справа №372/1817/21
головуючий у суді І інстанції Висоцька Г.В.
провадження № 22-ц/824/2245/2022
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 листопада 2021 року та на додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 1 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 суму матеріальної та моральної шкоди завданої в внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідач ОСОБА_2 13 жовтня 2019 року о 18 год. 45 хв. в м. Обухів, Київської області по вулиці Київській, 113-а, керуючи велосипедом на перехресті, виконуючи маневр повороту ліворуч, не переконався в безпечності свого маневру, не надав перевагу в русі автомобілю, який рухався на зустріч по своїй смузі руху. Внаслідок чого велосипедист виїхав на смугу зустрічного руху та сталось зіткнення з автомобілем ВМW НОМЕР_1 . Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження, власнику транспортного засобу завдано матеріальної шкоди. Своїми діями велосипедист ОСОБА_2 порушив п. п. 2.3.6, 16.13, 16.6 ПДР України, скоївши тим самим правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 28 жовтня 2019 року, постановою Обухівського райсуду Київської області у справі №372/3695/19 ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та стосовно нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн. При складанні адміністративного протоколу ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав. 15 жовтня 2019 року власник пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_1 звернувся до офіційного дилера BMW в Україні - компанії ТОВ "АВТ Баварія Київ" з метою визначення розміру нанесених матеріальних збитків та встановлення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу BMW-520D д.н.з. НОМЕР_1 . 15 жовтня 2019 року ТОВ "АВТ Баварія Київ" було відкрито наряд-замовлення та позивачем оплачено рахунок № PMRPХ000092 від 15 жовтня 2019 року в розмірі 500,00 грн, що підтверджується оплаченою квитанцією № 45562909. 29 жовтня 2019 року ТОВ "АВТ Баварія Київ" було надано розрахунок-калькуляція вартості відновлювального ремонту транспортного засобу (далі по тексту - т/з) "BMW 520 D", д.н.з. НОМЕР_1 , згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля складає - 337 398,71 грн. 18 жовтня 2019 року, між ОСОБА_1 та ТОВ "Клевер Експерт" було укладено договір про проведення оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки "BMW 520 D" д.н.з. НОМЕР_1 . 30 жовтня 2019 року ТОВ "Клевер Експерт" було надано Висновок № 632/10-19 щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу "BMW 520 D", д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 . Згідно резолютивної частини висновку № 632/10-19 - вартість матеріального збитку, який завданий власнику транспортного засобу складає - 311 246,94 грн. Оскільки шляхом перемовин з відповідачем, якому він запропонував добровільно відшкодувати завдані матеріальні збитки, домовитись не вдалося, тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом, у якому просив стягнути вартість матеріального збитку у сумі 311 246,94 грн, яка визначена у висновку ТОВ "Клевер Експерт" від 30 жовтня 2019 року № 632/10-19, та моральну шкоду у розмірі 30 тисяч грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 листопада 2021 рокупозов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 1 грудня 2021 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Шапошнікова І.Б. про розподіл судових витрат по цивільній справі №372/1871/21 (провадження 2-1260/21) задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 22 000 грн та витрати на експертів та проведення експертизи у розмірі 5 800 грн, а всього 27 800 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду та додатковим рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційними скаргами, в яких просить скасувати рішення суду першої інстанції від 12 листопада 2021 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, скасувати додаткове рішення суду першої інстанції від 1 грудня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви позивача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що велосипедист, який рухається проїзною частиною, є повноправним учасником дорожнього руху і він, відповідно, зобов`язаний знати й дотримуватися Правил дорожнього руху України. Велосипедист може здійснювати будь-які маневри, не заборонені Правилами, однак маневри на проїзній частині мають бути передбачуваними й зрозумілими іншими учасниками дорожнього руху.

Вважає, що судом першої інстанції не було встановлено обставин недотримання вимог нормативно-правових актів при складанні ТОВ "Клевер-Експерт" висновку щодо матеріального збитку №632/10-19 від 18 жовтня 2019 року, або обставин, які виключають його застування в даному судовому процесі в якості належного та допустимого доказу.

Звертає увагу суду на те, що однією із підстав відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 стала та обставина, що представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні повідомив про не обізнаність ОСОБА_2 про день та час проведення ТОВ "Клевер-Експерт" огляду транспортного засобу BMW 520D д.н.з. НОМЕР_3 , що на думку Обухівського районного суду Київської області стала підставою про порушення принципу рівності прав сторін в процедурі оцінки завданих збитків у ДТП, в ході якого був створений доказ - звіт про оцінку майна № 632/10-19 від 18 жовтня 2019 року, який позивач надає в обгрунтування позовних вимог. Однак, відповідач ОСОБА_2 діючи через свого представника, ввів суд в оману про те, що він не був повідомлений про день та час огляду транспортного засобу BMW 520D д.н.з. НОМЕР_3 експертом ТОВ "Клевер-Експерт", а тому такий висновок помилково вважає неналежним доказом в цивільній справі № 372/1871/21.

Наголошує на тому, що з метою спростування пояснень, які надав ОСОБА_2 в частині не повідомлення його про день та час проведення огляду транспортного засобу, 19 листопада 2021 року адвокат Стельникович С.А. звернувся до Обухівського районного суду Київської області із заявою про видачу копії технічного звукозапису судових засідань у цивільній справі № 372/4323/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Із технічного звукозапису судових засідань у цивільній справі № 372/4323/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди завданої внаслідок ДТП вбачається, що ОСОБА_2 був повідомлений про день та час проведення обстеження т/з. "BMW 520D", однак відмовився від участі у проведенні оцінки та в подальшому навіть не намагався її оспорити.

Щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 22 000 грн та витрат на проведення експертизи у розмірі 5 800 грн, а всього 27 800 грн, зазначає, що заявником не було надано належних та допустимих доказів в підтвердження сплати відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів АО "АльваПрайверсі", зокрема, не надано відповідних квитанцій бухгалтерської звітності, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку.

3 лютого 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Шапошнікова І.Б., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що офіційне повідомлення про проведення огляду транспортного засобу було відправлено на невірну адресу ( АДРЕСА_1 ), тоді як правильна адреса місця проживання ОСОБА_2 є - АДРЕСА_2 . І через цю помилку відповідач отримав його лише наступного дня, тобто після проведення огляду. Дані обставини були висвітлені у відзиві на позов та обґрунтовано враховані судом під час ухвалення рішення у справі. Таким чином, доводи позивача щодо неналежного дослідження судом першої інстанції доказів є безпідставними.

Наголошує на тому, що ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач вже не має можливості здійснити відновлювальний ремонт автомобіля, тобто здійснити ті дії, вартість яких він визначив, як розмір заподіяної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, оскільки він не поніс витрати на відновлювальний ремонт автомобіля і не може їх понести у майбутньому через відчуження автомобіля.

Зазначає, що розмір шкоди, яку просив стягнути позивач, ґрунтується на недопустимих у доказуванні припущеннях, суперечливих документах, оскільки позивачем не було доведено жодними належними та допустимими доказами справжній, обґрунтований розмір матеріального збитку, а тому суд першої інстанції дослідивши зібрані докази дійшов до правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Стельникович С.А. просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Шапошніков І.Б. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення у повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 13 жовтня 2019 року о 18 год. 45 хв. в м. Обухів у Київській області по вулиці Київській, 113-а, керуючи велосипедом на перехресті, виконуючи маневр повороту ліворуч, не переконався в безпечності свого маневру, не надав перевагу в русі автомобілю, який рухався на зустріч по своїй смузі руху. Внаслідок чого велосипедист виїхав на смугу зустрічного руху та сталось зіткнення з автомобілем ВМW НОМЕР_1 . Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження, власнику транспортного засобу завдано матеріальної шкоди. Своїми діями велосипедист ОСОБА_2 порушив п. п. 2.3.6, 16.13, 16.6 ПДР України, скоївши тим самим правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

2 липня 2020 року відповідно до постанови Обухівського районного суду Київської області у справі № 372/1191/20 ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення було закрито на підставі ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.41-42).

15 жовтня 2019 року власник пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_1 звернувся до компанії ТОВ "АВТ Баварія Київ", як офіційного дилера BMW в Україні, з метою визначення розміру нанесених матеріальних збитків та встановлення вартості відновлювального ремонту т/з. BMW-520D д.н.з. НОМЕР_1 .

15 жовтня 2019 року ТОВ "АВТ Баварія Київ" було відкрито наряд-замовлення та надано рахунок № НОМЕР_4 від 15 жовтня 2019 року, яким було визначено обсяги, трудомісткість та вартість послуг на загальну суму 337398,71 грн, із яких сума податку на додану вартість у розмірі 20% (далі по тексту - ПДВ) складає 56233,12 грн. Відповідний рахунок в розмірі 500 грн був оплачений згідно з квитанцією № 45562909 (а.с.43-45).

18 жовтня 2019 року, між ОСОБА_1 та ТОВ "Клевер Експерт" було укладено договір про проведення оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки "BMW 520 D" з реєстраційним номером НОМЕР_1 .

30 жовтня 2019 року ТОВ "Клевер Експерт" було надано Висновок № 632/10-19 щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу "BMW 520 D", д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 . Відповідно до резолютивної частини висновку № 632/10-19 - вартість матеріального збитку, який завданий власнику транспортного засобу складає - 311 246,94 грн (а.с.8-17). У відповідному висновку також встановлено вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля "BMW 520 D", д.н.з. НОМЕР_1 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження у сумі 269730,35 грн; ринкову вартість легкового автомобіля цього автомобіля до моменту ДТП у сумі 1114155,84 грн та величину втрати товарної вартості (далі ВТВ) автомобіля у сумі 41516,59 грн.

Згідно з ремонтною калькуляцією №632/10-19 від 30 жовтня 2019 року вартість ремонту автомобіля у ТОВ "АВТ Баварія Київ" складає 269730,35 грн, із яких сума ПДВ склала 44955,06 грн (20-25).

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено розмір матеріальної шкоди, яка була завдана позивачеві та створення позивачем умов, які стали перешкодою для спростування відповідачем розміру збитків.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для стягнення матеріальної шкоди апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або, громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Дорожньо-транспортна пригода (або ДТП) - це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки (абз.31 п.1.10 Правил дорожнього руху).

Велосипед не вважається джерелом підвищеної небезпеки, бо не має двигуна, а рухається виключно за допомогою мускульної сили людини, що забезпечує повну контрольованість його експлуатації. З урахуванням наведеного відшкодування завданої велосипедистом шкоди відбувається на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст.1166 ЦК України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини.

При цьому обов`язок доведення протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками покладається на позивача, а обов`язок спростування вини - на відповідача, як завдавача шкоди.

Велосипедист є учасником дорожнього руху, який керує специфічним транспортним засобом - велосипедом. Таким чином, якщо під час руху велосипедист спричинив подію, що потягнула за собою матеріальні збитки, він несе відповідальність за скоєне нарівні з іншими учасниками дорожнього руху (таких як водії автомобілів, мотоциклів, пішоходи тощо).

Законодавством у такому випадку передбачена цивільна відповідальність (щодо відшкодування завданої як матеріальної, так і моральної шкоди).

Питання щодо правого статусу, прав та обов`язків велосипедистів в Україні визначені ЗУ "Про дорожній рух" та Правилами дорожнього руху.

Відповідно до ст.14 ЗУ "Про дорожній рух", учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Пункт 6 "Вимоги до велосипедистів" ПДР України визначає основні права та обов`язки велосипедистів.

Згідно п.6.7 ПДР України велосипедисти повинні виконувати вимоги цих Правил, що стосуються водіїв або пішоходів і не суперечать вимогам цього розділу.

Правилами дорожнього руху визначено, що велосипед - це транспортний засіб, індивідуального користування, що приводиться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому. Велосипедист - це особа, яка керує велосипедом.

Отже, велосипедист, що рухається проїзною частиною, є повноправним учасником дорожнього руху, а тому відповідно, зобов`язаний знати й дотримуватися Правил дорожнього руху України. Велосипедист може здійснювати будь-які маневри, не заборонені Правилами. Маневри на проїзній частині мають бути передбачуваними й зрозумілими іншими учасниками дорожнього руху.

Неправомірні дії відповідача, як учасника дорожнього руху - велосипедиста, встановлені постановою судді Обухівського районного суду Київської області від 02 липня 2020 року, яка залишена в силі постановою Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 372/1191/20.

Зокрема у наведеній справі на підставі зібраних доказів було встановлено, що 13 жовтня 2019 року сталося зіткнення велосипеда під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля під керуванням ОСОБА_4 на перехресті, регульованому світлофором, велосипедист ОСОБА_2 на цьому перехресті здійснював поворот ліворуч, водій ОСОБА_4 у зустрічному напрямку здійснювала рух прямо на дозволений сигнал світлофора, зіткнення велосипеда та автомобіля відбулося на смузі руху автомобіля. У зазначеній вище дорожній обстановці ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності до п. 16.6 ПДР України та надати дорогу автомобілю під керуванням ОСОБА_4 , який рухався прямо у зустрічному напрямку. Той факт, що зіткнення відбулося на смузі руху автомобіля указує на те, що ОСОБА_2 не було дотримано вимог зазначеного вище пункту ПДР України, що перебуває у прямому причинному зв`язку із наслідками у виді зіткнення та наступного пошкодження транспортних засобів.

За наслідком розгляду справи № 372/1191/20 було визнано доведеною вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Оскільки відповідач у ДТП, у якій майно позивача було пошкоджено, не був володільцем джерела підвищеної небезпеки, на нього не поширюється положення статей 1187 та 1188 ЦК України, зокрема в частині застосування відповідальності незалежно від вини.

Ураховуючи наведене у цій справі на відповідача покладено обов`язок стосовно спростування вини у завданій позивачеві шкоди. Однак відповідач доводів, підтверджених доказами, щодо відсутності його вини у завданій шкоді не навів.

Заперечення відповідача зводяться в основному щодо незгоди із розміром збитків, які позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ст. 1192 ЦК України у редакції, яка діяла на час завдання шкоди, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Позивачем, як потерпілим, було обрано спосіб відшкодування шкоди шляхом відшкодування збитків у розмірі вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

На підтвердження розміру такої вартості позивачем надано висновок від 30 жовтня 2019 року №632/10-19 щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу "BMW 520 D", д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , у якому визначено, що вартість матеріального збитку, який завданий власнику транспортного засобу складає - 311 246,94 грн; вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля "BMW 520 D", д.н.з. НОМЕР_1 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження складає 269730,35 грн; ринкова вартість легкового автомобіля цього автомобіля до моменту ДТП складає 1114155,84 грн та величина втрати товарної вартості (далі ВТВ) автомобіля визначена у сумі 41516,59 грн.

Як убачається із матеріалів справи, а саме висновку експерта ТОВ "Клевер-Експерт" № 632/10-19 від 30 жовтня 2019 року автомобіль позивача не був фізично знищеним, а був пошкоджений.

До позову позивачем також було надано акт огляду транспортного засобу із переліком та характером пошкоджень, де зазначено, що пошкоджень, не пов`язаних з ДТП, не встановлено. Акт виконано оцінювачем ОСОБА_5 .

До висновку також надано ремонтну калькуляцію з переліком робіт, вартості таких робіт та переліку запасних частин. Вартість ремонту склала 269730,35 грн, у тому числі 44955,06 грн ПДВ.

У спростування доведеності розміру заявленої шкоди відповідач указує, що він не був присутнім під час огляду пошкодженого автомобіля, тому на його думку висновок оцінювача не може бути прийнятий судом як допустимий доказ у відповідності із ст. 78 ЦПК України.

З такими запереченнями відповідача суд першої інстанції погодився помилково, оскільки при проведенні оцінювачем чи експертом огляду пошкодженого транспортного засобу присутність заінтересованих осіб не є обов`язковою.

Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів не вимагає присутності винуватця при огляді, а передбачає лише його бажане повідомлення про час та місце огляду. Якщо ж його не було при проведені огляду, то оцінка не може бути поставлена під сумнів з цих підстав.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові № 643/10751/16-ц від 23 листопада 2020 року.

Згідно з пунктом 5.2 зазначеної Методики у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо).

Отже, присутність заінтересованих осіб не є імперативною вимогою, а забезпечується лише у разі наявності відповідної потреби.

Відповідачем не наведені обставини, які вимагали обов`язкової присутності відповідача під час проведення огляду КТЗ.

Заперечуючи проти визначеної у висновку оцінювача вартості матеріального збитку стороною відповідача надано рецензію від 26 липня 2021 року, виконану рецензентом ОСОБА_6 .

У наведеній рецензії рецензентом ОСОБА_6 зроблено висновок про те, що висновок про вартість відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна. При цьому у рецензії наведені ряд елементів, за якими звіт не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна.

Узагальнюючи висновок про достовірність оцінки майна рецензентом зазначено, що звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки ВМW НОМЕР_1 складеного30 жовтня 2019 року за формою подання матеріалів, обґрунтованістю використаних припущень, правильністю застосування в процесі оцінки методичних підходів, методів та оціночних процедур з урахуванням мети і бази оцінки, у цілому не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним і не може бути використаний.

Процедуру рецензування передбачено законодавством України про оцінку майна, майнових прав і професійну оціночну діяльність. Полягає вона в критичному розгляді звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) і наданні висновків щодо його повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна в порядку, визначеному Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440, іншими нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Так, відповідно до положень статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Крім того, рецензія не повинна містити власного висновку про вартість об`єкта оцінки (p. 64 Національного стандарту "1), отже рецензія не може замінити висновок про оцінку майна.

У процесуальному законодавстві сформульовано загальне правило, яке характеризує допустимість доказів для встановлення обставини справи, що за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, які не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, що передбачено ст. 78 ЦПК України. Процесуальний статус рецензії на висновок експерта визначено в постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/19866/14-ц таким чином, що рецензування не є процесуальною дією і складений за його результатами документ не має доказового значення.

Перевіряючи зауваження рецензії на висновок, колегія апеляційного суду не може погодитись із неможливістю застосування висновку з тих підстав, що сам висновок містить обмеження щодо застосування результатів оцінки тільки за умови ремонту КТЗ на сертифікованій СТО марки BMW, оскільки матеріали справи не містять доказів ремонту цього КТЗ на іншій СТО.

Рецензентом також зауважено, що у звіті не наведений аналіз ринку продажу подібного майна, відсутнє обгрунтування вибору аналога, що суттєво впливає на розрахунки та на загальний результат. В той же час, матеріали справи не містять доказів, що результати порівняльного підходу у висновку не відповідають аналізу цін ідентичних КТЗ.

Враховуючи наведене наявність у рецензії зауважень до висновку могло бути підставою для призначення експертизи судом відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України.

Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідач 23 липня 2021 року звернувся до судового експерта Опанасюка О.Є. про замовлення судової експертизи на предмет проведення судової автотоварознавчої експертизи у цивільній справі №372/1871/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, з питання: яка вартість матеріального збитку, визначена на підставі фотокопії акта огляду ТЗ від 18 жовтня 2019 року, складеного оцінювачем ОСОБА_5 , фотокопії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 та фотокопії фототаблиці пошкоджень КТЗ, завданого власнику КТЗ ОСОБА_1 при пошкодженні автомобіля марки ВМW НОМЕР_1 внаслідок дорожньо-транспортної події, що сталася 13 жовтня 2019 року, станом на дату ДТП - 13 жовтня 2019 року.

У клопотанні від 26 липня 2021 року судовим експертом було заявлено про необхідність надання для дослідження колісного транспортного засобу, на підставі чого представником відповідача 27 липня 2021 року було подане клопотання до суду про зобов`язання позивача надати судовому експерту пошкодженого автомобіля для експертного огляду та проведення досліджень характеру та обсягу пошкоджень у рамках проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Як убачається із змісту протоколу судового засідання, яке було проведено 18 серпня 2021 року, сторона позивача повідомила суд про неможливість виконання обов`язку стосовно надання для огляду пошкодженого автомобіля, оскільки автомобіль був відчуженій іншій особі, про що було встановлено у судових рішеннях, прийнятих за результатом розгляду цивільної справи №372/4323/2019 за участю відповідача.

Так, у постанові Київського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року у цивільній справі №372/4323/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди встановлено, що автомобіль був проданий за участю представника продавця ОСОБА_3 , який діяв за довіреністю, виданою власником транспортного засобу ОСОБА_1 . Покупець - ОСОБА_7 придбав автомобіль в пошкодженому вигляді. Вартість транспортного засобу за домовленістю сторін склала 400000 грн. Зазначені обставини підтверджені були копією договору купівлі-продажу транспортного засобу від 19 жовтня 2019 року наданого ТСЦ 3244. З 19 жовтня 2019 року власником транспортного засобу являється ОСОБА_7 .

