Справа № 523/2835/22
Провадження №2/523/2938/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судових засідань Лапчинської О.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Саганович Олена Юріївна, про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Саганович Олена Юріївна, про визнання права власності на спадкове майно, звернулась адвокат Іскра Світлана Леонідівна.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що позивач та відповідач у справі є синами померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Представник зазначає, що після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, зокрема щодо Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , протягом встановленого строку, позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, та відповідно йому було видано свідоцтво про право на спадщину, разом з цим, через втрату правовстановлюючого документу щодо квартири, свідоцтва щодо права власності на спірну квартиру видано не було. Представник зазначає, що лише 19.10.2021 року, позивач отримав дублікат свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.12.2007 року. Звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва на Ѕ частину квартири, отримав відмову щодо неможливості видачі свідоцтва, з підстав виявлення порушення в реєстрації змін у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

На підставі викладеного представник позивача просить: визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Після надходження та реєстрації зазначеної заяви, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.20).

В підготовче засідання позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Іскра С.Л., не з`явилась, при цьому, 02.08.2022 року на адресу надійшла заява представника позивача щодо можливості розгляду справи за відсутності сторони позивача, в якій представник зазначила про підтримку позовних вимог в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, що викладені в позові, (а.с.28).

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання також не з`явився, разом з цим, 01.08.2022 року (вх. № 13465) на адресу суду надійшла заява відповідача про можливість розгляду справи за його відсутності, в якій відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає, підтверджує факти викладені в заяві, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.29,30).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Саганович Олена Юріївна про час та місце слухання справи повідомлена (а.с.31), до суду не з`явилась, будь-яких заяв від третьої особи на адресу суду не надходило.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог в їх сукупності, проаналізувавши законодавство, яким врегульовано спірні правовідносини, дійшов висновків, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а заява відповідача про визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Як встановлено матеріалами справи позивач у справі ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є синами померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про, що 10.07.2015 року, складено актовий запис № 7281. Свідоцтво про смерть видане Відділом державної реєстрації актів цивільної стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Серія НОМЕР_1 (а.с.9).

Позивач зазначає, що після смерті батька він у встановленому законом порядку звернувся із заявою про прийняття спадщини, та відповідно отримав свідоцтво про право власності на спадщину, окрім Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , що пов`язано з втратою правовстановлюючих документів.

Судом досліджується лист приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., згідно якого зазначено, що 25.09.2015 року приватним нотаріусом відкрито спадкову справу №10/2015 до майна померлого ОСОБА_3 , спадкоємцем якого є ОСОБА_1 . До приватного нотаріуса 18.01.2022 року звернулась представник спадкоємця із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 . Для оформлення спадщини були надані: дублікат свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданий 13.12.2007 року, реєстраційний номер 3-3698. Однак, при перевірці документів було виявлено порушення законодавства, що полягає в реєстрації змін у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вчинене 17.05.2019 року (а.с.11).

На підтвердження обставин викладених у позові судом дослідження свідоцтво про право на спадщину за заповітом (дублікат), згідно якого вбачається, що ОСОБА_3 13.12.2007 р. прийняв у спадщину спадкове майно. а саме: квартиру АДРЕСА_1 (а.с.10).

Так, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.09.2021 року, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить наступним особам: Ѕ частки квартири зареєстрована за ОСОБА_3 підстава для державної реєстрації: свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 3-3698, виданий 13.12.2007 року, видавник: Восьма Одеська державна нотаріальна контора; 1/6 частини за ОСОБА_4 , підстава: - свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 5-293, виданий 22.06.2009 року, видавник: Державний нотаріус Четвертої одеської державної нотаріальної контори; 1/6 частини за ОСОБА_5 , підстава: свідоцтво про право на спадщину. серія та номер:5-289, виданий 22.06.2009 року, видавник: Державний нотаріус Четвертої одеської державної нотаріальної контори, 1/6 за ОСОБА_6 підстава: свідоцтво про право на спадщину. серія та номер: 5-1806, виданий 11.10.2010 року, видавник: Державний нотаріус Четвертої одеської державної нотаріальної контори; 1/6 за ОСОБА_6 (а.с.12-13).

Таким чином, вбачається, що частка належна спадкодавцю, а саме: Ѕ частини квартири станом на 10.09.2021 року так і є зареєстрованою за померлим ОСОБА_3 .

За приписами статті 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За нормами визначеними ч.ч. 1-3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно до ч.1ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач є спадкоємцем першої черги.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ч. 1 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Матеріалами справи встановлено, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини.

Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним». Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вказані роз`яснення мають на увазі, що спадкоємець повинен звернутися до суду у порядку позовного провадження з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування.

Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Отже, з огляду на зазначене, позивачем доведено суду про не можливість в інший ніж судовий спосіб оформити право власності на спадкове майно, тому, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, а саме, визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст.ст.15, 16, 328, 1220, 1261, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 15-16, 76-81, 200, 206, 247, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Саганович Олена Юріївна, про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 02.08.2022 р.

Суддя: