Справа № 183/1050/22
№ 2/183/2434/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 квітня 2022 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Городецького Д.І.,
з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Новомосковський Комсервіс» Новомосковської міської ради, про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
21 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Новомосковський Комсервіс» Новомосковської міської ради, про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Ухвалою суду від 22 лютого 2022 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 26 квітня 2022 року закрите підготовче провадження у справі, призначений розгляд справи по суті.
На обґрунтування вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що у період з 09 червня 2021 року по 10 лютого 2022 року вона працювала на посаді двірника Комунального підприємства «Новомосковський Комсервіс» Новомосковської міської ради.
10 лютого 2022 року вона була звільнена з посади за п. 1 ст. 40 КЗпПУ (за скороченням).
В порушення вимог ст. 116 КЗпПУ, при звільненні, їй не була виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 9183,80 грн.
Крім того, на підставі ст. 117 КЗпПУ, відповідач повинен виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
Враховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 посилаючись на вимоги ст.ст. 116, 117 КЗпПУ, просила суд стягнути з Комунального підприємства «Новомосковський Комсервіс» Новомосковської міської ради на її користь:
-заборгованість по заробітні платі при звільненні в розмірі 9183,80 грн.
-середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, в своїй заяві просила розглядати справу за її відсутності.
Представник відповідача Комунального підприємства «Новомосковський Комсервіс» Новомосковської міської ради» у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про місце, дату і час проведення засідання.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи наведене, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи.
Дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до наступного.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що у період з 09 червня 2021 року по 10 лютого 2022 року позивач ОСОБА_1 працювала на посаді двірника Комунального підприємства «Новомосковський Комсервіс» Новомосковської міської ради.
10 лютого 2022 року ОСОБА_1 була звільнена з посади за п. 1 ст. 40 КЗпПУ (за скороченням).
При вирішенні питання про стягнення заробітної плати при звільненні, суд застосовує наступні норми законодавства України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
У відповідності до ст. 93 КЗпПУ, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно вимог ст. 115 КЗпПУ, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.
Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.
Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, а саме, основна заробітна плата, це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
На підставі ст. 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.
Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.
Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Стаття 21 Закону України «Про оплату праці» визначає, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.
У відповідності до ст. 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Судом встановлено, що підтверджується позивачем, що заробітна плата при звільненні була виплачена позивачу у повному обсязі, у розмірі 15 518,80 грн. у такі строки:
-11.02.2022 року 6 335,00 грн.;
-23.02.2022 року 1 500,00 грн.;
-01.03.2022 року 7 683,80 грн.
Враховуючи те, що позивачу була виплачена заборгованість по заробітній платі при звільненні у повному обсязі, в задоволенні вимог про стягнення заборгованості по заробітні платі при звільненні належить відмовити.
При вирішенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд застосовує наступні норми законодавства України.
Як зазначалося вище, у відповідності до вимог ст. 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 була звільнена з роботи 10 лютого 2022 року, а остаточний розрахунок при звільненні був проведений відповідачем лише 01 березня 2022 року.
Враховуючи наведене, вбачається порушення відповідачем норм ст. 116 КЗпПУ.
Статтею 117 КЗпПУ визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 лютого 2022 року по 01 березня 2022 року.
При розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд керується наступним.
У відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постаново. Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, у тому числі з) вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду.
Частиною 2 Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.
У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Пунктом 8 Порядку визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.
Згідно довідки Комунального підприємства «Новомосковський Комсервіс» Новомосковської міської ради, заробітна плата ОСОБА_1 за грудень 2021 р. становив 6 500,00 грн., за січень 2022 року 6 500,00 грн.
Кількість робочих днів у грудні 2021 року становить 22 робочі дні, кількість робочих днів у січні 2022 року становить 19 робочих днів.
Середньоденна заробітна плата позивача становить 317,07 грн. (6 500 грн. + 6 500 грн.) : (22+19)
Загальний період затримки розрахунку при звільненні за період з 10 лютого 2022 року по 01 березня 2022 року становить 12 робочих днів.
У зв`язку з наведеним, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить 3 804,84 грн. (12 роб.дні х 317,07 грн.)
У зв`язку з наведеним, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на корить позивача належить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 лютого 2022 року по 01 березня 2022 року в розмірі 3 804,84 грн..
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Новомосковський Комсервіс» Новомосковської міської ради, про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.
Стягнути з Комунального підприємства «Новомосковський Комсервіс» Новомосковської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 лютого 2022 року по 01 березня 2022 року в розмірі 3 804,84 грн. (три тисячі вісімсот чотири грн. 84 коп.).
В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з Комунального підприємства «Новомосковський Комсервіс» Новомосковської міської ради на користь держави судові витрати в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.) .
Учасники справи:
- позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне судове рішення складене 26 квітня 2022 року.

Суддя Д.І. Городецький