ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5331/21 Номер провадження 22-ц/814/178/22Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

за участю секретаря Гречки Є.В.

розглянула в апеляційному суді в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідачки за первісним та позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 - адвоката Філатової Олени Петрівни

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 грудня 2021 року, ухвалене судею Предоляк О.С. ,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 , про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, стягнення вартості частки квартири та стягнення витрат на утримання квартири та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області», про усунення перешкод в користуванні квартирою, надати доступ, зобов`язання провести інвентаризацію квартири та привести її в попередній стан, стягнення орендної плати.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2021 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_4 , в якому у якій просить визнати за нею, ОСОБА_3 , право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з неї на користь відповідачки вартість 1/3 частки вищевказаної квартири в сумі 146 043,00 грн.

Стягнути з відповідачки на її користь витрати на утримання квартири (комунальні послуги) в сумі 17597,59 грн. та у повернення сплачених судових витрат: на проведення будівельно-технічної експертизи у розмірі 1700 грн., судового збору 1215,99 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що їй, її сину ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить кожному по 1/3 частки спірної квартири. Відповідачка більше 10 років у спірній квартирі не проживає, витрати зі сплати комунальних послуг не несе.

19.05.2020 року представник відповідачки - адвокат Філатова О.В. звернулась до них з вимогою щодо укладення договору про поділ в натурі помешкання, запропонувавши сплату грошової компенсації у сумі 10 тисяч доларів США.

Вважає, що спільне володіння та користування квартирою є неможливим, оскільки вони не є членами сім`ї, не ведуть спільного господарства. ОСОБА_1 не несе витрати щодо утримання майна. Вказане майно є неподільним, грошовий еквівалент розміру частки визначений експертом, яку вона має фінансову можливість сплатити.

Посилаючись на приписи ст. 365 ЦК України, враховуючи те, що ОСОБА_1 спірним помешканням не користується, сплата грошової компенсації не завдасть істотної шкоди, просить позов задовольнити.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.07.2021 року вжито заходи забезпечення позову, накладено арешт на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_1

16.09.2021 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в якому просить усунути перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом вселення та передачею ключів від вхідних дверей.

Комунальному підприємству «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області» провести інвентаризацію квартири.

На підставі проведеної інвентаризації привести спірну нерухомість у попередній стані за рахунок відповідачів через три місяці після вступу рішення в законну силу.

Стягнути з відповідачів на її користь орендну плату у розмірі 36 000,00 грн.

Ухвалою суду від 27.09.2021 р. зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою, зобов`язання провести інвентаризацію квартири та привести її в попередній стан, стягнення орендної плати, - прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Об`єднано в одне провадження первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та стягнення витрат на утримання квартири із зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою, зобов`язання провести інвентаризацію квартири та привести її в попередній стан, стягнення орендної плати.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 грудня 2021 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 , про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, стягнення вартості частки квартири та стягнення витрат на утримання квартири задоволено частково.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартість 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 в сумі 146 043 (сто сорок шість тисяч сорок три) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на утримання квартири в сумі 17597 (сімнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто сім) грн. 59 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у повернення сплачених судових витрат: на проведення будівельно-технічної експертизи у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн. та у повернення сплаченого судового збору 1215 (одна тисяча двісті п`ятнадцять) грн. 99 коп.

У задоволенні позову в частині визнання права власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області», про усунення перешкод в користуванні квартирою, надати доступ, зобов`язання провести інвентаризацію квартири та привести її в попередній стан, стягнення орендної плати відмовлено.

Судові витрати зі сплати судового збору віднесено на рахунок ОСОБА_1 .

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука, а саме знято арешт з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

З цим рішенням не погодилась відповідачка за первісним та позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 , оскарживши його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник відповідачки за первісним та позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвокат Філатова О.П., посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи прохає скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 та усунути перешкоди з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у користуванні спірною квартирою шляхом вселення та передачею ключів від вхідних дверей.

