РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/4666/22

Провадження №: 2/755/4083/22

"02" серпня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк А.В.,

за участю секретаря - Бовун М.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення заборгованості за договором страхування,-

ВСТАНОВИВ:

09.06.2022 року позивач ОСОБА_1 , через адвоката Більчук О.О. (а.с.51-53), звернувся до суду з наведеним позовом, в якому просив стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) на його користь грошові кошти в сумі 42 126,58 грн., які складаються з: інфляційних втрат у розмірі 12 045,02 грн., 3% річних - 2603,00 грн. та пені - 27 478,56 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 26.06.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортного засобу «ГАЗ», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 та транспортного засобу «НІСАН», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу. Внаслідок ДТП було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб «НІСАН», д.н.з. НОМЕР_2 .

Цивільно-правова відповідальність винного у даній ДТП водія транспортного засобу «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП було забезпечено на підставі Договору обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АІ/5547852 ПрАТ «Страхова компанія (СК) Україна». Розмір завданого збитку позивачу становив 37 875,36 грн.

20.08.2015 року було подано заяву до ПрАТ «СК Україна» про виплату страхового відшкодування. У строк, визначений п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№ 1961-IV) ПрАТ «СК Україна» не здійснило виплату страхового відшкодування. Крім обов`язку виплатити страхове відшкодування, з 18.11.2015 року у ПрАТ «СК Україна» також виник обов`язок виплачувати позивачу пеню, передбачену п. 36.5 ст. 36 Закону № 1961- IV, інфляційних втрат та 3 % річних у порядку ст. 625 ЦК України. ПрАТ «СК Україна» не виконало своє зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування у строк, визначений законодавством.

У позові зазначається, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 23.05.2016 року (справа № 753/5369/16-ц) стягнуто з ПрАТ «СК Україна» страхову суму у розмірі 37 375,36 грн. та судові витрати, пов`язані з проведенням авто-товарознавчого дослідження та сплатою судового збору.

Позивач зазначає, що 02.03.2018 року Господарським судом м. Києва було порушено справу про банкрутство ПрАТ «СК Україна», 17.07.2019 року прийнято рішення про ліквідацію ПрАТ «СК Україна». 26.11.2019 року позивачем було подано до МТСБУ заяву про виконання зобов`язання за договором страхування, та в подальшому відповідно до ст.35 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за договором про обов`язкове страхування було частково здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 37 600,00 грн.

19.01.2022 року позивач подав заяву до МТСБУ, у якій просив виконати зобов`язання за договором страхування, а саме, здійснити виплату інфляційних витрат, 3 % річних та пені. Однак, листом від 21.01.2022 року МТСБУ повідомило позивачу про те, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено покладення на МТСБУ обов`язку виконувати інші зобов`язання неплатоспроможного страховика.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.06.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач МТСБУ, отримавши 20.06.2022 року ухвалу про відкриття провадження у справі (а.с.61), скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву з дотриманням положення ст.178 ЦПК України.

Предстаник відповідча, заперечуючи проти позову в повному обсязі, вказує на його безпідставність. Зазаначає, що внаслідок того, що ПрАТ «СК Україна» за рішенням Господарського суду було ліквіданово, відповідачем на підставі Закону України № 1961- IV виконано зобов`язання ліквідовано банкрута з відшкодування шкоди на підставі п.п г п.41.1 ст.41 вказаного Закону за заявою позвиача. Зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальністю щодо виплати страхового відшкодування виплачено, у даному випадку за цим договором відповідач не несе відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ЦК України та не сплачує пеню відповідно до п.36.5 ст.36 Закону України № 1961- IV. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання не може бути покладено до МТСБУ, оскільки юридична відповідальність має індивідуальний характер.

Крім того, відповідач з посиланням на положення ст.ст.256, 257 ЦК України вказуває на пропуск позивачем строку позовної давності щодо стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат; зазначає, що строк позовної давності почався з дати настання страхового випадку та закінчився 26.06.2018 року, а спеціальний строк позовної давності закінчився 26.06.2016 року. Представник відповідача просить застосувати строк позовної давності, відмовити у задоволенні позову (а.с. 62-77).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, 26.06.2015 року близько 09:50 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ГАЗ - 3302-414», д.н.з. НОМЕР_3 , на 115 км автодороги Київ-Одеса, порушив п.2.3 Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з автомобілем «НІСАН» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі отримали технічні порушення.

Постановою Ставищенського районного суду Київської області від 05.08.2015 року (справа № 378/710/15-п) водія ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. (а.с.10)

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Ставищенського районного суду Київської області від 05.08.2015 року у справі № 378/710/15-п та відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП, що не спростовано відповідачем по справі МТСБУ та не підлягає доказуванню, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві.

Згідно даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 19.03.2010 року, транспортний засіб «НІСАН» д.н.з. НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 11).

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля власника «ГАЗ - 3302-414», д.н.з. НОМЕР_3 була забезпечена ПрАТ «СК «Україна» на підставі договору обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів поліс № АІ/5547852 від 04.01.2015 року, строком дії до 03.01.2016 року, ліміт за шкоду майну - 50 000,00 грн. (а.с.12).