Тобто, після події ДТП позивач відчужив пошкоджений автомобіль новому власнику ОСОБА_7 , у зв`язку з чим відповідач не позбавлений був можливості звернутись до нового власника із вимогою про надання автомобіля для експертного огляду. Доказів такого звернення до ОСОБА_7 та доказів відмови нового власника автомобіля надати автомобіль для огляду стороною відповідача не надано.

02 вересня 2021 року судовим експертом складено повідомлення про неможливість надання висновку за наданими на дослідження матеріалами без надання для експертного огляду пошкодженого автомобіля.

При цьому враховуючи наведені обставини колегія апеляційного суду не може визнати, що неможливість проведення експертизи судом сталося внаслідок дій позивача.

За таких обставин, підстави для відхилення наданого позивачем у підтвердження матеріального збитку висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу немає. Стороною відповідача доказів у спростування цього висновку також не надано.

Сам факт продажу позивачем автомобіля після ДТП у пошкодженому стані не може бути підставою для відмови у відшкодуванні завданої майну позивача шкоді, оскільки не спростовує обставину завдання такої шкоди. Врахування ціни продажу пошкодженого автомобіля передбачено лише у випадку фізичного знищення автомобіля, що у цій справі не встановлено.

Не проведення ремонту, вартість якого визначена у ремонтній калькуляції, також не є підставою для відмови у відшкодуванні шкоди, оскільки право вибору способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, відповідно до ст. 1192 ЦК України належить самому потерпілому. Зокрема, позивач має право на відшкодування збитків, розмір яких визначається відповідно до вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відсутність доказів виконання ремонтних робіт є підставою для зменшення розміру збитків на суму ПДВ, а не для відмови у відшкодуванні матеріального збитку взагалі.

Так, положенням п. 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

При цьому особливістю такої обставини, яка свідчить що автомобіль не було відремонтовано або відремонтовано на СТО, яке не є платником ПДВ, є те, що вказану суму не повинні компенсувати ні страхова, ні винуватець у ДТП. Тобто, якщо вказану суму зменшення потерпілий просить стягнути з завдавача шкоди, то суд повинен відмовити в задоволенні позовних вимог.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: № 565/1210/19 від 22.12.2020 року; № 911/286/20 від 21.12.2020 року.

Так, у висновку вартість відновлювального ремонту установлено у розмірі 269730,35 грн на підставі ремонтної калькуляції, яка включає суму ПДВ у розмірі 44955,06 грн, на яку вартість відновлювального ремонту слід зменшити за відсутності доказів проведення ремонту (269730,35 грн-44955,06 грн=224775,29 грн).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків) (див. постанову Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17).

Зокрема, у вказаній постанові було встановлено, що в оцінці обставин справи Суд виходив з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків.

Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ.

Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Із змісту ремонтної калькуляції вбачаються роботи з відновлення пошкоджених складових частин, що обумовлюють підстави для врахування під час визначення розміру матеріального збитку суми ВТВ.

Однак, як убачається із розрахунку оцінювача для визначення величини вартості ВТВ було використано показник вартості відновлювального ремонту (Свр) із ПДВ.

Відповідно підлягає зміні величина втрати товарної вартості автомобіля (ВТВ), яку згідно із наведеною у висновку формулою слід перерахувати з новим показником вартості відновлювального ремонту: ВТВ= 3,0/100*(224775,29+1114155,84)=40167,93 грн.

Відтак вартість матеріального збитку згідно із наведеною у висновку формулою слід перерахувати з новим показником ВТВ: 224775,29*(1-0,0)+ 40167,93=264943,22 грн, тобто, розмір матеріальної шкоди відповідає сумі величини вартості відновлювального ремонту без ПДВ та величині нового показника ВТВ.

Саме цей розмір вартості матеріального збитку - 264943,22 грн, який зменшено на суму ПДВ та відкориговано з новим ВТВ, підлягає до задоволення.

Щодо стягнення моральної шкоди колегія суддів виходить із наступного.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Обґрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції щодо відмови у стягненні моральної шкоди в апеляційній скарзі не наведено.