Комунальному підприємству «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області» провести інвентаризацію квартири.

На підставі проведеної інвентаризації привести спірну нерухомість у попередній стані за рахунок відповідачів через три місяці після вступу рішення в законну силу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що спірна квартира була приватизована на трьох осіб - мати ОСОБА_5 , сина ОСОБА_4 та дочку ОСОБА_1 . Після смерті матері ОСОБА_1 відмовилася від спадщини на користь брата ОСОБА_4 . Після смерті брата в спадщину по 1/3 частини кватири вступили ОСОБА_3 та її син.

З моменту передчасної смерті брата 17.10.2017 р. ОСОБА_1 не має доступу до спірного житла, тоді як є власником 1/3 частини спірної квартири.

Щодо вказаної кватири існував спір та рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука по справі № 524/4340/20 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визначення часток у спільній сумісній власності, встановлення порядку користування квартирою, усунення перешкод у користуванні майном було задоволено частково. Постановою Полтавського апеляційного суду від 09.01.2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено частково . Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення.

В ході примусового виконання рішення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали представнику ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей до спірної квартири та під`їзду. Доступ до квартири був тимчасовий, тобто при передачі в присутності державного виконавця та адвоката Ульянова Р.А. ключі підходили до замка, а при наступному візиті представника ОСОБА_1 з представником КП «Кременчуцьке МБТІ» до квартири потрапити не вдалося. Після примусового виконання рішення суду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знову унеможливили доступ ОСОБА_1 до квартири, у зв`язку з чим була викликана поліція та складено протокол від 17.05.2021 р.

Вказує, що висновок експерта за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи від 18.04.2021 р. проводився методом зовнішнього натурного обстеження за технічною документацією, без відвідин квартири, а в квартирі здійснена перебудова без дозвільних документів та без згоди ОСОБА_1 .

Вказує, що оцінка квартири здійснена без врахування дійсної вартості майна.

Зазначає, що в рішенні помилково вказано, що ОСОБА_3 не належить 2/3 квартири, тоді як згідно витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно їй належить 1/3 частина спірної квартири, також ОСОБА_4 належить 1/3 частина квартири.

Не погоджується з тим, що ОСОБА_1 зобов`язана сплачувати за комунальні послуги, спожиті відповідачами, та які вона не споживала, у зв`язку з перешкоджанням з їх боку у користуванні спірною квартирою. Надані ОСОБА_3 копії квитанцій про сплату за комунальні послуги не є належними і допустимими доказами. Крім цього, ОСОБА_3 отримувала субсидію від держави на оплату комунальних послуг.

Також вважає, що відсутні потреби у проведенні оцінки спірної квартири, яку не має наміру продавати.

У спірній квартирі ОСОБА_1 не проживає, оскільки працює та проживає за кордоном, проте частина квартири перебуває у її власності, є єдиним житлом, яким вона має право користуватися та не може бути позбавлена.

Саме відповідачі створюють перешкоди у користуванні спірною квартирою.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки-адвоката Ульянову Ю.А., перевіривши матеріали справи в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив, і це вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14.09.2006 р., виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради, згідно з розпорядженням від 14.09.2006 р. № 14903/2, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 - 1/3; ОСОБА_1 - 1/3; ОСОБА_6 - 1/3 (а.с. 7).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.05.2018 року, спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_6 , 1978 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина ОСОБА_3 , - на 1/2 частку у спадщині, та син - ОСОБА_6 - на 1/2 частку у спадщині. Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з 2/3 часток квартири АДРЕСА_1 , що належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради 14.09.2006 р. - 1/3 частка (а.с. 8).

Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 17.05.2018 р. на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину, в Державному реєстрі зареєстровано за ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , право спільної часткової власності на вказану квартиру по 1/3 частині за кожним (а.с. 64,65).

У довідці, виданій Комунальним підприємством «Кременчуцьке МБТІ КМР Полтавської області» 18.05.202 р. за № 61/1762, зазначено, що за даними архівного обліку станом на 28.12.2012 р. КП «КМБТІ» за ОСОБА_1 зареєстрована 1/3 частка у праві власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Згідно звіту про оцінку майна, складеного на замовлення ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_7 16.05.2020 р. для оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, вартість квартири АДРЕСА_1 складає 312000,00 грн. (а.с. 11-24).

Як вбачається з технічного паспорту, спірна квартира є трикімнатною, загальна площа - 61,4 кв.м., житлова площа - 48,4 кв.м., з яких кімната - приміщення №5, площею 17,2 кв.м., кімната - приміщення №6, площею 13,9 кв.м., кімната - приміщення №7, площею 17,3 кв.м., передня - приміщення №1, площею 3,9 кв.м., туалет - приміщення №2, площею 1,1 кв.м., ванна - приміщення №3, площею 2,1 кв.м., кухня - приміщення №4, площею 5,9 кв.м. (а.с. 25-27).

За висновком експерта № 4/3-21 судового експерта Шлапак С.Л. від 19.04.2021 р. щодо можливості поділу майна у відповідності до вимог ДБН В 2.2 -15.2019 «Житлові будинки. Основні положення» виділ в натурі 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , що становить 20,47 кв.м. загальної площі зазначеної квартири неможливий, оскільки виділити співвласникам ізольовані приміщення з облаштованими окремими виходами назовні, які можуть бути використані як дві окремі квартири, чи які можна переобладнати в такі квартири зі складом приміщень, зазначених в п.п. 5.19,5.20 ДБН В 2.2-15.2019, а саме: кухнею, санвузлом, обладнані самостійними системами інженерного забезпечення у відповідності з діючими на дату проведення експертизи будівельними нормами не представляється можливим (а.с. 66-69).

Згідно висновку експерта № 10/2-21 судового експерта Шлапак С.Л. від 18.10.2021 року за результатами проведеної оціночно-будівельної експертизи ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , складає 438127,00 грн. (а.с. 155-161).

Суд першої інстанції встановив, і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_4 . (а.с. 47).

За даними Головного Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України у період з 22.10.2016 по 27.09.2021 ОСОБА_8 перетинала державний кордон України транзитом (а.с. 176).

Листом від 19.05.2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Філатова О.В. звернулась до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 з пропозицією укласти договір про виділ у натурі її частки в спільній квартирі.

При вирішенні спору суд першої інстанції також встановив, що ОСОБА_1 виїхала за межі України, місце проживання її невідомо. Як пояснила у судовому засіданні її представник, остання має намір повернутись до України, зокрема у м. Кременчук та проживати у спірній квартирі. При цьому, послався на відсутність доказів на підтвердження вказаного факту.

До матеріалів справи долучена квитанція про внесення на депозитний рахунок суду ринкову вартість 1/3 частки спірного помешкання у сумі 146 043,00 грн., як грошова компенсація (а.с. 189-201).

Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкті нерухомого майна, ОСОБА_1 не має у власності іншого житла, окрім 1/3 частки у праві власності на спірну квартиру.

Позивачка за первісним позовом та її син, не мають у власності іншого житла, окрім 2/3 частки у праві власності на спірну квартиру.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, стягнення вартості частки квартири, суд першої інстанції виходив із того, що спірна квартира не є житлом ОСОБА_1 у розумінні Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки остання у цьому помешканні не проживає та зареєстрована за іншою адресою.

Спірна квартира є неподільною. На депозитний рахунок внесено грошову компенсацію ринкової вартості частки.

Третя особа ОСОБА_6 є членом сім`ї ОСОБА_3 , які одноособово використовують належну частку у праві власності на квартиру для проживання, розмір якої становить 2/3.

