Справа № 148/1989/21
Провадження № 22-ц/801/1001/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 рокуСправа № 148/1989/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (судді доповідача),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк",

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитором спадкодавця за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 24 березня 2022 року, ухваленого в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Ковганича С.В., дата складення повного тексту рішення невідома,

встановив:

В листопаді 2021 року Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитором спадкодавця.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09 лютого 2018 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено заяву про приєднання №1095277 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якої ОСОБА_2 було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні на умовах тарифного пакету «МІЙ КОМФОРТ», тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті банку та на стендах, що знаходяться у приміщенні банку та надано платіжну картку та ПІН-конверт до неї. Того ж дня також було підписано заяву на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії, за умовами якої ОСОБА_2 погодився на встановлення наступних максимальних параметрів кредитування: бажаний розмір кредиту 40000 грн, строк кредитування 60 міс. з можливим продовженням на той самий строк. Процентна ставка є фіксованою та складає 38 % річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду.

Банк свої зобов`язання перед ОСОБА_2 виконав повністю. Позичальник же не виконував належним чином умови договору. Останнє зарахування сум коштів на картрахунок та погашення відсотків і кредиту відбулося 28 травня 2020 року.

30 серпня 2021 банк з ухвали Тульчинського районного суду від 01 липня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором дізнався про смерть останнього.

За життя у позичальника виникла кредитна заборгованість, яка на дату його смерті, а саме станом на 14 червня 2020 року становить 40615,88 грн та складається з: 39009,96 грн - заборгованість за основним боргом; 1282,12 грн - проценти за користування кредитом; 138,16 грн - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу; 16,09 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів; 26 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 7,08 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів; 16,42 грн - втрати інфляції за несвоєчасне основного боргу; 120,06 грн - втрати інфляції за несвоєчасне погашення процентів.

09 серпня 2021 року банк звернувся із заявою (претензією) до Тульчинської державної нотаріальної контори.

27 вересня 2021 банком було отримано листа від Тульчинської державної нотаріальної контори №940/02-14 від 19 серпня 2021 року про те, що нотаріальною конторою була заведена спадкова справа за №2140 та 18 грудня 2020 року видано свідоцтво про право на спадщину на ім`я заявника за реєстровим номером 1-2049.

Згідно матеріалів спадкової справи спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є відповідач, яка успадкувала спадкове майно, яке складається із невиплаченої заробітної плати у сумі 8646,20 грн та компенсації переведеної відпустки в сумі 11160,80 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути на їх користь із ОСОБА_1 , як спадкоємця померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , заборгованість за заявою про приєднання №1095277 від 09 лютого 2018 року та договором комплексного банківського обслуговування, яка становить на дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 - 40615,88 грн, а також понесені судові витрати.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 24 березня 2022 року в задоволенні позову Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитором спадкодавця відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч.2 ст.1282 ЦК України, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не можуть бути задоволені.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" подали апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просили оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника позивачем обрано належний спосіб захисту своїх порушених прав. Поряд з цим, посилаються на ті ж самі обставини, що викладені ними у позовній заяві.

Відповідач по справі не скористалась своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направила, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 09 лютого 2018 року між ПАТ "Державний ощадний банк України" Філія - Вінницьке обласне управління ПАТ «Ощадбанк» Установа банку №ТВБВ10001/03 філії- Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 було підписано заяву про приєднання №1095277 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), про що свідчить копія даної заяви (а.с.5-6). За умовами даної заяви ОСОБА_2 просив надати йому кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії (кредиту) на його картковий рахунок № НОМЕР_1 . Також він погодився на встановлення наступних максимальних параметрів кредитування: бажаний розмір кредиту 40000 грн, максимальний розмір кредиту 250000 грн, строк кредитування 60 міс. з можливим продовженням на той самий строк. Процентна ставка є фіксованою і складає 38,00 % річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду та 0,001% річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки.

Також того ж дня ОСОБА_2 був ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, про що свідчить копія даного паспорту (а.с.7).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка згідно з наданим предстаником позивача розрахунком (а.с.71-72а) станом на 14 червня 2020 року становить 40615,88 грн та складається з: 39009,96 грн - заборгованість за основним боргом; 1282,12 грн - проценти за користування кредитом; 138,16 грн - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу; 16,09 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів; 26 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 7,08 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів; 16,42 грн - втрати інфляції за несвоєчасне основного боргу; 120,06 грн - втрати інфляції за несвоєчасне погашення процентів.

01 липня 2021 року ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області у справі №148/631/21 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором на підставі п.6 ч.1 ст.186 ЦПК України, зокрема у зв`язку з тим, що судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що свідчить відповідна копія даної ухвали (а.с.49).

Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи №763/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , яка міститься в матеріалах цивільної справи №148/1840/21, 17 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Тульчинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її сина ОСОБА_2 і того ж дня відбулася реєстрація спадкової справи спадкодавця ОСОБА_2 (а.с. 103-122).

18 грудня 2020 року державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_1 , як матері ОСОБА_2 , було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі за №1-2049 на невиплачену заробітну плату в сумі 8646,20 грн та компенсацію переведеної відпустки в сумі 11160,80 грн.

09 серпня 2021 року представник АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління звернулась із заявою до Тульчинської державної нотаріальної контори, у якій зазначила, що станом на 09 серпня 2021 року у позичальника ОСОБА_3 загальна заборгованість становить 40446,33 грн та просила прийняти дану заяву АТ "Ощадбану" як кредитора з вимогою до спадкоємців ОСОБА_2 , а також просив повідомити чи звертався хтось із спадкоємців ОСОБА_2 із заявою про відкриття спадщини та чи порушена спадкова справа у відношенні майна ОСОБА_2 (а.с. 50).

19 серпня 2021 року за №940/02-14 від 27 вересня 2021 року Тульчинською державною нотаріальною конторою на адресу ПАТ "Державний ощадний банк України" було направлено повідомлення про те, що на підставі письмової заяви від імені ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я заявника 18 грудня 2020 року за реєстровим номером 1-2049 (а.с. 51).

Відповідне повідомлення було отримано позивачем 27 вересня 2021 року, по що свідчить копія даного повідомлення, де міститься штамп позивача (а.с.51).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як передбачено у ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Законодавством визначено, що у випадку прийняття спадщини відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками (універсальне правонаступництво).

Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини.

Статтею 1281 ЦК України унормовано, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

За положеннями ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Саме на підставі норм ст. 1282 ЦК України позивач і заявив вимоги до відповідача у цій справі.

Зміст ч.2 ст. 1282 ЦК України дає підстави для висновку, що законом визнається право кредитора на вимогу до спадкоємців.

Відповідно до усталеної судової практики судами традиційно визнавались за кредиторами спадкодавця права на вимогу до спадкоємців щодо виконання зобов`язань попереднього боржника, спадкодавця.

Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Зокрема, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги.

У постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц, від 12 травня 2022 року у справі № 577/650/21 суд касаційної інстанції вказав, що ані зі змісту, ані з системного аналізу наведеного правила у зв`язку з іншими нормами ЦК України Верховний Суд не має правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим.

Тож, Верховний Суд зробив висновок, що застосування правила ст. 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі.

Тлумачення ж ст. 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно, яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося.

Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.

Застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Зважаючи на наведене, кредитор вправі вимагати з відповідача стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

При цьому, вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц, від 12 травня 2022 року у справі № 577/650/21.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц та у постанові Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі № 450/2021/15-ц, зазначено, що кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6-ти місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги. Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст.ст. 1281 і 1282 ЦК України.

У постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 758/8549/15-ц, від 23 лютого 2022 року у справі № 756/7022/18 зроблено висновок щодо застосування положень ст. 1281 ЦК України і зазначено, що вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

В цій справі АТ «Державний ощадний банк України» 09 серпня 2021 року скористалося своїм правом кредитора заявити вимогу до спадкоємців боржника через нотаріуса. Банку не було відмовлено у прийнятті такої вимоги кредитора.

Відповідно до пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджену Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03 березня 2004 (далі Інструкція) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

З урахуванням наведеного, вимогу кредитора померлого позичальника пред`явлено вчасно та у спосіб, визначений законодавством.

Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту не порушуватиме прав та інтересів спадкоємців, оскільки завжди в основі вирішення питання про прийняття спадщини лежить вольовий акт, пов`язаний із наміром спадкоємця прийняти спадщину.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У §145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

Саме таке розуміння особливостей захисту прав кредиторів у спадкових відносинах відповідає основній меті цивільного права, якою є забезпечення стабільності цивільного обороту.

З огляду на наведені вище правові висновки, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч.2 ст.1282 ЦК України, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не можуть бути задоволені, оскільки ПАТ «Державний ощадний банк України» скористалося своїм правом кредитора заявити вимогу до спадкоємців боржника через нотаріуса, та не отримавши погашення зазначеної заборгованості, останній вправі був вимагати з відповідача стягнення суми заборгованості за кредитним договором, зокрема, в примусовому порядку, так як обов`язок спадкоємців боржника перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця полягає у поверненні сум за кредитом та іншими нарахуваннями за позикою, що виникли до смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна та відповідно до розміру часток кожного з них саме в позасудовому порядку, який ОСОБА_1 не виконала.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції наведених правил не врахував та дійшов неправильного висновку про обрання банком неналежного способу захисту порушеного права.

Водночас, для стягнення з спадкоємця померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , а саме з відповідача ОСОБА_1 зазначеної позивачем заборгованості слід також з`ясувати наявність такої заборгованості у ОСОБА_2 станом на день смерті.

Так в силу вимог ст. ст. 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, тому позичальник зобов`язаний своєчасно вносити плату за користування грошима.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно ч. 1, 2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті визначеними в кредитному договорі.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною першою ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, наданим позивачем: заяви про приєднання № 1095277 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (а.с. 5); заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) (а.с. 6); паспорту споживчого кредиту «Кредитної лінії на БПК) (а.с. 7); договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та додатків до нього (а.с. 8-47); розрахунку заборгованості за основним боргом, процентами, комісією, пенею 3% та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового збов`язання (а.с. 71-72а); виписки по картковому рахунку (а.с. 73-87), вбачається що ОСОБА_2 погодив суму кредиту в розмірі 40000,00 грн., нарахування процентів за користування кредитом та пені.

Проте, внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань, утворилась заборгованість, яка станом на 14 червня 2020 року (день смерті спадкодавця ОСОБА_2 ), склала 40615,88 грн та складається з: 39009,96 грн - заборгованість за основним боргом; 1282,12 грн - проценти за користування кредитом; 138,16 грн - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу; 16,09 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів; 26 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 7,08 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів; 16,42 грн - втрати інфляції за несвоєчасне основного боргу; 120,06 грн - втрати інфляції за несвоєчасне погашення процентів.

З огляду на викладене, враховуючи те, що спадкодавець ОСОБА_2 , у зв`язку із порушенням взятих на себе зобов`язань мав заборгованість за заявою про приєднання № 1095277 та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) мав заборгованість, яка станом на 14 червня 2020 року (день смерті спадкодавця ОСОБА_2 ), склала 40615,88 грн., а відповідач ОСОБА_1 , в свою чергу, прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка складається з невиплаченої заробітної плати в сумі 8646,20 грн та компенсації переведеної відпустки в сумі 11160,80 грн., то в силу ч. 2 ст. 1282 ЦК України, з останньої підлягає стягнення вказаної заборгованості на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" в розмірі 19807 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот сім) гривень, тобто в межах вартості одержаного у спадок майна.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, встановлених статтею 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За правилами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволенню позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" при зверненні до суду першої інстанції сплатив судовий збір в розмірі 2270,00 грн. (а.с. 1).

Крім того, позивачем при зверненні до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою сплачено судовий збір в розмірі 3403,00 грн. (а.с. 156).

Оскільки позовні вимоги Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" підлягають задоволенню на 48,77% від заявлених, тому на користь позивача слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, за подання позовної заяви в сумі 1107,08 грн. та 1660,62 грн. за подання апеляційної скарги.

Водночас, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1135,00 грн. при зверненні до суду першої інстанції із заявою про забезпечення доказів (а.с. 70), яка була задоволена в повному обсязі, а тому вказана сума також підлягає до стягнення з відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" задовольнити частково.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 24 березня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 , як спадкоємця померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" заборгованість за заявою про приєднання № 1095277 від 09 лютого 2018 року, та договором комплексного банківського обслуговування, яка становить 19807 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот сім) гривень, в межах вартості одержаного у спадок майна.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" витрати по оплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 1107,08 грн. за подачу позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" витрати по оплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 1135,00 грн. за подачу заяви про забезпечення доказів.

В решті позовних вимог залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" витрати по оплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 1660,62 грн. за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

Т.М. Шемета