Справа № 515/1757/18
Провадження № 2/515/115/22
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Тимошенка С.В.

за участю: секретарів судового засідання Чумаченко Д.М., Коренчук О.Е., Комерзан Л.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Войткової-Головенко Ю.В.

представника відповідача адвоката Дукіна С.В.

представників третьої особи 1 (за довіреністю) Данильченко О.П., Шалар Л.Д.

представника третьої особи 2 Бровко П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Татарбунари Одеської області в по- рядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору виконавчий комітет Татарбунарської міської ради Одеської області, вико- навчий комітет Могилів-Подільської міської ради Вінницької області,

про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спіл-

спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї,

В С Т А Н О В И В:

06 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив усу- нути першкоди щодо його участі у вихованні дитини та вільному спілкуванні з нею, посилаючись на наступні обставини.

З 28 вересня 2010 року він перебував з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_3 . Подружні відносини у них не склалися і з чер- вня 2016 року припинили сумісне проживання, а дитина залишилася проживати біля матері. Рі- шенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20.10.2017 р. шлюб між ними був розірваний. Відразу після переїзду до своїх батьків, а в саме в с.Баштанівка Татарбунарського ра- йону Одеської області відповідач почала чинити йому перешкоди у спілкування з дитиною та у її вихованні, які виявилися у тому, що на його прохання спілкуватися з дочкою в телефонному режи- мі відповідач постійно вигадувала різні причини, з яких спілкування з дитиною не є можливим. У вересні 2016 року під час щорічної відпустки він вирішив поїхати до місця проживання відпові- дача з метою зустрітися з дочкою, дізнатися в яких умовах проживає та виховуються дитина, але відповідач дала лише декілька годин побачитися з дитиною. В ході спілкування дитина неоднора- зово казала, що хоче повернутися додому, сумує за ним, але мама не бажає цього робити. 12.11. 2016 р. він звернувся із заявою до органу опіки та піклування Татарбунарської райдержадмініст- рації щодо вирішення питання спілкування та побачення з дитиною та усунення перешкод в спіл- куванні з нею. Рішенням № 1 від 22.12.2016 р. вказаного органу йому встановлено дні та години спілкування з дочкою ОСОБА_4 : щоденно в телефоному режимі (за домовленістю батьків); один раз на рік на 5 календарних днів під час канікул, святкових днів або відпустки за місцем його про- живання з обов`язковим вчасним поверненням дитини матері ОСОБА_2 . Однак, після цього відповідач продовжувати чинити перешкоди в спілкуванні та побачення з дитиною. Всі намагання з моменту розлучення нормальним та мирним шляхом врегулювати даний спір призводить лише до конфліктів, так як відповідач перешкоджає йому, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини, через які він не може бачитися та спілкуватися з дочкою. Так, 13 квітня 2018 року під час відпустки він знову приїхав до м.Татарбунари Одеської області з метою зустрітися та поба- читися з дитиною, але відповідач повідомила, що це неможливо, вигадувала різні причини, у зв`я- зку з чим були порушені його права як батька дитини. На теперішній час йому відомо, що відпові- дач разом з дочкою переїхали проживати за іншою адресою, можливо відповідач тимчасово ви- наймає житло, але не відомо, в яких умовах проживає його дочка. Всі неодноразові спроби щодо побачень з дитиною були марними, відповідач у своєму не законному перешкоджанні щодо спіль- них побачень з дочко була непохитна. У зв`язку із вказаними обставинами він вимушений був зве- рнутися до Татарбунарського відділу поліції із зверненням відносно того, що відповідач не ви- конує рішення органу опіки та піклування та чинить йому перешкоди у спілкуванні з дочкою. Після цього отримав талон-повідомлення, але на наступний день вимушений був повернутися до м.Могилів-Подільський Вінницькою області до місця свого проживання.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, напо- лягаючи на їх задоволенні.

Представник відповідача у судовому засідання позовні вимоги не визнав, підтримав наданий ним суду відзив на позов, додавши, що неповнолітня дитина ОСОБА_4 вже досягла такого віку, що вибирає з ким із батьків їй проживати та провидити час. Крім того, дівчина неодноразово була свідком, як батько вчиняв неправомірні дії стосовно матері ОСОБА_2 , також відсутні докази, що батько приїздив до дитини та робив спроби побачитися та поспілкуватися з нею. При складенні висновку органом опіки та піклування Татарбунарської райдержадміністрації дівчинка вислови- ла своє небажання спілкуватися з батьком, номера телефонів батька вона блокує, оскільки як не хоче з ним розмовляти, ніякого тиску на дитину не було, спілкувалася вона спокійно.

Представник третьої особи виконавчого комітету Татарбунарської міської ради заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що бесіда з дівчинкою ОСОБА_4 проводилася без ніякого тиску, вона дійсно пояснила, що з батьком у неї не має бажання спілкуватися, з психоло- гом не спілкувалася, оскільки такої потреби не була. Позивач із заявою щодо вирішення питання щодо спілкування та побачення з дитиною до служби у справах дітей Татарбунарської міської ра- ди не звертався. Крім того, як слідує із висновку органу опіки та піклування Могилів-Подільської міської ради Вінницької області, що квартира у позивача дуже маленька для проживання в ній з ди тиною.