Колегія суддів не може визнати доведеним причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та стражданнями позивача, які згідно з обґрунтуваннями позовних вимог полягають у неможливості використання транспортного засобу щоденно, а відтак позивач позбавлений можливості заробляти кошти на проживання та утримання родини та доводи про те, що транспортний засіб є вкрай необхідним для дружини позивача та дитини, оскільки матеріалами справи встановлено та підтверджено самим позивачем, що даний транспортний засіб було продано відразу після ДТП, а до пошкодження відповідачем автомобіля, власник транспортного засобу ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 користуватися та розпоряджатися транспортним засобом, що підтверджується нотаріальною довіреністю від 16 липня 2019 року та попереднім зверненням з позовом про відшкодування шкоди саме ОСОБА_3 до суду, а не ОСОБА_1 . Також у цій справі було встановлено використання до ДТП автомобіля іншими водіями, що спростовує обставину щоденного використання автомобіля самим позивачем та членами його родини.

Крім того, як передбачено ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, однак апеляційна скарга позивача не містить доводів у спростування висновку суду першої інстанції про недоведеність підстав для стягнення моральної шкоди.

Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позову про стягнення моральної шкоди підлягає залишенню без змін.

Переглядаючи апеляційну скаргу на додаткове рішення суду першої інстанції колегія апеляційного суду дійшла наступних висновків.

15 грудня 2021 року Верховний Суд зробив правовий висновок у справі №161/3482/21 (провадження № 61-14457св21) та вказав, що системний аналіз статей 270,352,356,357 ЦПК України не дає підстав для висновку про те, що процесуальним законом не передбачена можливість оскарження в одній апеляційній скарзі одночасно двох процесуальних документів: рішення суду і додаткового рішення суду, ухвалених судом першої інстанції в одній справі.

Додатковим рішенням суд першої інстанції вирішив питання щодо розподілу витрат, понесених відповідачем, які підлягали стягненню з позивача у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Отже, таке додаткове рішення хоч і є окремим процесуальним документом, проте в силу вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України є невід`ємною складовою основного судового рішення та може бути оскаржене в одній апеляційній скарзі разом з основним рішенням.

Крім того, у разі зміни чи скасування рішення суду першої інстанції обов`язком суду апеляційної інстанції є здійснення перерахунку судових витрат, тому результатом перегляду у цій справі оскаржуваного рішення суду першої інстанції та додаткового рішення цього суду є вирішення зазначених питань у цій постанові.

Оскаржуючи додаткове рішення суду першої інстанції сторона позивача посилається на те, що представником відповідача не було надано належних та допустимих доказів у підтвердження сплати відповідачем грошових коштів АО "Альва Прайвесі". Однак такі доводи є безпідставні.

Згідно положень п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до змісту п. 3.4 укладеного відповідачем і його представником Договору про надання правової допомоги №19/7 від 19 липня 2021 року (далі - Договір) вбачається, що всі розрахунки між сторонами в рамках цього договору сторони здійснюють виключно в національній валюті України - гривні і виключно у безготівковій формі - шляхом перерахування відповідної суми на поточний банківський рахунок Об`єднання.

На виконання вищезазначеної умови договору, ОСОБА_2 було перераховано грошові кошти на банківський рахунок АО "Альва Прайвесі", що підтверджується наданими разом із заявою про врахування судових витрат на правничу допомогу адвоката та експертів від 11 листопада 2021 року оригіналами банківських виписок по рахунку АО "Альва Прайвесі".

Зі змісту наданих виписок вбачається, коли і в якому розмірі ОСОБА_2 було перераховано кошти за надану правову допомогу по справі № 372/1871/21.

Відповідно до ст. 30.1. Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

До первинних документів належать зокрема і виписки банків, що можуть підтверджувати факт здійснення зарахування коштів на відповідний рахунок.

Так, у постанові від 24 червня 2021 року по справі №686/19271/19 Верховний Суд зазначає, про факт отримання та повернення коштів свідчать банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку.

Таким чином, надані представником відповідача банківські виписки за 19 липня 2021 року, 23 липня 2021 року, 28 липня 2021 року, 17 серпня 2021 року, 5 жовтня 2021 року, 9 листопада 2021 року є належним та допустимим доказом оплати ОСОБА_2 коштів за правову допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що представником відповідача було повністю дотримано встановлений цивільним процесуальним законодавством порядок подання заяви врахування витрат на професійну правничу допомогу, зокрема дотримано положення ч. 8 ст.141 ЦПК України.

Крім того, представником відповідача завчасно (разом з подачею відзиву на позов, повідомлено орієнтовний розрахунок судових витрат, а також подано заяву з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатами Адвокатського об`єднання "Альва Прайвесі" у зв`язку з наданням правової (правничої) допомоги відповідачу в цивільній справі № 372/1871/21. Адвокатом Шапошніковим І.Б. надано всі належні докази, а саме: копію договору про надання правової допомоги №19/7 від 19 липня 2021 року; додаток №1 від 19 липня 2021 року до договору про надання правової допомоги № 19/7 від 19 липня 2021 року; банківські виписки АТ "Кредобанк" за 19 липня 2021 року, 23 липня 2021 року, 28 липня 2021 року, 17 серпня 2021 року, 5 жовтня 2021 року, 9 листопада 2021 року; копії титульної сторінки статуту, довідки статистики та виписки з ЄДР щодо "Альва Прайвесі"; копію договору № 21-07-21 щодо проведення рецензування від 21 липня 2021 року рахунку № 5 ; банківську квитанцію АТ "ПриватБанк" від 22 липня 2021 року; копію Акту прийому-передачі робіт по договору № 21-07-21 від 21 липня 2021 року; копію договору №23/07-21 на проведення судової автотоварознавчої експертизи від 23 липня 2021 року; копію Акту прийому-передачі виконаних робіт від 2 вересня 2021 року; банківську квитанцію АТ "ПриватБанк" від 26 липня 2021 року.

Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до суду першої інстанції із запереченнями щодо розподілу судових витрат чи клопотаннями про зменшення таких витрат.

Таким чином, у додатковому рішенні Обухівського районного суду Київської області від 1 грудня 2021 року було правильно встановлено, що витрати відповідача на правову допомогу у розмірі 27 800 грн були підтверджені належними та допустимими доказами.

У суді апеляційної інстанції стороною відповідача також було заявлено про стягнення витрат на правову допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 16 000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 3 лютого 2022 року представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Шапашніковим І.Б. було подано до Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, де в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України представником було зазначено про те, що розмір та докази понесених ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу будуть подані до суду у встановленому процесуальним законом порядку.

Заява про ухвалення додаткового рішення представником ОСОБА_2 - адвокатом Шапашніковим І.Б. була подана до Київського апеляційного суду у судовому засіданні 26 липня 2022 року, отже останнім були дотримані вимоги ч.1 ст.134 та ч.8 ст.141 ЦПК України.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування представником ОСОБА_2 - адвокатом Шапашніковим І.Б. надано: додаток до договору про надання правової допомоги № 19/7 від 19 липня 2021 року, відповідно до якого вартість надання правової допомоги складає 16 000 грн; виписку по особовим рахункам за 1 лютого 2022 року про оплату на суму 13 000 грн та виписку по особовим рахункам за 22 липня 2022 року про оплату на суму 3 000 грн.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені у заяві витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000 грн та витрати за правничу допомогу у суді першої інстанції є доведеними та підлягають до задоволення пропорційно розміру задоволених вимог відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України.

Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позовні вимоги задоволено частково на суму 264 943,22 грн, що складає 85,12 % від суми позовних вимог.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем у суді першої інстанції було сплачено судовий збір у розмірі 5 312,47 грн.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 7 968,71 грн, що в загальному становить 13 281,18 грн (5 312,47+7 968,71).

З урахуванням наведеного, судові витрати, які були понесені позивачем у виді сплати судового збору за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 11 304,94 грн судового збору.

Крім того, за рахунок позивача підлягають відшкодуванню відповідачеві витрати на правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанцій пропорційно до вимог, у задоволенні яких було відмовлено, а саме 14,88% (100%-85,12).

Таким чином за рахунок позивача підлягають відшкодуванню відповідачеві витрати на правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанцій у розмірі 6 517,44 грн (4 136,64 грн - 2 380,80 грн).

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 листопада 2021 року та додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 1 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та заяву ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ) матеріальну шкоду у розмірі 264 943 (двісті шістдесят чотири тисячі дев`ятсот сорок три) грн 22 коп. та судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 11 304 (одинадцять тисяч триста чотири) грн 94 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 6 517 (шість тисяч п`ятсот сімнадцять) грн 44 коп.

В решті рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийТ.О. Писана
Судді К. П. Приходько
С.О. Журба