Справа № 159/13/22
Провадження № 2/159/462/22
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

01 серпня 2022 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суду Волинської області у складі:

головуючого судді Волкової Ю.Ф.,

із участю секретаря судового засідання Щесюк Н.Й.,

представника позивача Коваленко Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у межах підготовчого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Квартирно-експлуатаційний відділ міста Володимир, про визнання дій незаконними та поновлення у списках осіб, які потребують поліпшення житлових умов,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Ковельського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій незаконними та поновлення у списках осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що є ОСОБА_1 є членом сім`ї військовослужбовця, із 2004 року перебувала на квартирному обліку покращення житлових умов разом зі своїм сином військовослужбовцем ОСОБА_2 та його сім`єю. Згідно із протоколом засідання житлової комісії при Ковельському ОМВК від 20.02.2006 року № 58 прийнято рішення про надання ОСОБА_2 трикімнатної квартири по АДРЕСА_1 на склад сім`ї 4 особи ( ОСОБА_2 - військовослужбовець, його дружина - ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_4 , матір - ОСОБА_1 ). У подальшому протоколом засідання житлової комісії від 10.03.2006 року було постановлено надати ОСОБА_2 двокімнатну квартиру складом сім`ї на три особи, без урахування позивачки ОСОБА_1 . Сім`я сина переїхала проживати в нову квартиру, а позивач залишилась у службовій квартирі, оскільки надане сину жиле приміщення не відповідало вимогам статті 50 Житлового кодексу України.

У 2007 році у судовому порядку вирішувалось питання про виселення позивачки із службового житла, однак у задоволенні позову військовій частині було відмовлено. Суди встановили, що ОСОБА_1 як член сім`ї військовослужбовця правомірно перебуває у списках осіб, які потребують покращення житлових умов.

Позивач, дізнавшись про те, що її як члена сім`ї військовослужбовця, знято з квартирного обліку, у квітні 2021 року звернулась до Ковельського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки із вимогою про поновлення у списках осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Однак, листом від 14.05.2021 їй було відмовлено.

ОСОБА_1 , посилаючись на вимоги Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого НМОУ № 20 від 03.02.1995, вважає незаконними дії відповідача щодо обмеження права на забезпечення належними житловими умовами члена сім`ї військовослужбовця, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою від 10.01.2022 за вказаним позовом відкрите провадження у цивільній справі.

Із 20.05.2022 дана справа перебуває у провадженні головуючого судді Волкової Ю.Ф.

У межах підготовчого провадження у судовому засіданні 01.08.2022 з ініціативи суду поставлене на розгляд питання щодо юрисдикційної підсудності цього спору.

Представник позивача, посилаючись на правову позицію, сформовану Великою Палатою Верховного Суду у справі № 362/643/21 (рішення від 08.06.2022), вважала, що даний спір належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. У випадку закриття провадження у даній справі у зв`язку із підсудністю даної справи іншому суду, просила повернути позивачці сплачену суму судового збору.

Вирішуючи питання щодо юрисдикції суду за вимогами, які стосуються реалізації військовослужбовцями соціальних гарантій забезпечення їх і членів їхніх сімей житловими приміщеннями, суд керується таким.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункти 1 і 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) у чинній редакції).

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Стосовно терміну «владні управлінські функції», то зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Позивач звернувся з позовом про визнання протиправними діянь відповідача, зобов`язання його вчинити дії. Підставою для звернення з цим позовом стало те, що, як стверджує позивач, житлова комісія протиправно її, як члена сім`ї військовослужбовця, протиправно виключила із списків осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (абзац другий частини другої статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абзац перший пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства (абзац третій пункту 1 цієї статті).

У спірних правовідносинах, як за Інструкцією, затвердженою Наказом № 737, так і за Інструкцією, затвердженою Наказом № 380, відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова.

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України у чинній редакції).

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина перша статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції, чинній на час звернення позивача із рапортом від 5 лютого 2018 року; близький за змістом припис є і в поточній редакції цієї частини, чинній із 23 червня 2018 року).

Отже, військова служба є різновидом служби публічної. Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів.

Позивач, мотивуючи позов приписами Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» оскаржила діяння відповідача, житлова комісія якого протиправно виключила її, як члена сім`ї військовослужбовця, із списків осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Соціальна гарантія, якої, як вважає позивач, її протиправно позбавили, передбачена для осіб, котрі є членами сім`ї військовослужбовця, тобто проходять публічну службу. Інакше кажучи, право, яке позивач вважає порушеним, він набув саме у зв`язку з проходженням членом його сім`ї військової служби. Тому даний спір щодо реалізації цього права слід розглядати за правилами тієї юрисдикції, яка вирішує спори, з приводу проходження публічної служби (аналогічно, як і спори, пов`язані з реалізацією інших соціальних гарантій (пільг), визначених для військовослужбовців).

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що спір позивача з відповідачем є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративного суду.

Зазначений правовий висновок сформовано у рішенні ВПВС від 08.06.2022у справі № 362/643/21, який у силу статті 263 ЦПК України враховано судом першої інстанції.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Керуючись наведеним, суд дійшов висновку про закриття провадження у даній справі.

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом) (пункт 5 частини першої статті 7 ЗУ «Про судовий збір»).

З огляду на підставу закриття провадження у справі, позивачці належить повернути сплачену суму судового збору у сумі 908 грн.

Керуючись статтями 2, 12, 13, 255, 256, 260, 315 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», суд

у х в а л и в:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Квартирно-експлуатаційний відділ міста Володимир, про визнання дій незаконними та поновлення у списках осіб, які потребують поліпшення житлових умов - закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду у межах територіальної підсудності - Волинському окружному адміністративному суду.

Повернути позивачу ОСОБА_1 сплачену на рахунок НОМЕР_1 за квитанцією № від 30.12.2021 суму судового збору у сумі 908 грн. (дев`ятсот вісім грн.).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_3; код ЄДРПОУ НОМЕР_3;

третя особа - Квартирно-експлуатаційний відділ міста Володимир, Волинська область, місто Володимир, вулиця Академіка Глушкова, 1; .

Повний текст ухвали виготовлено 05.08.2022.

Головуючий:Ю. Ф. Волкова