Представник третьої особи виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяви про розгляду справи у його відсутність, свою позицію стосовно позовних вимог не висловив (а.с.143, 152, т.1).

Заслухавши пояснення і доводи представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали сп- рави, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Ко- дексом випадках

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7, т.1), сторони у справі мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 26.10.2016 р. (копія на а.с.10- 11, т.1), стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповноліт- ньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробіт- ку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно.

На підставі рішення № 1 від 22.12.2016 р. комісії з питань захисту прав дитини Татарбунарської районної державної адміністрації (копія на а.с.13, т.1) ОСОБА_1 встановлено дні та години спілкування з дочкою ОСОБА_3 , 2011 р. народження: щоденного в телефонному режимі (за домовленістю батьків); один раз на рік на 5 календарних днів під час канікул, святкових днів або відпустки заявника (за домовленістю батьків) за місцем проживання ОСОБА_1 з обов`яз- ковим вчасним поверненням дитини матері ОСОБА_2 .

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20.10.2017 р. (копія на а.с.14, т.1) розірвано шлюб, зареєстрований 28.09.2010 р., актовий запис № 72, між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Із акту обстеження умов проживання (а.с.56, т.1) вбачається, що ОСОБА_2 разом зі своєю до чкою проживає по АДРЕСА_1 , умови проживання відповідають санітарним нормам, дитина має власну кімнату, яка забезпечена необхідним мебля- ми (шафа, письмовий стіл, ліжко).

Як слідує з акту обстеження умов проживання від 12.04.2019 р. (а.с.79, т.1), ОСОБА_1 про- живає по АДРЕСА_2 , загальна пло- ща квартири становить 19,5 кв.м, яка складається з коридору, кухні та ванної кімнати. Санітарний стан помешкання задовільний, наявні необхідні для проживання меблі та побутова техніка, створе- ні усі необхідні умови для проживання, виховання та розвиту дитини.

Згідно висновку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Могилів-Подільської мі- ської ради від 27.06.2019 р. (а.с.154-155, т.1), цей орган не заперечує проти усунення перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 з його малолітньою дочкою ОСОБА_3 та участі у її вихованні шля хом спілкування з дочкою засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дочкою; спільного відпо- чинку під час канікул дитини; у святкові, вихідні дні за місцем проживання батька у вільний від роботи час, але враховуючи думку та інтереси дитини.

З висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Татарбу нарської міської ради від 26.07.2021 р. (а.с.212-213, т.1), орган опіки та піклування, керуючись ін- тереспми дитини, вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 в участі у вихованні та спілкува- ння з малолітньою дочкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як визначено ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охоро- няються державою.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., як принци- пове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно ст.ст.141, 157 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не- залежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, про- живання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо ди- тини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окре- мо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихо- ванні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджа- тиме нормальному вихованню дитини.

У відповідності до положень ч.ч.1, 2 ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає ди тина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її ви- хованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає спо- соби участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливі- сть спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхньо- го спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з ба тьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, осо- биста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що діючим законодавством визначено порядок вирішення питання щодо участі батьків у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Рішення органу опіки та піклування з вищезгаданого питання є обов`язковим для батьків, і лише у випадку вчине- ння перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спіл- куванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до ст.4 Конвенції "Про контакт з дітьми", яка ратифікована Україною 20.09.2006 р., дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним і такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих ін тересах дитини; якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Таким чином, у випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків, з ким проживає ди тина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихо- ванні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвіду- вання дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Як визначено ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета до- казування.

За змістом ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодек- сом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Проте, стороною позивача не надано суду об`єктивних доказів на підтвердження існування бу- дь-яких перешкод позивачу з боку відповідача у вихованні та спілкування з дитиною.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатні- сть і взаємний зв`язок в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки стороною позивача не надано, а су- дом не здобуто доказів на підтвердження позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмо- вити.

Суд вважає, що сторонам необхідно дійти спільної згоди щодо порядку спілкування між собою та дитиною, та враховуючи вік та інтереси дитини, за спільною згодою відпрацювати умови поба- чень з дитиною, і це відповідатиме інтересами дитини та інтересам батьків, тобто буде справедли- вим по відношенню, як до малолітньої дитини, так і до її батьків. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага повинна бути націлена насамперед до найважливіших інтересів дитини, які за сво- єю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру за- доволених позовних вимог. Оскільки в позові слід відмовити, тому судовий збір стягненню з від- повідача на користь позивача не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 141, 155, 157 СК України, ст.ст.3, 18 Конвенції про права дитини, ст.ст.76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору виконавчий комітет Та- тарбунарської міської ради Одеської області, виконавчий комітет Могилів-Подільської міської ра- ди Вінницької області, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня йо го проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учас- никами справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили пі- сля повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частину рішення було оголошено 28.04.2022 р., а повний текст рішен- ня виготовлено 06.05.2022 р.

Суддя Тимошенко С.В.