ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6160/22
провадження № 6/753/303/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2022 р. м. Київ

Дарницький районний суд міста Києва у складі головуючої судді Кулика С.В., за участю секретаря судового засідання Тітової А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві подання головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Данилюк Ольги Борисівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України

ВСТАНОВИВ:

До Дарницького районного суду м. Києва звернувся головний державний виконавець Дарницького районного ВДВС у м. Києві Данилюк О.Б., з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

В обґрунтування подання зазначено, що в провадженні головного державного виконавця Дарницького ВДВС у м. Києві Данилюк О.Б., перебуває виконавче провадження № 56677092 по виконанню наказу № 5011-51/16084-2012 виданого Господарським судом м. Києва про стягнення з ТОВ «Транс Віжн» на користь КП «Київавтошляхміст» заборгованості у розмірі 37908,00 грн., та наказу № 910/28654/14 виданого Господарським судом м. Києва про стягнення з ТОВ «Транс Віжн» на користь «Київатошляхміст» заборгованості у розмірі 74697,88 грн. На теперішній час рішення суду боржником не виконується, останній ухиляється від виконання рішення, у зв`язку з чим державний виконавець просить суд обмежити керівника ТОВ «Транс Віжн», ОСОБА_1 , у праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон України до повного виконання зобов`язань «Транс Віжн» покладених на нього рішенням Господарського суду м. Києва.

В судове засідання державний виконавець не з`явився, надав заву про розгляд справи подання без його участі.

Дослідивши матеріали подання суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що на виконані у головного державного виконавця Дарницького ВДВС у м. Києві Данилюк О.Б. перебуває виконавче провадження № 56677092 по виконанню наказу № 5011-51/16084-2012 виданого Господарським судом м. Києва про стягнення з ТОВ «Транс Віжн» на користь КП «Київавтошляхміст» заборгованості у розмірі 37908,00 грн., та наказу № 910/28654/14 виданого Господарським судом м. Києва про стягнення з ТОВ «Транс Віжн» на користь «Київатошляхміст» заборгованості у розмірі 74697,88 грн

Відповідно до акту державного виконавця від 05.06.2018 року у виконавчому провадженні № 56677092, при виході за адресою: м. Київ , вул. Бориспільска,9 розшукати боржника не виявилось можливим, оскільки за даною адресою багато споруд і в якому перебуває боржник невідомо.

08.06.2018 року керівнику ТОВ «Транс Віжн» було направлено виклик державного виконавця.

09.07.2020 року керівнику ТОВ «Транс Віжн» поштою була направлена вимога державного виконавця, яка була повернута, у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Згідно з актом державного виконавця від 19.01.2022 року за виходом за адресою: АДРЕСА_1 , боржника за даною адресою не розшукано, майна що належить боржнику не виявлено.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у пункті 5 частини першої ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у пункті 18 частини третьої ст. 11 Закону № 606-ХІV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде встановлено протилежне. Наявність умислу та обставин, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Згідно з пунктом 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю вчасною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах, національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав чи свобод інших осіб.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини переборної сили, події тощо).

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Суд дослідивши матеріали справи, враховує що відомостей про отримання боржником письмових вимог державного виконавця, як і власне постанови про відкриття виконавчого провадження, матеріали справи не містять, оскільки всі направлення повернулись відправнику за закінченням терміну зберігання.

Крім того із матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем до подання не долучено належних, допустимих та достатніх доказів того, що боржник вчиняє умисні свідомі дії, спрямовані на невиконання відповідного зобов`язання, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання судового рішення; не вказано, які перешкоди вчинені з боку боржника для проведення виконавчих дій державному виконавцеві. Не надано належних доказів свідомого чи умисного ухилення боржником від виконання зобов`язання, при наявності змоги виконати таке зобов`язання.

За вказаних обставин суд позбавлений можливості дійти висновку, що боржник взагалі може вважатися повідомленим, зокрема, про початок примусового виконання рішення, що передбачено ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 12 грудня 2018 року у справі 752/11896/17.

Таким чином, державним виконавцем не надано відомостей щодо отримання боржником постанов виконавчого провадження та викликів останнього, а особа, яка не є повідомленою про покладені на неї обов`язки, не може вважатися такою, що ухиляється від їх виконання.

Крім того, слід зауважити, що звернення державного (приватного) виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника, коли державним (приватним ) виконавцем вже виконані всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування.

Відповідно до частини третьої ст. 12, частини першої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З урахування викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання державного виконавця у зв`язку із його необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись Законом Уркаїни «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Данилюк Ольги Борисівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: С.В.Кулик