Позивач 20.08.2015 року звернувся до ПрАТ «СК «Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування в сумі 37 875,36 грн. за пошкодження транспортного засобу та 600,00 грн. за проведення експертизи за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 26.06.2015 року за участю його автомобіля «НІСАН», д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.22).

ПрАТ «СК «Україна» в порушення умов договору (полісу) № АІ/5547852 від 04.01.2015 року не здійснило на користь ОСОБА_1 виплату грошового зобов`язання.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 23.05.2016 року (справа № 753/5369/16-ц) стягнуто з ПрАТ «СК «Україна» на користь позивача ОСОБА_1 37 374,36 грн. страхового відшкодування та 600,00 грн. витрат на проведення авто-товарознавчого дослідження (а.с.23-25).

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.07.2019 року (справа № 910/842/18) було ліквідовано банкрута ПрАТ «СК «Україна» (02140, м. Київ, вул. Ревуцького, 42-Г; ідентифікаційний код 30636550) як юридичну особу в зв`язку з банкрутством (а.с. 34-43).

26.11.2019 року позивач звернувся до МТСБУ із заяву про виплату страхового відшкодування за шкоду, завдану майну у розмірі 38 526,56 грн., у зв`язку із настанням страхового випадку за полісом № АІ/5547852, виданим ПрАТ «СК «Україна» (а.с.45).

У позові зазанчається, що в подальшому МТСБУ здійснили часткову виплату страхового відшкодування у розмірі 37 600,00 грн. (без посилання на дату виплати), що не заперечувалось також відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого відноситься шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до положення статті 982 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на час вчинення ДТП), у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.03.2018 року у справі № 910/842/18, відкрито провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (02140, м. Київ, вул. Ревуцького, 42-Г; ідентифікаційний код 30636550). Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном боржника. (а.с. 26-32)

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.07.2019 року у справі № 910/842/18, ліквідовано банкрута - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» як юридичну особу в зв`язку з банкрутством. (а.с. 34-43)

19.01.2022 року представник позивача Більчук О.О. подав заяву до МТСБУ в якій просить виконати зобов`язання ПрАТ «СК «Україна» щодо здійснення доплати ОСОБА_1 , а саме: інфляційних витрат - 11 925,96 грн., пені - 27 20,94 грн. та 3 % річних - 2577,00 грн. за користування чужими коштами. (а.с.47-48).

У відповіді, листом МТСБУ № 3-01б/1605 від 21.01.2022 року повідомлено про неможливість проведення заявлених виплат на підставі п.п.г п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України. Повідомлено заявника, що Законом України № 1961-IV не передбачено покладання на МТСБУ обов`язку виконання іншого зобов`язання неплатоспроможного колишнього учасника МТСБУ (а.с. 49,50).

Відповідно до пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Наслідки прострочення страховиком відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну, визначені нормами статті 36 Закону України № 1961- IV, згідно з пунктом 36.5 якої за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до вимог частини другої статті 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у разі, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги.

Грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Зокрема, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 липня 2020 року у справі № 910/14293/19, за змістом викладених норм правовідношення, в якому страховик, у разі настання страхового випадку, зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, на суму якого у разі прострочення його виконання страховиком нараховуються суми, передбачені законом і договором страхування, зокрема пеня, 3% річних від суми страхового відшкодування та інфляційні витрати.

За загальним правилом, викладеним в пункті 3 статті 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Норми ст. 87 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (відповідно до положень якого здійснювалось провадження у справі №910/842/18 про банкрутство ПАТ "СК "Україна") не регулюють наслідки незадоволення вимог кредиторів в процедурі банкрутства страховика через недостатність у нього майна, а норма ч. 5 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлює, що вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними.

Так, відповідно до пункту 20.3 статті 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Підпунктом ґ) пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За змістом викладених норм, що регулюють правила переходу від ліквідованого страховика до МТСБУ обов`язків за договором страхування, МТСБУ виконує обов`язки цього страховика відповідно до умов договору страхування в повному обсязі.

При цьому преамбула статті 41 Закону - щодо відшкодування МТСБУ шкоди на умовах, визначених цим Законом, не може тлумачитись без взаємозв`язку із положеннями підпункту "ґ" пункту 41.1. цієї статті та із положеннями пункту 20.3 статті 20 Закону, пункту 3 статті 20 Закону України «Про страхування». Зазначені нормативні акти в цілому та наведені норми, зокрема, не передбачають винятків із загального правила про майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені) та відповідно до статті 625 ЦК України - сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Оскільки спірні відносини виникли з договірних відносин, і позивач продовжує реалізовувати їх в межах договірних зобов`язань, має місце винятково договірний характер обов`язку чи то страховика, чи то МТСБУ щодо відшкодування шкоди потерпілому, у зв`язку з чим неправильним є застосування норми статті 1166 ЦК України, яка регулює позадоговірну (деліктну) відповідальність за завдану майнову шкоду (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 20 липня 2020 року у справі № 910/14293/19).

