Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/18/22

Номер провадження: 2/511/179/22

08 серпня 2022 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В.,

секретаря судового засідання - Ніколас С.О.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Роздільнянська міська рада Роздільнянського району Одеської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 , в якому просила визнати його таким, що втратив право на користування житловим будинком по АДРЕСА_1 , належного їй на праві власності, а також стягнути з відповідача на її користь судовий збір в розмірі 908 грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_3 це її син. Понад 1 рік, а саме біля 3 років син в її будинку не проживає, його особистих речей в будинку не має. Витрат по утриманню будинку відповідач не несе, будинок для проживання не використовує, взагалі будинком не цікавиться. Вирішити це питання в добровільному порядку не можливо, так як місце його знаходження не відомо. Через реєстрацію відповідача в її будинку, у неї є труднощі в здійснені її права користування та розпорядження майном.

Тому посилаючись на дані обставини, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, та визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення. Суду пояснила, що відповідач її рідний син, не проживає в її будинку з червня 2019 року. Він зловживав алкогольними напоями. Оскільки вона контролювала сина, то останній на цьому грунті вчиняв постійні сварки, піднімав на неї руку, погрожував її життю. Потім пішов з дому та став проживати в невідомих їй місцях, інколи появлявся вдома в невтерезому стані та продовжував їй погрожувати. Однак в будинку весь цей час не проживає, витрат на будинок не несе, його речей в будинку не має. Де він зараз знаходиться позивачці невідомо, стосунки він з нею не підтримує.

Вважає, що її син втратив право на проживання в належному їй будинку з червня 2019 року.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву, в якій просив справу розглядати у їх відсутність. (а.с.29)

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. На підставі ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилалась разом з копіями відповідних документів разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. На адресу суду надійшли поштові повідомлення з відміткою про невручення відповідачам повідомлення, в зв`язку з тим, що відповідач за адресою реєстрації не проживає, відтак у законний спосіб су здійснив виклик відповідача до суду.

Враховуючи вказані факти, згоду позивача, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановити заочне рішення по справі , що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Суд, на підставі наданих доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВМА №985023 від 23.10.1989 року та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок № 272737979 від 01.09.2021 року (а.с.8,9)

Згідно довідки виконавчого комітету Виноградарського старостинського округу Роздільнянської міської ради Одеської області від 06.09.2021 року в житловому будинку АДРЕСА_1 , зареєстровані позивачка ОСОБА_1 та її син відповідач ОСОБА_3 , який тривалий час не проживає в вказаному будинку (а.с.16)

Факт не проживання ОСОБА_3 за адресою реєстрації - в житловому будинку АДРЕСА_1 , підтверджується довідкою про не проживання за місцем реєстрації від 06.09.2021 року, виданою Старистинською сільською радою . (а.с.12)

Даний факт також підтвердили в судовому засіданні та своїх письмових поясненнях свідки рідний брат відповідача ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_5 , зазначивши, що дійсно відповідач ОСОБА_3 за адресою по АДРЕСА_1 в будинку своєї матері не проживає більше трьох років з 2019 року. Свідки також підтвердили , що відповідач зловживав алкогольними напоями, вчиняв сварки з матір"ю, не давав їй спокою, а потім змінив місце проживання, інколи п"яний приходить до матері та вчиняє сварки.

Позивач просить визнати відповідача втратившим право на користування житлом, так як він будинок для проживання не використовує, витрат по його утриманню не несе, а його реєстрація в будинку створює позивачу труднощі в розпорядженні та утриманні будинком.

Дані правовідносини регулюються наступними нормами права.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців.

Статтею 72 ЖК УРСР, передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені

строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад статті 71,72,116, 156 ЖК УРСР, ст.405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Статтею 156 ЖК України, передбачено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

Суд, дослідивши по справі надані докази, встановивши зміст спірних правовідносин і відповідність заявлених вимог нормам права, прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 виходячи з наступного.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Позивач по справі ОСОБА_1 дійсно є одноособовим власником будинку по АДРЕСА_1 відповідно до наданих нею правовстановлюючих документів, зареєстрована у вказаному будинку і використовує даний будинок для проживання, несе при цьому витрати на його утримання.

Оскільки позивач є власником вказаного житлового будинку, то відповідно має право вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні своєю власністю.

Умови втрати права на користування житлом членами сім`ї власника житла викладені в ч.2 ст.405 ЦК України, і відповідно підставою для втрати прав на житло є відсутність членів сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Суд повно та всебічно дослідивши надані по справі докази, прийшов до висновку, що дійсно вказана особа - відповідач по справі по місцю знаходження житла в с. Вакулівка Роздільнянського району Одеської області відсутній без поважних причини понад один рік, витрат по утриманню будинку не несе.

Про це свідчать і надані суду письмові докази позивача. Також суд визнає покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 достовірними і приймає їх в якості доказів, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками.

Відповідачем по справі в ході її розгляду суду не надано жодних доказів, які б спростували вимоги позивача. Спроб вселитися примусово до будинку через суд відповідач не робив, доказів того, що існують перешкоди або поважні причини для його не проживання в будинку не доведено.

Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 втратив право на проживання в будинку АДРЕСА_1 , так як не використовує будинок для проживання більше одного року без поважних причин, витрат по його утриманню не несе, а тому суд вважає, що право на користування будинком відповідач ОСОБА_3 втратив з червня 2019 року , так як саме такий період непроживання відповідача підтвердили свідки.

Дане рішення суду є підставою для зняття відповідача з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , так як він втратив право на користування житлом в зв`язку з не проживанням тривалий час за місцем реєстрації.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі ст.383, ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України, ст. 150, 156 Житлового кодексу України, керуючись ст. 81, 259, 263-265, 268, 281-284, 288, 289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим будинком по АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , в зв`язку з його відсутністю та не проживанням у вказаному будинку з червня 2019 року.

Вказане рішення є підставою для звернення до Роздільнянської міської ради Роздільнянського району Одеської області для вирішення питання щодо зняття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з реєстрації за вказаною адресою.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області 23.01.2002 року, ІПН - НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області 24.12.2001 року, ІПН - НОМЕР_4 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір в сумі 908 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Суддя Ж. В. Теренчук