Провадження №2/522/2348/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.

за участі секретаря судового засідання Тофан Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, за участю третьої особи Одеської міської ради про визнання незаконним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, за участю третьої особи Одеської міської ради про визнання незаконним рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач просив визнати незаконним рішення Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради в особі державного реєстратора прав на нерухоме майно Панфілова О.І. від 26 жовтня 2020 року №54771641 про відмову ОСОБА_1 у вчиненні у державній реєстрації права власності на земельну ділянку з реєстраційним номером 101, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0690 га, кадастровий номер :54:006:0237. Зобов`язати Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про вчинення державної реєстрації права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 з реєстраційним номером 101, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0690 га, кадастровий номер :54:006:0237.

В обґрунтування позову зазначено, що 04 лютого 2008 року ОСОБА_1 по договору купівлі-продажу придбав у ОСОБА_2 земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0690 га, кадастровий номер :54:006:0237. Даний договір 04 лютого 2008 року був зареєстрований приватним нотаріусом Гашовою В.В. в Державному реєстрі правочинів за реєстраційним №2670392. На підставі цього договору управління земельних ресурсів у м.Одесі 14 липня 2008 року видало ОСОБА_1 державний акт на право власності на вище вказану земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №13.

31 січня 2017 року Приморський районний суд м.Одеси розглянувши цивільну справу №2-2443/11 за позовом заступника прокурора м.Одеси, діючого в інтересах держави в особі Одеської міської ради до управління Держгеокадастру у м.Одесі Одеської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 постановив визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0.0690 га, розташовану по АДРЕСА_1 , виданий 12.12.2007 року ОСОБА_2 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 43. Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 04.02.2008 р. земельної ділянки, площею 0,0690 га по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. та зареєстрованого в реєстрі за №931. Визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0.0690 га, розташовану по АДРЕСА_1 , виданий 14.07.2008 р. ОСОБА_1 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №13. Витребувати земельну ділянку площею 0,0690 га, розташовану по АДРЕСА_1 у ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Одеської міської ради». Дане рішення було оскаржене до апеляційного суду Одеської області, який 08 листопада 2017 року постановив по цій справі нове рішення, яким рішення Приморського районного суду м.Одеси від 31 січня 2017 року скасовано в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04.02.2008 року земельної ділянки, площею 0,0690 га по АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. та зареєстрованого в реєстрі за №931 та визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,0.0690 га, розташовану по АДРЕСА_1 , виданого 14.07.2008 року на ім`я ОСОБА_1 , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №13, та в цій частині ухвалено нове рішення, яким в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04.02.2008 року земельної ділянки, площею 0,0690 га по АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. та зареєстрованого в реєстрі за №931 та визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,0.0690 га, розташовану по АДРЕСА_1 , виданого 14.07.2008 року на ім`я ОСОБА_1 , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №13 відмовлено. В решті рішення залишено без зміни. Постановою Верховного Суду від 03 червня 2020 року касаційну скаргу залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 2017 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року залишено без змін.

ОСОБА_1 отримавши постанову Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 03 червня 2020 року, відповідно якої він залишився власником придбаної ним вище вказаної земельної ділянки, 21 серпня 2020 року зробив Витяг з Державного земельного кадастру на нею, в якому у відомостях про право власності/право постійного користування не зазначено, що він є її власником. У зв`язку цим ОСОБА_3 по довіреності ОСОБА_1 звернувся до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради із заявою про державну реєстрацію права власності на вище вказану земельну ділянку. 26 жовтня 2020 року Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради в особі державного реєстратора прав на нерухоме майно Панфілова Олена Іванівна керуючись ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» винесла рішення №54771641 про відмову ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на цю земельну ділянку, при цьому не вказав конкретну причину відмови. У зв`язку з вищевикладеним, Позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 03 грудня 2020 року позовну заяву залишено без руху.

14 грудня 2020 року від представника Позивача до суду надійшла заява на виконання ухвали суду від 03 грудня 2020 року, чим і усунуті недоліки зазначені у відповідній ухвалі.

Ухвалою суду від 16 грудня 2020 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. Призначено підготовче судове провадження по справі.

04 березня 2021 року від представника Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради до суду надійшов відзив, відповідно до якого Управління не визнає вимоги Позивача та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. Зазначено, що державний реєстратор здійснив державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомості за територіальною громадою м. Одеси правомірно на підставі судового рішення про витребування майна з чужого незаконного володіння за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Щодо вимоги Позивача про визнання незаконним рішення № 54771641 від 26.10.2020 року Управління в особі державного реєстратора прав на нерухоме майно Панфілової Олени Іванівни, повідомили, що державний реєстратор управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради діяв в межах та у спосіб, визначених діючим законодавством, а рішення про відмову в державної реєстрації прав та їх обтяжень є законним та мотивованим, тому розподіл судових витрат проводитись не повинен.

Вимога Позивача про вчинення державної реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 0,0690 га, розташованої по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 є необґрунтованою та безпідставною, оскільки згідно зі ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Протокольною ухвалою суду від 01 червня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

В судову засіданні 06 грудня 2021 року представника Позивача позовні вимоги підтримав та надав пояснення стосовно обставин справи.

Представник Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради заперечував, просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

09 серпня 2022 року від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В судове засідання 10 серпня 2022 року сторони не з`явились, сповіщались належим чином.

Суд вважає, що були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 будучи повідомленим про дату та час розгляду справи в суді, не з`явився, суд оцінює таку поведінку позивача як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Більш того, в умовах воєнного стану, з огляду на неприпустимість зупинення роботи судів та здійснення правосуддя та на розумність строків розгляду справ, суд не має чекати, що особа яка звернулась до суду виявить бажання з`явитись до суду.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Крім того, враховуючи нормативне регулювання даного питання національним та європейським законодавством, суд вважає, що позивач) не з`являючись у судові засідання, не даючи суду можливості своїми діями у встановлений законом строк вирішити справу, зловживає своїми процесуальними правами.

Підстав для відкладення розгляду справи, визначених частиною 2 ст. 223 ЦПК України судом не встановлено.

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів.

Справа перебуває на розгляді в суді з грудня 2020 року.

Тож, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 19 Конституції України посадові особи органів місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державний реєстратор, реалізуючи свої функції, керується Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон), Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок) та іншими нормативно-правовими актами.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону, внесення відомостей до Державного реєстру прав здійснюєсться виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Згідно ч. 3 ст. 10 Закону, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону під час проведення державної реєстрації державний реєстратор перевіряє документи та/або відомості Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.

Пунктом 12 Порядку встановлено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав 22.02.2018 року державним реєстратором Управління було зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,0690 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 за територіальною громадою м. Одеси на підставі рішення Приморського районного суду від 31.01.2017 р. № 2-2443/11 та рішення Апеляційного суду Одеської області від 08.11.2017 р. № 2-2443.

Рішенням Приморського районного суду від 31.01.2017 р. № 2-2443/11 витребувано земельну ділянку, площею 0,0690 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Одеської міської ради.

Таким чином, державний реєстратор здійснив державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомості за територіальною громадою м. Одеси правомірно на підставі судового рішення про витребування майна з чужого незаконного володіння за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Щодо вимоги Позивача про визнання незаконним рішення № 54771641 від 26.10.2020 року суд зазначає наступне.

20.10.2020 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Панфіловою Оленою Іванівною було розглянуто заяву ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності № 4023 від імені ОСОБА_1 про проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку, площею 0,0690 га розташованої по АДРЕСА_1 та документи подані до неї, а саме:

- договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0690 га по АДРЕСА_1 .

- державний акт на право власності на земельну ділянку земельну ділянку площею 0,0690 га, по АДРЕСА_1 , серія ЯД № 970172, виданого 14.07.2008 ОСОБА_1 ;

- рішення Приморського районного суду м.Одеси від 31 січня 2017 року у справі № 2-2443/11, яким: визнано недійсним та скасовано державний акт, договір купівлі-продажу від 04.02.2008 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0690 га, розташовану по АДРЕСА_1 ; та витребувано земельну ділянку, площею 0,0690 га розташовану по АДРЕСА_1 у ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Одеської міської ради.

- рішення Апеляційного суду Одеської області від 08.11.2017 у справі № 2-2443/11, яким: рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31.01.2017- скасовано у частині визнання визнано недійсним та скасовано державний акт, договір купівлі-продажу від 04.02.2008 року земельної ділянки площею 0,0690 га по АДРЕСА_1 - в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову заступника прокурора м.Одеси діючого в інтересах держави в особі Одеської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04.02.2008 року та державного акту на право власності земельної ділянки площею 0,0690 га по АДРЕСА_1 відмовлено, а в решті залишено без зміни;

- постанова ВСУ від 03.06.2020 у справі №2-2443/11-ц, якою рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 2017 року у частині вирішення позову про скасування державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,0690 га, розташовану по АДРЕСА_1 та рішення апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року в цій частині залишено без змін.

Разом з цим, судом встановлено, що оскаржуване рішення про відмову у державній реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер :54:006:0237 державний реєстратор прийняла у зв`язку із тим, що на підставі поданих позивачем документів неможливо встановити набуття ОСОБА_1 права власності на заявлену земельну ділянку.

Судом встановлено, що у відповідності до рішення Приморського районного суду від 08.11.2017 року у справі № 2-243/11 (залишеним в цій частині без змін судами апеляційної та касаційної інстанції), витребувано земельну ділянку у ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Одеської міської ради.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду висловленої в постанові від 29.05.2019 року по справі 367/2022/15-ц, однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (див. пункт 144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та документів наданих заявником державним реєстратором Управління встановлено наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами. Подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що державний реєстратор Управління прийняв рішення № 54771641 від 26.10.2020 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень у відповідності та в межах визначених діючим законодавством, а рішення про відмову в державної реєстрації прав та їх обтяжень є законним та мотивованим.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради вчинення державної реєстрації права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 з реєстраційним номером 101, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0690 га, кадастровий номер :54:006:0237 суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

В постанові Вищого адміністративного суду України від 24.03.2016 по справі К/800/22687/15 викладена правова позиція щодо вимоги позивача про зобов`язання державного реєстратора прав на нерухоме майно провести державну реєстрацію, а саме:«…державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора, пов`язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом».

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що орган державної реєстрації прав має виключну компетенцію в питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами. До виключної компетенції цього органу належить і прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації за наявності до того передбачених законом підстав, а тому суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстрації прав, зобов`язуючи його приймати такі рішення. Така правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі 819/1849/13-а.

Таким чином, в даному випадку мова йде про дискреційні повноваження як законодавчо встановлену компетенцію владних суб`єктів, що визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами владних повноважень адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 19.01.2019 року у справі № 824/1751/14-а, належним відповідачем у спорі про оскарження реєстраційних дій має бути особа, реєстрація речового права якої оскаржується. Такий же висновок щодо застосування норм права Великою Палатою Верховного Суду викладено у постанові від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16, а саме належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Отже, належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється, тобто Одеська міська рада, яка зазначена Позивачем в якості третьої особи.

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , а відтак відмовляє в їх задоволенні.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 258-259, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, за участю третьої особи Одеської міської ради про визнання незаконним рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 11 серпня 2022 року.

Суддя Чернявська Л.М.