Справа № 344/9002/22
Провадження № 2/344/2712/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що з 08.11.2006 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від спільного подружнього життя у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04.04.2011 року, шлюб між ними розірвано, а неповнолітню дочку залишено на проживання з відповідачкою. В 2015 році відповідачка поїхала проживати з дитиною до Іспанії, а дочка періодично проживала з ним в Україні. У зв`язку із навчанням у м.Івано-Франківську є необхідність вирішувати ряд навчальних та соціальниз питань, реєстрації місця проживання, а це є можливим тільки тоді коли дитина буде законно закріплена, що проживає з ним.Він має стабільну роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. У власності є житлова нерухомість, отже він в повній мірі може забезпечити дитину усім її необхідним. Тому він змушений звернутися з вказаним позовом до суду.

Позивач подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, попередньо подала заяву відповідно до якої позовні вимоги визнала повністю, зазначила, що доцільніше визначити місце проживання з батьком (а.с. 51).

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 20.03.2007 року сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04.04.2011 року пшлюб між сторонами розірвано. Неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на проживання з матір`ю (а.с. 6).

Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч.7 та ч.8 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Не підлягають доказуванню, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, позивачем доведено належними та допустимими доказами добросовісне виконання ним батьківських обов`язків, створення для дочки необхідних умов для проживання та розвитку, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток.

Відповідачкою у справі до суду подано заяву про визнання позову.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Виходячи з положень статей 157,181 СК України, той з батьків, хто проживає окремо, зобов`язаний так само брати учать у вихованні та утриманні дитини, як і той, хто проживає з дітьми, останній до того ж не має права перешкоджати у такому спілкуванні.

Отже, при визначенні місця проживання дитини з батьком, мати не позбавляється можливості спілкування з дитиною та участі у її вихованні та утриманні. Будь яких доказів, які б свідчили про те, що визначення місця проживання дитини разом з батьком може зашкодити інтересам дитини, в ході розгляду справи не здобуто.

Таким чином, аналізуючи зібрані та досліджені по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визначення місця проживання дитини є обґрунтованою, викладені в позові обставини підтверджуються наданими суду доказами, визнання відповідачкою позову не суперечить вимогам закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому позов слід задоволити, визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 89, 133, 200, 247, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 7, 141, 160, 161, СК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини - задоволити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 11.08.2022 року.

Суддя Пастернак І.А.