Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/612/21
Провадження № 2/499/17/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 серпня 2022 року смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібрової О.І., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в смт. Іванівка Одеської області об`єднану цивільну справу за первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ПСП «Дружба» про дострокове розірвання договорів оренди землі та зустрічною позовною заявою ПСП «Дружба» до ОСОБА_1 про стягнення збитків

ВСТАНОВИВ:

Позивач по первісному позову звернувся до суду з позовною заявою про дострокове розірвання договорів оренди землі, а саме просив суд достроково розірвати договір оренди землі від 10.09.2016 року укладений між ним та відповідачем, предметом якого є земельна ділянка площею 5,75 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0361, у зв`язку з систематичним невиконанням його умов та істотним порушенням прав власника земельної ділянки та достроково розірвати договір оренди землі від 28.09.2016 року укладений між ним та відповідачем, предметом якого є земельна ділянка площею 5,751 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0158, у зв`язку з систематичним невиконанням його умов та істотним порушенням прав власника земельної ділянки.

В обґрунтування позову позивач по первісному позову посилався на ту обставину, що вищевказані земельні ділянки належать йому на праві власності, 10.09.2016 року між ним та ПСП «Дружба», в особі директора ОСОБА_2 було укладено типовий договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,75 га, кадастровий номер :01:002:0361, яка розташована на території Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області та 28.09.2016 року між ним та ПСП «Дружба», в особі директора ОСОБА_2 було укладено типовий договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,751 га, кадастровий номер :01:002:0158, яка розташована на території Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області.

Згідно п.9 вказаних договорів, орендна плата вноситься орендарем у формі та у розмірі 1,6 тон зернових, олія 20 літрів, цукор, крупи - 10 кг, овочі - 40 кг, силос - 1 пт., солома - 1 цт., оранка городів - до…Згідно п.11 вказаних договорів, орендна плата вноситься до грудня місяця поточного року. Згідно п.13 вказаних договорів, розмір орендної плати переглядається один раз у 2 роки у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавствам; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

З грудня місяця 2018 року орендар перестав сплачувати орендну плату, визначену п.9 договору про оренду землі від 10.09.2016 року та від 28.09.2016 року, змінивши її, на власний розсуд, з натуральної на грошову. Даний факт порушував істотні умови договору, про що позивач неодноразово наголошував директору ПСП «Дружба» ОСОБА_2 . До того ж, відповідно до п.13 вказаних договорів орендна плата за користування його земельної ділянки, незважаючи на його неодноразові заяви, не переглядалася відповідачем більше ніж два роки, всупереч умовам договору та власних інтересів позивачів. При цьому письмової згоди на зміну орендної плати з натуральної на грошову позивач не давав, тому дії відповідача, позбавили його можливості, як сторони договірних відносин, досягти цілей вказаного договору. Вказані факти порушують саму основу договірних відносин, що тягне за собою порушення прав позивача. Договірні відносини, які склалися з відповідачем, не дозволяють йому, як стороні по договору, отримати очікуване при виконанні умов договору оренди. У зв`язку з вищенаведеним, позивач змушений звернутися до суду задля захисту та відновлення своїх прав.

Позивач по зустрічній позовній заяві звернувся до суду з позовом про стягнення збитків, відповідно до якої просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба грошові кошти в якості збитків за 2019 рік в розмірі 113 640, 24 гривень.

В обґрунтування позову представник позивача по зустрічній позовній заяві зазначив, що дійсно між ПСП «Дружба» та ОСОБА_1 було укладено два договори оренди земельні ділянки, що вказані вище.

В той же час, в 2019 році ОСОБА_1 в порушення умов відповідних договорів оренди землі від 10.09.2016 року та 28.09.2016 року самовільно захопив та почав обробляти вищевказані земельні ділянки. Відповідні обставини підтверджуються рішенням Іванівського районного суду Одеської області но справі №499/399/19 від 03.03.2021 року відповідно до якого «Як встановлено судом ОСОБА_1 без будь-яких правових підстав користується та використовує земельні ділянки за кадастровими номерами :01:002:0361 та :01:002:0158 з 2019 року, що підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки № 315- ДП/275/АП/05/01/15 від 19.04.2019 року; особистими письмовим поясненнями від 14.09.2019 року, які написані ОСОБА_1 , відповідно до яких він вказує, що використовує вищевказані земельні ділянки та засіяв на них ячмінь і його заявою про злочин в порядку ст. 214 КПК України від 14.09.2019 року де він вказує, що керівнику ПСП «Дружба» було відомо про те, що він почав обробляти свою земельну ділянку весною 2019 року, проте жодних перешкод зі сторони ПСП «Дружба» вчинено не було.»

Дані обставини стали підставою для винесення рішення про усунення перешкод в користування ПСП «Дружба» своїм майном, а саме зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди Приватному сільськогосподарському підприємству «Дружба» у використанні цієї ділянки, у тому числі у здійснені мульчування, оранки, боронування, культивації, розкидання добрив, посіву, коткування, внесення гербіцидів, міжрядного обробітку, збирання врожаю протягом строку дії договорів від 28.09.2016 року та 10.09.2016 року.

Відповідно до Узагальненої довідки по ПСП «Дружба» за 2019 рік у ПСП було засіяно «пшеницею озима» 1540 га, урожайність 42,0 ц на гектар, ціна реалізації 5134,80 гривень за 1 тонну, собівартість 2782 гривень за 1-ну тону. Згідно з інформаційної довідкою ПСП «Дружба» за 2019 рік відносно ОСОБА_1 встановлено, що за 1-н пай (площею 5,7513 га) втрачена вигода ПСП «Дружба» становить 56820,12 гривень (різниця між ціною реалізації та собівартості), втрачена вигода за 2-й пай також становить 56820,12 гривень,

таким чином, загальні збитки ПСП «Дружба» у зв`язку з неможливістю використання паїв ОСОБА_1 за 2019 рік становить 113640, 24 гривень.

У судове засіданні сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від представника позивача по первісному позову надійшла до суду заява про слухання справи у відсутність сторони позивача, на задоволенні первісного позову наполягали, проти задоволення зустрічною позовної заяви заперечували, просили відмовити у повному обсязі.

Від представника позивача по зустрічній позовній заяві надійшла до суду заява про слухання справи у відсутність сторони позивача, на задоволенні зустрічного позову наполягали, проти задоволення первісного позову заперечували, просили відмовити у повному обсязі. Також представником відповідача по первісному позову було надано відзив на позов.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до наступного висновку.

Так, у судовому засіданні встановлено та визнано сторонами по справі наступні обставини:

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5.751 га, яка розташована на території Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області за кадастровим номером :01:002:0158 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 655770, виданого 26.07.2007 року.

Право власності відповідача зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом № 12757587 від 13.11.2013 року.

Крім того, ОСОБА_1 є власником також земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5.75 га, яка розташована на території Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області за кадастровим номером :01:002:0361 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ОД № 003599, виданого 10.05.2002 року.

Право власності відповідача зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом № 59000141 від 13.05.2016 року.

10.09.2016 року між Приватним сільськогосподарським підприємством «Дружба» та ОСОБА_1 був укладений договір оренди землі площею 5,75 га за кадастровим номером :01:002:0361 відповідно до якого ОСОБА_1 передає свою земельну ділянку в оренду ПСП «Дружба» для вирощування та виробництва сільськогосподарської продукції.

Строк дії договору оренди 10 років, тобто до 10.09.2026 року (п. 8 Договору).

Згідно п.9 Договору орендна плата виноситься орендарем у формі та розмірі: 1,6 т. зернових, олія 20 л., цукор, крупи 10 кг., овочі 40 кг., силос 1 пт., солома 1 пт., оранка городів.

Згідно п.11 Договору, орендна плата вноситься до грудня місяця, відповідно до п.13 Договору розмір орендної плати переглядається один раз у 2 роки.

Сторонами також був підписаний акт приймання-передачі земельної ділянки.

Договір оренди зареєстровано у встановленому законом порядку.

28.09.2016 року між Приватним сільськогосподарським підприємством «Дружба» та ОСОБА_1 був укладений інший договір оренди землі площею 5,751 га за кадастровим номером :01:002:0158 відповідно до якого ОСОБА_1 передає свою земельну ділянку в оренду ПСП «Дружба» для вирощування та виробництва сільськогосподарської продукції.

Строк дії договору оренди 10 років, тобто до 28.09.2026 року (п. 8 Договору).

Згідно п.9 Договору орендна плата виноситься орендарем у формі та розмірі: 1,6 т. зернових, олія 20 л., цукор, крупи 10 кг., овочі 40 кг., силос 1 пт., солома 1 пт., оранка городів.

Згідно п.11 Договору, орендна плата вноситься до грудня місяця, відповідно до п.13 Договору розмір орендної плати переглядається один раз у 2 роки.

Сторонами також був підписаний акт приймання-передачі земельної ділянки.

Договір оренди зареєстровано у встановленому законом порядку.

Відповідно до рішення Іванівського районного суду Одеської області від 03.03.2021 року, яке набрало законної сили 02.04.2021 року, судом ухвалено усунути перешкоди в користуванні Приватному сільськогосподарському підприємству «Дружба» земельною ділянкою, кадастровим номер :01:002:0158, площею 5,751 га та земельною ділянкою, кадастровим номер :01:002:0361, площею 5,75 га, які знаходиться на території Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області шляхом зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди Приватному сільськогосподарському підприємству «Дружба» у використанні цієї ділянки, у тому числі у здійснені мульчування, оранки, боронування, культивації, розкидання добрив, посіву, коткування, внесення гербіцидів, міжрядного обробітку, збирання врожаю протягом строку дії договорів від 28.09.2016 року та 10.09.2016 року.

Даним рішенням також встановлено, що відповідно до копії акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки № 315-ДП/275/АП/05/01/15 від 19.04.2019 року державними інспекторами у сфері державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства України встановлено, що у діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення не виявлено. Крім того, під час проведення перевірки у ОСОБА_1 були відібрані письмові пояснення, які написані ним особисто, відповідно до яких він вказує, що використовує земельні ділянки за кадастровими номерами :01:002:0361 та :01:002:0158 та засіяв на них ячмінь. Дані письмові пояснення ним написані 15.04.2019 року. Крім того, відповідно до заяви ОСОБА_1 про злочин в порядку ст. 214 КПК України. Відповідно до такої заяви ОСОБА_1 14.06.2019 року звертався до Іванівського відділу поліції ГУНП в Одеській області з вимогами внести відомості до ЄРДР і зі змісту якої ОСОБА_1 повідомляє органи поліції, що керівнику ПСП «Дружба» було відомо про те, що він почав обробляти свою земельну ділянку весною 2019 року, проте жодних перешкод зі сторони ПСП «Дружба» вчинено не було.

Також судом було досліджено копію відомості за одержання ячменю за оренду земельного паю за 2018 рік, відповідно до якої ОСОБА_1 отримав у ПСП «Дружба» двічі по 800,00 кг. ячменю, та двічі по 400,00 кг.

Відповідно до копії відомості за одержання пшениці за оренду земельного паю за 2018 рік, ОСОБА_1 отримав у ПСП «Дружба» двічі по 800,00 кг. пшениці, та двічі по 400,00 кг.

Відповідно до копії відомості за одержання цукру за оренду земельного паю за 2018 рік, ОСОБА_1 отримав у ПСП «Дружба» двічі по 30,00 кг. цукру.

Відповідно до копії відомості за одержання круп за оренду земельного паю за 2018 рік, ОСОБА_1 отримав у ПСП «Дружба» двічі по 10,00 кг. круп.

Відповідно до копії відомості за одержання борошна за оренду земельного паю за 2018 рік, ОСОБА_1 отримав у ПСП «Дружба» двічі по 50,00 кг. борошна.

З дослідженої у судовому засіданні копії узагальненої інформаційної довідки по ПСП «Дружба» за 2019 рік, вбачається, що за 2019 рік у ПСП «Дружба» було засіяно «пшеницею

озима» 1540 га, урожайність 42,0 ц на гектар, ціна реалізації 5134,80 гривень за 1 тонну,

собівартість 2782,00 гривень за 1-ну тону, також було засіяно «ячмінь озимий» 1167 га, урожайність 32,6 ц на гектар, ціна реалізації 4519,57 гривень за 1 тонну,

собівартість 2962,00 гривень за 1-ну тону.

Відповідно до копії інформаційної довідки по ПСП «Дружба» за 2019 рік, наданої за розрахунками по «пшениця озима» по земельним ділянкам, що належать ОСОБА_1 втрачена вигода ПСП «Дружба» становить 56820,12 гривень (різниця між ціною реалізації та собівартості) за кожен пай.

Щодо первісного позову ОСОБА_1 до ПСП «Дружба» про дострокове розірвання договорів оренди землі, то суд зазначає наступне.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 204 ЦК України регламентує принцип презумпції правомірності правочину, за змістом якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (стаття 207 ЦК України).

Правомірний правочин є підставою виникнення та підтвердженням наявності цивільних прав та обов`язків (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно зі статтею 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідної орендареві для провадження підприємницької діяльності та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду юридичним особам. Орендодавцями земельних ділянок їх власники або уповноважені ними особи. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, найму регулюються актами земельного законодавства -ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За правилами, передбаченими статтями 1, 6, 13, 14, 16, 18, 20, 24, 27, 31, 32 Закону України «Про оренду землі», чинного на час виникнення спірних правовідносин, оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Орендарі набувають право на оренду земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельні ділянку.

Укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставах цивільно-правового договору.

Договір оренди набуває чинності після його державної реєстрації.

Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права на земельну ділянку відповідно до закону.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі: є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно із положеннями статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно із пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

На підтвердження отримання орендної плати позивачем по первісному позову, відповідач надав відомості про одержання ОСОБА_1 орендної плати за 2018 рік, позивач по первісному позову їх зміст не заперечував.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».

Проте, позивачем по первісному позову не доведено належним чином підстави позову, а саме, систематична несплата позивачу орендної плати та порушення умов договорів оренди з боку ПСП «Дружба».

Так, аналіз статей 21, 22, 24, 25, 32 Закону України «Про оренду землі» та пункту «д» частини 1 статті 141 ЗК України дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

Встановлено, що за домовленістю сторін спірних договорів оренди орендна плата сплачувалась за 2018 рік (до зайняття ділянки позивачем ОСОБА_1 ) у натуральному виразі й на протязі 2018 року позивач ОСОБА_1 отримував відповідну оренду плату, що підтверджується копіями відомостей, які у даному випадку є належними та допустимими доказами для підтвердження цього факту.

Таким чином, відповідачем з об`єктивністю та достовірністю доведено, що за період 2018 року (до зайняття ділянки позивачем ОСОБА_1 ) орендар виконував обов`язок по сплаті орендної плати, що також підтверджується тим, що позивач на протязі вказаного періоду приймав виконання цього зобов`язання та не оскаржував його.

Усуваючи розбіжності у застосуванні норм матеріального права, а саме, частини 2 статті 651 ЦК України, Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-75цс13 дійшов до наступного правового висновку: «оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона».

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Основною складовою права на суд є право доступу до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу І Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення про дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 розділу І Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами й поставленою метою (див. рішення від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини»).

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» від 12 березня 2009 року (остаточне 12 червня 2009 року) за заявою №20347/03 у §35 зазначено, що, «… якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, №93, сс. 2425, п. 57)».

Виходячи з висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства»). Проте таке доведення може впливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між особою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)

Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, застосовуючи Європейську конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини, з`ясовуючи вказані обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів, на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 не доведено належними чином те, що відповідачем не сплачувалась орендна плата й те, що були істотно порушені умови спірних договорів оренди щодо орендної плати, що призвело до суттєвої шкоди у вигляді реальних збитків та упущеної вигоди та неможливості потерпілій сторони досягнути нею того, що вона розраховувала при укладанні договору.

З урахуванням вищевказаного, позовна заява ОСОБА_1 до ПСП «Дружба» про дострокове розірвання договорів оренди землі задоволенню не підлягає.

Що стосується зустрічної позовної заяви ПСП «Дружба» до ОСОБА_1 про стягнення збитків, то суд виходив з такого.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами ст. 1166 ЦК України, відповідно до ч. 1 якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності їх вини.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Відшкодування збитків є однією із підстав цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки ч. 1 вказаної статті зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Необхідною умовою доведення наявності упущеної вигоди є встановлення, насамперед, самих збитків та причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника й збитками потерпілої сторони. При цьому потрібно довести, що протиправна дія або бездіяльність особи, яка порушила право, є причиною, а збитки, що виникли у потерпілої особи є слідством такої протиправної поведінки.

Збитки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються лише тоді, коли особа могла реально отримати вигоду, якби не протиправна поведінка відповідача.

Отже, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної виголи) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (ст. 58, 60 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 2013 року, збитки відшкодовуються власникам землі та землекористувачам. Неодержаний дохід - це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Позивач на підтвердження своїх вимог, посилається на узагальнену інформаційну довідки по ПСП «Дружба» за 2019 рік та інформаційну довідки по ПСП «Дружба» за 2019 рік, наданої за розрахунками по «пшениця озима» по земельним ділянкам, що належать ОСОБА_1 , відповідно до яких втрачена вигода ПСП «Дружба» становить 56820,12 гривень (різниця між ціною реалізації та собівартості) за кожен пай.

Разом з тим матеріали справи не місять відповідних актів, також не надано доказів звернення позивача по зустрічному позову до відповідних суб`єктів для виготовлення даних актів, отримання відмови та ін.

Частиною 1 ст.80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи те, що позивачем не надано доказів на підтвердження звернення до Березівської райдержадміністрації чи виконавчого комітету Коноплянської сільської ради із заявою про встановлення розміру неодержаних доходів (втрачену вигоду), а також, відсутність акту визначення розміру неодержаних доходів, у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельної ділянки, відсутність методики розрахунку завданих збитків та джерела походження відомостей, які визначають суму збитків, суд не може вважати надані докази достатніми. У зв`язку з чим, зустрічна позовна заява задоволенню не підлягає .

Застосовуючи норми процесуального права, суд зазначає.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

На виконання положень ст.141 ЦПК України судові витрати залишити за суб`єктами, що їх понесли.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені первісного позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до ПСП «Дружба» (місцезнаходження вул. 30 річчя Перемоги 70, с. Конопляне, Березівський район, Одеська область) про дострокове розірвання договорів оренди землі відмовити.

У задоволенні зустрічної позовною заявою ПСП «Дружба» до ОСОБА_1 про стягнення збитків відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Якщо апеляційну скаргу не було подано, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяІ. В. Погорєлов