У спірних правовідносинах акцент потрібно ставити не на відшкодуванні шкоди, яка відшкодовується МТСБУ у випадках, передбачених статтею 41 Закону, а саме не переході до МТСБУ обов`язків за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності тих страховиків, які ліквідовані, що передбачено положеннями пункту 20.3 статті 20 та статтею 41 Закону.

Моторно-транспортне страхове бюро України (МТСБУ) не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, встановлені законом (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») суми трьох процентів річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування є невід`ємною (складовою) частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування (Постанова КГС ВС від 20.07.2020 року у справі № 910/14293/19).

Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись нормами вищенаведеного законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача МТСБУ на користь позивача ОСОБА_1 заявлених ним та перевірених судом сум інфляційних втрат у розмірі 12045,02 грн. та 3% річних у розмірі 2603,00 грн., - оскільки страховик ПрАТ «СК «Україна» після настання страхового випадку у встановлений законом строк не виконав зобов`язання щодо здійснення страхової виплати на користь позивача/страхувальника, таким чином допустив прострочення грошового зобов`язанням, внаслідок чого на суму цього зобов`язання страховиком нараховуються суми, передбачені законом і договором страхування, зокрема, 3 % річних, інфляційні втрати (правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 20 липня 2020 року у справі № 910/14293/19, в постанові від 30 січня 2018 року у справі № 910/17993/15)

При цьому, з огляду на ліквідацію ПрАТ «СК «Україна» на підставі ухвали Господарського суду м. Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 та недостатність коштів та майна ліквідованого страховика, відповідно до пункту 20.3 статті 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок виконання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності прийняло на себе МТСБУ, яке не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика ПрАТ «СК «Україна», що допустив прострочення виплати позивачу ОСОБА_1 суми страхового відшкодування, встановлені законом (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») суми трьох процентів річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування є невід`ємною (складовою) частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування (Постанова Касаційного господарського суду Верховного суду України від 20.07.2020 року у справі № 910/14293/19).

В частині щодо заявленого представником відповідача застосування до спірних правовідносин строку позовної давності слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за грошовим зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання зобов`язання.

Згідно з правовими висновками, викладеними у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як зазначалось вище, правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.

Тож у контексті спірних правовідносин таке право на позов має бути пов`язане, зокрема, з початком виникнення відповідного обов`язку у МТСБУ щодо виконання зобов`язань ліквідованого страховика.

Аналіз положень п. 2, 3 ст. 20 та п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV свідчить, що обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів (майна) на МТСБУ.

Тому, з урахуванням положень підпункту «ґ» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV, обов`язок МТСБУ щодо відшкодування шкоди замість ліквідованого страховика виникає з моменту встановлення судом факту недостатності коштів та майна такого страховика, чим, у цьому випадку, є дата постановлення ухвали господарського суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу, закриття провадження у справі про банкрутство страховика - банкрута. Важливим при цьому є врахування обставин того, що вимоги кредиторів не були задоволені, у зв`язку з відсутністю достатніх майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси.

Відтак право вимоги потерпілого до МТСБУ за невиконаними зобов`язаннями ліквідованого страховика виникає саме з моменту ліквідації такого страховика ухвалою господарського суду у справі про банкрутство, а не від дати настання страхової події, як помилково вважав відповідач.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України Касаційного господарського суду від 07.09.2021 року у справі № 910/14293/19.

Враховуючи, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 року у справі № 910/842/18 встановлено факт ліквідації ПрАТ «СК «Україна», тому саме 17.07.2019 року є початком перебігу строку позовної давності, що свідчить про звернення позивача з позовом до МТСБУ 09.06.2022 року в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат - в межах такого строку. Проте, з пропуском річного строку позовної давності в частині стягнення пені.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Отже, суд дійшов висновку про задоволення позову частково та стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 2603,00 грн. та інфляційних втрат у сумі 12 045,02 грн. за період прострочення з 18.11.2015 року по 01.03.2018 року в межах заявлених позивачем вимог. Водночас, в частині стягнення пені позов задоволенню не підлягає з підстав пропуску позивачем річного строку позовної давності, про застосування якого просив відповідач.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджений сплачений судовий збір в сумі 992,40 (а.с.9) пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Судом позовні вимоги задоволено в сумі 14 648,02 грн. (12 045,02+2603,00), що становить 34,77% від заявленої позивачем суми - 42 126,58 грн. (14 648,02 х 100 : 42 126,58 ). Відтак, стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає сума судового збору, у відсотковому співвідношенні від розміру задоволеної частини позовних вимог в сумі 345,05 грн. (992,40 х 34,77% :100). Докази понесення позивачем інших судових витрат в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 256, 258, 261, 267, 530, 625, 982, 990 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 274-279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення заборгованості за договором страхування,- задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (, м. Київ, Русанівський бульвар, 8) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) грошові кошти в сумі 14 648 (чотирнадцять тисяч шістсот сорок вісім) гривень 02 коп. та судовий збір в сумі 345 (триста сорок п`ять) гивень 05 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 02 серпня 2022 року.

Суддя А.В.Слободянюк