печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2022 року Печерський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Головко Ю.Г.,

за участю секретаря судових засідань Романенко Д.Л.,

представник позивача ОСОБА_1 ,

представник відповідача Санжак Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Київський завод «Радар» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із вказаним позовом, у якому просить, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача на свою користь нараховану але не виплачену заробітну плату - 94 465,05 грн., заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку, середньомісячну заробітну плату за затримку виплати основної заробітної плати 43 211,00 грн., та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що у період з 11.03.2019 по 19.07.2021 працював у відповідача, при цьому розрахунок при звільненні не здійснений, з вини відповідача тривалий час не отримує належні кошти, що впливає на рівень його життя.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.01.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 12.03.2019 працював у Публічному акціонерному товаристві «Київський завод «Радар», яке наказом Державного концерну «Укроборонпром» № 89 від 09.04.2020 перейменовано в Акціонерне товариство «Київський завод «Радар», на посаді провідного економіста з планування; наказом № 61-к від 19.07.2020 звільнений 19.07.2021 за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

На день звільнення позивача була нарахована, але не виплачена заробітна плата, що разом складає 82 520, 83 грн, в тому числі нарахована компенсація за невикористану відпустку 47 кал.дні -11945,05 грн., що підтверджується Довідкою № 293 від 06.12.2021.

В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача проти вимог позовної заяви заперечувала частково, визнавши позовну вимогу щодо стягнення заборгованості по заробітній платі. Зазначила, що заборгованість складає 82520,83 грн., водночас, розмір відповідальності за несвоєчасний розрахунок при звільненні визначений ОСОБА_2 в період повномасштабного війни в Україні вважає несправедливим, оскільки усі кошти підприємства спрямовані на придбання матеріалів і виготовлення виробів для Збройних Сил України.

Згідно норм статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Основні засади судочинства, установлені ч. 2 ст. 129 Конституції України, доповнюють основоположний принцип верховенства права, який визнається і діє в Україні відповідно до статті 8 Основного Закону, і означена норма є визначальною у системі державної політики щодо захисту прав та свобод людини і громадянина. Такі конституційні положення кореспондуються із положеннями статтей 2, 4 ЦПК України, статті 5-1 КЗпП України, статті 15 ЦК України.

За приписами ч. 1-2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею першою Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», передбачено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції закріплено такі елементи права на судовий захист, як право на розгляд справи; справедливість судового розгляду; публічність розгляду справи та проголошення рішення; розумний строк розгляду справи; розгляд справи судом, встановленим законом; незалежність і безсторонність суду. Справедливий розгляд справи включає в себе такі аспекти належного відправлення правосуддя, як право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 116, ч. 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строку, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Надані позивачем документи свідчать про те, що станом на день його звільнення заборгованість підприємства перед позивачем складає 82 520,83 грн, означені кошти підлягають стягненню на користь позивача. Вказане також не заперечується відповідачем, про що вказано представником в судовому засіданні.

Установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівнику не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а у разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 08.07.2019 р. у справі № 592/11217/16-ц).

Аналіз статтей 116, 117 КЗпП України свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника.

Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 р. у справі № 372/2644/15-ц).

Суд, визначаючи розмір суми, яку слід стягнути на користь позивача, враховує, що станом на час розгляду справи заборгованість підприємства перед позивачем складає 82 520,83 грн, означені кошти не виплачені йому з вини роботодавця, а тому, до відповідача має застосовуватися відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України, у виді стягнення середнього заробіткуза весь час затримки розрахунку.

Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями), далі - Порядок №100. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Згідно з п. 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з наданої суду довідки № 293 від 06.12.2021, наданого відповідачем розрахунку, нарахована заробітна плата згідно розрахунків підприємства: за листопад 2019 р. становить 2642, 98 грн, за грудень 2019 р. становить 3479, 98 грн, за січень 2020 р. становить 3712, 84 грн., за березень 2020 р. становить 3919, 05 грн, за квітень 2020 р. становить 3341, 55 грн, за червень 2020 р. становить 3875, 27 грн, за липень 2020 р. становить 2817, 08 грн, за серпень 2020 р. становить 1619, 82 грн, за вересень 2020 р. становить 2945, 13 грн, за жовтень 2020 р. становить 3055, 36 грн., за листопад 2020 р. становить 7070, 77 грн, за грудень 2020 р. становить 5913, 31 грн, за січень 2021 р. становить 4835, 32 грн, за лютий 2021 р. становить 5438, 14 грн, за березень 2021 р. становить 6338, 13 грн, за квітень 2021 р. становить 2294, 77 грн, за травень 2021 р становить 6257, 98 грн, за червень 2021 р. становить 2151, 94 грн, за липень 2021 р. із врахуванням компенсації за відпустку становить 10811, 41 грн, а всього 82520, 83 грн. Сума заробітної плати за останні два місяці, а саме 2151, 94 грн (червень 2021р.) + 10811, 41 грн (липень 2021 р.) дорівнює 12936, 35 грн та враховуючи кількість робочих днів - 42 робочі дні, отже середньоденна заробітна плата становить 308, 65 грн.

Звільнений ОСОБА_2 19.07.2021, тобто у липні 2021 - 9 днів затримки виплати, з серпня по грудень 2021 року складає 107 днів затримки виплати, з січня по травень 2022 р.- 104 дні, у червні 2022 на момент винесення рішення (24 червня)- 18 днів. Всього на користь позивача за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню 308, 68 грн х 238 днів = 73458, 70 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як роз`яснено Верховним Судом України у постанові Пленуму від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Беручи до уваги, що у ході судового розгляду судом було встановлено факт порушення трудових прав позивача на отримання належних сум заробітної плати, необхідність докладання ним додаткових зусиль для їх захисту, надання відповідачем документів щодо впровадження простою товариста та обізнаності про це позивача при прийнятті на роботу, суд вважає, що розмір компенсації моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн ґрунтується на нормах чинного законодавства та відповідає принципу розумності і справедливості.

Відповідно до статті 141 ЦК України, у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 476,00 грн.

На підставі викладено та керуючись ст. 16, 203, 215, 217, 256, 261, 267, 525, 536, 559, 629, 638, 1054 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Київський завод «Радар» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі у розмірі 82 520 грн 83 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.07.2021 по 24.06.2022 в розмірі 73 458 грн 70 коп., 2 000 грн 00 коп. моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства «Київський завод «Радар» на користь держави судовий збір в розмірі 1476 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення з Акціонерного товариства «Київський завод «Радар» на користь ОСОБА_2 заробітної плати за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: Акціонерне товариство «Київський завод «Радар» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 35, ).

Повний текст судового рішення складено 05.07.2022.

Суддя Головко Ю. Г.