Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.05.2022 Справа №607/20226/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря Кочмар С. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , у якому просить змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2013 року у цивільній справі №607/1074/13-ц, та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 5000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що син приживає з нею та перебуває на її утриманні. ОСОБА_1 тимчасово безробітна та доходів не отримує. Жодних відомостей щодо місця проживання та роботи відповідача у позивача немає, однак вона знає, що він знаходиться за межами кордону України, а саме в Німеччині вже більше 8 років, де має постійну роботу та стабільний дохід.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 січня 2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, однак подала заяву про проведення судового засідання без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв.

Відтак суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Згідно акту № 206 частина І серія А рік 2010 витягу із журналу реєстрації актів про народження, у м. Маддалоні Республіки Італія ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.07.2013 ухваленому у цивільній справі №607/10874/13-ц, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та з поміж іншого стягнуто з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно починаючи з 17 червня 2013 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідки № 828 від 03.11.2021 Острівського старостинського округу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно проживає та перебуває на реєстраційному обліку у АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та здійснює за ним догляд. Дитина постійно знаходиться при матері.

Як вбачається з довідки № 829 від 03.11.2021 Острівського старостинського округу, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.07.2013 розмір аліментів 500 грн. щомісячно позивач вважає недостатнім, а тому звернулася до суду з позовом про їх збільшення.

Відповідно до ч.ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.

У відповідності до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР 27.02.1991, державиучасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Державиучасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У силу ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2022 становить 2618 грн.

Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Таким чином, враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Суд враховує, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився прожитковий мінімум для дітей, а відтак попередньо визначений судом розмір аліментів вочевидь не відповідає вимогам законодавства.

Разом з тим, позивачка не надала суду належних та допустимих доказів того, що матеріальне становище відповідача значно покращилось порівняно із часом коли були присуджені аліменти, зокрема твердження позивача про те, що відповідач перебуває в Німеччині більше 8-ми років та має постійну роботу і стабільний дохід, а відтак стороною позивача не доведено наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 5000 грн.

Проте, суд зважає на те, що спільний син сторін проживає разом з матір`ю та повністю перебуває на її утриманні, а сума стягуваних в користь позивача аліментів на даний час не забезпечує належного матеріального утримання дитини, оскільки, в силу свого віку, син сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потребує більших витрат на його утримання, розвиток та освіту.

Відтак, суд вважає справедливим збільшити розмір аліментів, що стягуються задля забезпечення належного утримання та розвитку дитини, а тому позов підлягає до часткового задоволення шляхом зміни розміру стягнення аліментів, визначених рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2013 року у цивільній справі № 607/10874/13-ц та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Керуючись статтями 4, 10, 12, 76, 81, 141, 263265, 279, 280283 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 180182, 184, 192 Сімейного кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів задовольнити частково.

Змінити розмір стягнення аліментів, визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2013 року у цивільній справі № 607/10874/13-ц.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Копію рішення суду направити сторонам у справі.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич