ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 684/515/20

Провадження № 22-ц/4820/1359/22

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Янчук Т.О., Ярмолюк О.І.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 08 червня 2022 року, суддя Галиш І.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості,

встановив:

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», (далі Банк), про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування вимог зазначила, що за договором банківського вкладу (депозиту) SAMDN7755 «Стандарт» від 09.01.2013 року вона передала, а відповідач прийняв вклад в сумі 18000 дол. США на строк 365 днів, до 09.01.2014 року включно зі сплатою 8,5% річних за користування вкладом. До квітня 2014 року вона отримувала зі свого карткового рахунку проценти за договором банківського вкладу, однак з квітня 2014 року зарахування процентів припинилося. На її неодноразові звернення до Банку щодо урегулювання спірної ситуації з невиплати процентів, отримувала відповіді про те, що ситуація щодо невиконання договору виникла у зв`язку з нестабільною ситуацію в Україні та АРК, так як її депозит був відкритий у Криму. 05.12.2014 року вона направила відповідачу заяву про відмову від продовження строку вкладу та видачу їй усього вкладу з нарахованими процентами, на що отримала негативну відповідь. Рішенням Старосинявського районного суду від 19.07.2017 року у справі № 684/763/16-ц, яке набрало законної сили, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN7755 в розмірі 18000 дол. США та 3% річних за прострочення повернення вкладу в сумі 25229,72 грн. за період з 13.01.2015 року до 10.11.2016 року, зобов`язано Банк нарахувати та виплатити позивачу проценти за користування вкладом за період з 11.03.2014 року по 10.01.2015 року включно за процентною ставкою, яка діяла в цей період в банку для депозитних вкладів такого виду та з 11.01.2015 року по день фактичного повернення вкладу за процентною ставкою в розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Для примусового виконання рішення суду позивач у грудні 2017 року звернулася до органів ДВС та за її заявами були відкриті виконавчі провадження № 58044791 та № 58044678. Стягнуті кошти за договором банківського вкладу 18000 дол. США надійшли на рахунок позивача 20.05.2020 року, а рішення щодо зобов`язання Банку нарахувати та виплатити позивачу проценти за користування вкладом залишилося не виконаним.

У зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань щодо строків повернення банківського вкладу позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь 3% річних від суми вкладу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 1901,80 дол. США за період з 11.11.2016 року до дня виплати коштів 19.05.2020 року.

В обґрунтування заподіяння моральної шкоди та її розміру ОСОБА_1 вказала, що вона є особою пенсійного віку та непрацездатною, більше 6 років була позбавлена можливості користуватися своїми заощадженнями, вести нормальний спосіб життя, повноцінно харчуватися та лікуватися. Кошти були необхідні для лікування її чоловіка, який хворів на онкологічну хворобу, потребував дорого вартісного лікування, однак помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Протягом 2014-2016 років вона безрезультатно неодноразово зверталася до Банку щодо повернення банківського вкладу, погоджувалася на повернення депозиту частинами, однак отримувала відписки, а проценти за вкладом до даного часу залишилися не нараховані та не виплачені. За таких обставин, внаслідок неправомірних дій відповідача, вона зазнала моральних страждань та втрат немайнового характеру, моральної шкоди, розмір якої, враховуючи її непрацездатність, тривалість позбавлення її права користування коштами, неможливість відновлення втраченого здоров`я та втрату близької людини, відсутність коштів для лікування, вимушені зміни у її житті, в грошовому еквіваленті оцінює в 100000 грн.

Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 08.06.2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3% річних за користування коштами відповідно до ст. 625 ЦК України в сумі 1415,27 дол. США та моральну шкоду в сумі 20000 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що АТ КБ «ПриватБанк» не є належним відповідачем у даній справі, так як внаслідок укладення 17.11.2014 року договору про переведення боргу з ТОВ ФК «Фінілон» за зобов`язаннями щодо виплати коштів за договором, який є предметом у даній справі, на даний час Банк не несе зобов`язань перед позивачем. Визначений судом розмір моральної шкоди не ґрунтується на обставинах справи, позивачем не доведено причинного зв`язку між шкодою у визначеному нею розмірі і протиправними діяннями відповідача та вини останнього у її заподіянні.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 09.01.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDN7755 «Стандарт» (а.с.10-11).

Відповідно до умов вказаного договору клієнт вносить, а Банк приймає грошові кошти в розмірі 18000 дол. США на строк 365 до 09.01.2014 року включно. Відсоткова ставка за вкладом становить 8,5 % річних. Період нарахування відсотків по вкладу - 1 місяць. Мінімальний строк вкладу 3 місяці.

Згідно з п. 3 Договору, Банк видає клієнту платіжну карту Deposit Card №885820 та по закінченню кожного цілого місяця з моменту укладення договору в перший робочий день нараховуються проценти за вкладом та зараховуються на карту.

Відповідно до п. 6 Договору, у випадку, якщо до закінчення строку вкладу клієнт не повідомив Банк про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається пролонгованим на строк, зазначений в п. 1 цього Договору. Строк вкладу пролонгується неодноразово без явки клієнта в Банк. При цьому, перебіг нового строку вкладу і нового мінімального строку вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу.

05.12.2014 року ОСОБА_1 в письмовій заяві відмовилася від подальшого продовження строку дії вкладу та просила Банк видати суму депозитного вкладу з нарахованими процентами на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого строку Договору, однак, суму вкладу та нараховані відсотки позивачці не повернено (а.с. 33).

Рішенням Старосинявського районного суду від 19.07.2017 року у справі №684/763/16-ц стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN7755 в розмірі 18000 дол. США, що еквівалентно 460116,38 грн. та 3% річних за прострочення повернення вкладу в сумі 25229,72 грн. Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 проценти за користування вкладом відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) SAMDN7755 «Стандарт» за період з 11.03.2014 року по 10.01.2015 року включно за процентною ставкою, яка діяла в цей період в Банку для депозитних вкладів такого виду та з 11.01.2015 року по день фактичного повернення вкладу за процентною ставкою в розмірі, що звичайно сплачується Банком за вкладом на вимогу (а.с. 12-14).

Згідно з ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 13.09.2017 року вказане судове рішення залишено без змін (а.с.15-17).

Постановою Верховного суду від 23.10.2019 року, касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а рішення суду від 19.07.2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 13.09.2017 року без змін (а.с.18-22).

Рішення суду у справі №684/763/16-ц набрало законної сили 13.09.2017 року.

На виконання вказаного рішення судом видані виконавчі листи у справі №684/763/16-ц, які пред`явлені стягувачем ОСОБА_1 до примусового виконання та за її заявами були відкриті виконавчі провадження №58044791 та №58044678.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ від 15.06.2020 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №684/763/16-ц від 30.08.2018 року про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN7755 в розмірі 18000 дол. США та 3% річних за прострочення повернення вкладу в сумі 25229,72 грн. (а.с. 24).

Вклад в розмірі 18000 дол. США сплачений шляхом перерахування на рахунок позивача ОСОБА_1 20.05.2020 року внаслідок примусового виконання рішення суду органами державної виконавчої служби (а.с. 25).

Постановою державного виконавця Печерського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 13.08.2019 року, закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №684/763/16-ц від 30.08.2018 року про зобов`язання ПАТ КБ «ПриватБанк» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 проценти за користування вкладом відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) SAMDN7755 «Стандарт» за період з 11.03.2014 року по 10.01.2015 року включно за процентною ставкою, яка діяла в цей період в банку для депозитних вкладів такого виду та з 11.01.2015 року по день фактичного повернення вкладу та на підставі ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем направлено подання до Печерського УП ГУНП в м. Києві про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 27).

Як вбачається зі змісту листа Печерського УП ГУНП в м. Києві від 12.06.2020 року, слідчим СВ Печерського УП 14.12.2019 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження №60004669 від 23.10.2019 року (а.с. 28).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що обставини щодо прострочення повернення Банком вкладу в розмірі 18000 дол. США та порушення Банком прав ОСОБА_1 , як споживача, були встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. В той же час, позивачем допущено помилку при проведенні розрахунку 3% річних, оскільки не враховано сплив позовної давності відносно вимог до 06.10.2017 року.

При визначенні розміру моральної шкоди суд взяв до уваги тривале неповернення відповідачем грошових коштів позивачу, неодноразові звернення останнього до Банку, значний розмір вкладу, а також потребу в його поверненні задля фінансування витрат на лікування онкохворого чоловіка, що призвело до постійних переживань та стресів позивача.

Висновок суду є обґрунтованим з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, встановивши факт укладення між сторонами банківського вкладу, внесення грошових коштів у заявленому розмірі та ураховуючи те, що не повертаючи кошти за вимогою вкладника, Банк не виконав належним чином покладених на нього зобов`язань та позбавив вкладника права користуватись належним йому майном, дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, визначивши розмір 3% річних із застосуванням до вимог позивача строку позовної давності відповідно до вимог закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17.11.2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» було укладено договір, за умовами якого товариство стало боржником за договорами банківського вкладу, є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження надання згоди ОСОБА_1 на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договорами банківського вкладу та належним відповідачем у справі, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 року у справі № 757/61918/18, від 20.01.2021 року у справі № 729/887/19, від 20.10.2021 року у справі № 201/8704/19, від 17.11.2021 року у справі № 755/17323/19, від 26.01.2022 року у справі № 757/34314/18-ц у подібних правовідносинах.

Стосовно заперечень апелянта щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 20000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення, право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Статті 4 та 22 Закону «Про захист прав споживачів» у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема у справі про порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01.09.2020 року у справі №216/3521/16-ц.

Враховуючи викладене, а також характер правопорушення, наявність душевних страждань та переживань, яких зазнала позивач внаслідок вчинення відповідачем відносно неї неправомірних дій та неповернення їй коштів, які вона не могла використати на лікування онкохворого чоловіка, тривалість невиконання Банком своїх зобов`язань щодо повернення вкладу, протягом якого позивач була позбавлена можливості користуватися коштами, необхідність вжиття позивачем додаткових заходів, направлених на їх повернення Банком, тривалі та неодноразові письмові звернення до Банку протягом 2014-2017 років, а також засади розумності і справедливості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 20000 грн.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги слід визнати необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 08 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С. Гринчук

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк