Справа № 143/848/20
29.04.2022 року м. Погребище
Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого - судді Сича С.М.,
з участю секретаря Огородник Н.А.,
розглянувши у підготовчому засіданні в м. Погребище Вінницького району Вінницької області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Бойко Юлія Олександрівна, до Селянського (фермерського) господарства "Конкурент" про визнання недійсним та скасування договорів оренди земельних ділянок (паїв),-
У липні 2020 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Бойко Юлія Олександрівна, звернулася в суд з позовом до Селянського (фермерського) господарства "Конкурент" про визнання недійсним та скасування договорів оренди земельних ділянок (паїв).
Позов мотивовано тим, що 03.12.2010 року між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки (пай) строком на 5 років.
Не зважаючи на закінчення строку дії договору оренди землі, відповідач в установленому законом порядку не повідомив орендодавця про бажання продовжити її використання.
Згідно отриманої усної інформації від працівників відповідача їй стало відомо, що існує Додаткова угода, укладена між нею та СФГ "Конкурент", про продовження строку дії основного договору оренди землі.
Позивачка заперечує факт підписання між нею та відповідачем будь-якої додаткової угоди до договору оренди землі.
Стверджує, що додаткова угода про продовження строку дії договору оренди землі сфабрикована самим відповідачем та не має юридичної сили.
Посилаючись на наведені обставини та положення ст.ст.1, 13, 14, 33 ЗУ «Про оренду землі», ст.ст.124, 125 ЗК України, ст.ст.626, 627, 638, 792 ЦК України, з урахуванням уточнених позовних вимог (Т.2, а.с.14-16) просить:
Ухвалою судді від 05.08.2020 року відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження (Т.1, а.с. 33).
Ухвалою суду від 11.01.2021 року залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (Т.1, а.с. 116-118).
Ухвалою суду від 11.03.2021 року прийнято до розгляду заяву представника позивача адвоката Бойко Ю.О. про зміну предмета позову та задоволено клопотання про витребування доказів (Т.1, а.с. 145-147).
Ухвалою суду від 20.10.2021 року прийнято до розгляду заяву представника позивача адвоката Бойко Ю.О. про зміну предмета позову (Т.1, а.с. 238-240).
В підготовче засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Бойко Ю.О. не з`явилися, натомість представник позивачки через канцелярію суду подала заяву від 29.04.2022 року, в якій зазначила, що вона та позивачка повністю підтримують змінені позовні вимоги, просять їх задовольнити у зв`язку із визнанням позову представником відповідача. Розгляд справи просить провести без її участі та участі позивачки. Також вказала, що ухвалення рішення не буде порушувати прав третьої особи, оскільки під час виконавчого провадження державний виконавець не наділений правом накладення арешту на право оренди земельної ділянки боржника орендаря (Т.2, а.с. 47).
Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в підготовче засідання не з`явився.
Проте, представник відповідача - адвокат Маліцький М.В., який діє на підставі ордера серії ЖТ № 062674 від 03.11.2020 року (Т.1, а.с.74), 30.07.2021 року через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує (Т.1, а.с. 207). Крім того, 29.04.2022 року на адресу суду від представника відповідача - адвоката Маліцького М.В. надійшла телефонограма про те, що відповідач визнає зміни до позовної заяви, просить позов зі зміненими позовними вимогами задовольнити в повному обсязі, наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі, розгляд справи просить здійснювати у його відсутність (Т.2, а.с. 46).
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ТОВ «Агрозахист Донбас», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в підготовче засідання не з`явився.
Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, що мають значення для правильності вирішення спору, визначившись із нормами матеріального права, предметом правового регулювання яких є спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що визнання позову представником відповідача необхідно прийняти, а позовні вимоги задовольнити, виходячи із наступного.
03.12.2010 року між ОСОБА_1 та СФГ «Конкурент» укладено договір оренди землі, за пунктом 1 якого позивачка надала, а відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Чапаєвської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, загальною площею 1,7101 га.
Згідно із п.8 цього договору строк його дії становить 5 років з урахуванням ротації культур. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Пунктом 20 договору визначено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у п`ятиденний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання передачі.
За змістом п.36 договору його дія припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.
За умовами п.3 цієї угоди пункт 8 договору викладено у новій редакції такого змісту договір укладено на 15 років з урахуванням ротації культур. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (Т.1, а.с. 232).
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Бертман Р.П. від 25.10.2019 року у ВП №60366146 в інтересах стягувача ТОВ «Агрозахист Донбас» накладено арешт на всі майнові та немайнові права, у тому числі на право оренди земельних ділянок, що належать боржнику СФГ «Конкурент» (Т.1, а.с. 90).
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в спірних договорах) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.
За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.
Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Позивачка звернулася із цим позовом до суду, посилаюсь на те, що додаткову угоду до договору оренди землі не підписувала, умови її не погоджувала, тож відповідач безпідставно використовує спірну земельну ділянку, покликаючись до умов згаданої додаткової угоди, підписаної невстановленою особою замість позивачки. При цьому вона наполягає на поверненні їй земельної ділянки, вважаючи, що ця ділянка знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав.
Представник відповідача визнав позов повністю, що по суті дає суду підстави для висновку про те, що СФГ «Конкурент» не заперечує тієї обставини, що окреслена додаткова угода до договору оренди землі була підписана не позивачкою, а іншою особою.
За правилами ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Як вбачається із матеріалів справи строк дії первісного договору оренди землі, укладеного між сторонами, закінчився 14.12.2016 року.
Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивачка як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їй майно шляхом зобов`язання відповідача повернути таку ділянку.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про зобов`язання СФГ «Конкурент» повернути ОСОБА_1 спірну земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Чапаєвської сільської ради Погребищенського району Вінницької області.
Такого висновку суд дійшов з урахуванням правової позиції, сформульованої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі №145/2047/16-ц.
Визначаючись із обґрунтованістю позовних вимог про скасування записів про державну реєстрацію іншого речового права (права оренди землі) за відповідачем та припинення державної реєстрації іншого речового права (права оренди землі), суд бере до уваги, що згідно із частиною п`ятою статті 6 ЗУ «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до частини другої статті 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до частини четвертої статті 9 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора, пов`язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
У частині другій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року) унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.
Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.
Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Водночас, у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.
Отже, за змістом вказаної норми наразі виконанню підлягають судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Слід зазначити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Ураховуючи, що внаслідок спливу строку дії первісного договору оренди землі певне речове право (право оренди) на спірну земельну ділянку у відповідача припинилося, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині скасування запису про державну реєстрацію речового права (права оренди) за СФГ «Конкурент» потрібно розуміти як скасування рішення про проведену державну реєстрацію такого речового права.
Суд звертає увагу на ту обставину, що рішення державного реєстратора Погребищенської міської ради Запальської І.Є. від 28.07.2016 року, згідно із яким зареєстровано право оренди земельної ділянки за СФГ "Конкурент", було прийняте до закінчення строку дії договору оренди землі від 03.12.2010 року.
Однак, зі змісту відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, випливає, що на підставі цього рішення державного реєстратора було внесено запис про право оренди відповідача на цю земельну ділянку в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно на підставі, зокрема, додаткової угоди від 05.01.2016 року, строком на 15 років, тобто до 14.12.2026 року.
Відтак, наявність на час розгляду цієї справи в суді в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформації про таке рішення державного реєстратора, вочевидь порушує права та охоронювані законом інтереси позивачки.
З огляду на викладене, з метою повного та ефективного захисту порушених прав позивачки рішення державного реєстратора Погребищенської міської ради Запальської І.Є. від 28.07.2016 року, згідно із яким зареєстровано право оренди земельної ділянки за СФГ "Конкурент" строком на 15 років, підлягає скасуванню з одночасним припиненням права оренди спірною земельною ділянкою відповідача.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 16.02.2022 року у справі №143/1432/18.
За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Частиною 2 ст.206 ЦПК України унормовано, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
В силу приписів ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Вирішуючи спір по суті під час підготовчого провадження у зв`язку із визнанням позову представником відповідача, суд виходить із того, що останній не обмежений у повноваженнях на вчинення такої процесуальної дії і таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, зокрема ТОВ «Агрозахист Донбас».
Такі висновки суду зумовлені тим, що системний аналіз статті 19 Конституції України, статей 10, 18, 56 Закону України «По виконавче провадження» , статті 3 Закону "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" вказує на те, що виконавець не наділений правом накладення арешту на право оренди земельної ділянки боржника-орендаря, яке як майнове право є відмінним від майна (коштів) об`єктом цивільних прав та має обмежену оборотоздатність для боржника-орендаря. Отже, звернення стягнення на право оренди земельної ділянки боржника під час примусового виконання судових рішень не передбачено чинним законодавством.
Такі висновки суду узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №904/968/18.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із банківської квитанції від 16.07.2020 року вбачається, що за пред`явлені позовні вимоги позивачка сплатила судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп., який необхідно стягнути із відповідача на її користь.
Керуючись ст. ст. 2-7, 10, 133, 141, 200, 206, 258, 259, 263, 268, 279, 280-282, 351, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Прийняти визнання позову представником відповідача адвокатом Маліцьким Миколою Володимировичем.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути із Селянського (фермерського) господарства "Конкурент" на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Повне судове рішення складено 06.05.2022 року.
Суддя