Також суд дійшов висновку, що припинення права власності ОСОБА_1 на 1/3 частку у праві власності на спірну квартиру не завдасть істотної шкоди її правам та інтересам, як співвласника спірного житлового приміщення.

Крім цього, суд першої інстанції задовольнив первісний позов про стягнення частини витрат за комунальні послуги та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного опзову ОСОБА_1 .

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, стягнення вартості частки квартири, з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами першою, другою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

За приписами ч 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частинами першою, другою, четвертою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд ухвалює рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених підпунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, алеза умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

У постанові від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що відсутність у статті 365 ЦК України конструкції «за наявності одночасно» свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пп.1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених підпунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

Подібні за змістом правові висновки Верховний Суд навів у постановах від 18 липня 2019 року у справі №210/2236/15-ц, 19 жовтня 2019 року у справі № 750/11178/17, 26 грудня 2019 року у справі №303/4849/16-ц.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Матеріалами справи підтверджено, що спірна квартира є неподільною.

Відповідачка за первісним позовом ОСОБА_1 не має у власності іншого нерухомого майна, окрім 1/3 частки у праві власності на вказану квартиру АДРЕСА_1 .

Розмір частки, що належить ОСОБА_1 у праві власності на спірне нерухоме майно та становить 1/3, не є незначним, враховуючи, що іншим співвласникам ОСОБА_3 та ОСОБА_6 належить по 1/3 частці у праві власності на спірну квартиру. Отже, частки співвласників у даному випадку є рівними.

Доказів на підтвердження того, що спільне володіння і користування спірною квартирою є неможливим, позивачами за первісним позовом не надано.

Та обставина, що ОСОБА_1 не проживає у спірній квартирі, а проживає за іншою адресою та перебуває за кордоном, не може бути підставою для припинення її права на частку у праві власності на спірну квартиру, а висновки суду про те, що спірна квартира не є житлом ОСОБА_1 у розумінні Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є помилковими.

При цьому,колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Отже, місце проживання чи перебування особи за адресою відмінною від місцезнаходження нерухомого майна, яке перебуває у власності особи, не може бути підставою для припинення її права власності на це майно, чи позбавлення такого права.

Крім цього, припинення права ОСОБА_1 на належну їй 1/3 частку у спірній квартирі завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласнику, враховуючи, що іншого майна у власності, яке придатне для проживання, вона не має.

Отже, в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 365 ЦК України, за яких може бути припинене право ОСОБА_1 на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 у вказаній частині, скасування рішення місцевого суду про задоволення первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, стягнення вартості частки квартири.

Як убачається з матеріалів справи, та вірно встановлено місцевим судом, ОСОБА_3 за період з січня 2018 року по грудень 2020 року здійснено оплату житлово-комунальних послуг на утримання квартири АДРЕСА_1 , на загальну суму 52738, 77 грн.

За приписами ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно вимог ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Правовідносини з приводу користування та утримання квартир, у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правилами надання населенню послуг з газопостачання.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. За положеннями вищевказаного Закону, власником приміщення є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням. У разі спільної власності кількох співвласників рішення щодо управління майном приймається відповідно до закону. Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Статтею 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та одержувати від виконавця вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ч. 4 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Отже, споживачі житлово-комунальних послуг зобов`язані сплачувати за надані послуги та нести витрати по утриманню квартири.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 є власником 1/3 частки у праві власності на спірну квартиру, матеріалами справи підтверджено факт оплати позивачкою ОСОБА_3 комунальних послуг, які надавалися за вищевказаною адресою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/3 частину вартості понесених витрат за період з січня 2018 р. по грудень 2020 року включно, у сумі 17597,89 грн. (52738,77:3=17597,89)

Посилання представника ОСОБА_1 - Філатової О.П. як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді про те, що ОСОБА_1 не несе витрат на утримання майна, оскільки їй чиняться перешкоди у користуванні квартирою, обґрунтовано не взяті до уваги місцевого суду та залишаються без задоволення апеляційним судом, оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин не надано.

Звернення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_10 17.05.2021 р. до правоохоронних органів щодо обмеження доступу до спірної квартири шляхом заміни ОСОБА_3 дверних замків (а.с. 124-125), не підтверджує того факту, що ОСОБА_3 чинить перешкоди у користуванні спірним майном, оскільки відсутні належні і допустимі докази на підтвердження того, що заміна дверних замків відбулася з метою обмежити доступ ОСОБА_1 до квартири, а не виникла з інших підстав, наприклад внаслідок пошкодження замка тощо.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову, колегія суддів встановила наступне.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що після смерті брата ОСОБА_6 квартирою користується позивачка ОСОБА_3 та її син ОСОБА_6 , у зв`язку з чим останні на переконання ОСОБА_1 мають сплатити орендну плату за користування квартирою у розмірі 36 000 грн. з розрахунку 1 000 грн. у місяць за 2018, 2019 та 2020 роки.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції правильно встановив, що сторона позивача за зустрічним позовом не надала жодних доказів на підтвердження того, що між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 існували домовленості щодо найму житла, чи було укладено письмовий договір оренди та погоджено розмір орендної плати. При цьому, порядок користування спірним помешканням встановлений судовим рішенням 09.01.2021 року.

За таких обставин, суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову в частині стягнення орендної плати.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користування житлом шляхом вселення, провести інвентаризацію квартири та зобов`язання привести її в попередній стан та передати ключі, - суд першої інстанції обґрунтовано послався на висновки Великої Палати Верховного Суду, в якій неодноразово зверталась увага на важливість дотримання принципу процесуальної економії, відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим (пункт 58 постанови від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, пункт 63 постанови від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 зазначено, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у іншій справі.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Посилання представника ОСОБА_1 - адвоката Філатової О.В., на те, що висновок експерта Шлапак С.Л. № 4/3-21 від 19.04.2021 р. не є належним доказом по справі, оскільки дослідження проводилось методом зовнішнього натурного обстеження та без врахування здійснених перепланувань, - обґрунтовано не взяті до уваги суду першої інстанції, та відхиляються апеляційним судом, оскільки вказаний висновок є обґрунтованим, логічним, послідовним. У ньому значаться обрані методики та метод дослідження, яке проведене з врахуванням технічної документації, приведені необхідні характеристики та інші необхідні відомості.

Інших звітів чи висновків, а також жодних доказів на підтвердження перепланувань здійснених у спірній квартирі представником ОСОБА_1 судам не надано.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 не довела наявності окремого спору, а отже, і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності, та, відповідно, порушення свого права або інтересу. Обставини, якими ОСОБА_1 обґрунтовує свої зустрічні вимоги, фактично є запереченнями на первісний позов. У зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення місцевого суду про задоволення первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, стягнення вартості частки квартири. З ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у вказаній частині.

В іншій частині рішення суду залишається колегією суддів без змін, як законне та обґрунтоване.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів здійснює новий розподіл судових витрат, та враховуючи, що апеляційна скарга та позовні вимоги задоволені на 50%, судові витрати, що стягнуті з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягають зменшенню, з 1700 грн. за висновок експерта - до 850 грн. та 1215,99 грн. судового збору - до 608 грн.

Також з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги необхідно стягнути 1823,98 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. п. 3, 4, ст.ст. 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідачки за первісним та позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 - адвоката Філатової Олени Петрівни задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 грудня 2021 року скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, стягнення вартості частки квартири.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, стягнення вартості частки квартири відмовити.

Зменшити розмір судових витрат, що стягнуті з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на проведення будівельно-технічної експертизи, з 1700,00 грн. до 850,00 грн., та у повернення сплаченого судового збору, з 1215,99 грн. до 608,00 грн.

В іншій частині рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 грудня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1823,98 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О. В. Чумак

Судді: Ю. В. Дряниця

Т. О. Кривчун