дня набрання рішенням законної сили, тобто за загальними правилами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового забору в сумі 992.40 грн., оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів - задовольнити.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2011 року, за виконавчим листом Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області № 2-966 від 18.11.2011 року з часу набрання рішенням законної сили.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , 992.40 грн., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 03.08.2022 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 10.08.2022 року

Дата набрання законної сили: 03.09.2022 року