ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4763/22 Справа № 215/6610/21 Суддя у 1-й інстанції - Лиходєдов А. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 215/6610/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Остапенко В.О.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в м. Кривому Розі, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2022 року, яке ухвалено суддею Лиходєдовим А.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 04 травня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «ПівнГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що в період з 21.08.1985 року по 24.05.2011 року він працював у відповідача помічником машиніста, а потім машиністом локомотиву (тепловозу) на вивезенні руди, породи з кар`єру, а також концентрату та обкотишів. 15.03.2011 року у позивача виявлено два професійних захворювання: вібраційна хвороба та нейросенсорна приглухуватість. В акті від 07.04.2011 року розслідування причин виникнення професійних захворювань зазначено, що професійні захворювання виникли внаслідок вібрації та шуму, що перевищували ГДК.

Висновком МСЕК від 11.05.2011 року позивачу первинно встановлено 3 групу інвалідності та 45% втрати професійної працездатності: 40% - по вібраційній хворобі; 5% - по туговухості. Після декількох переоглядів, висновком МСЕК від 27.04.2020 року позивачу було встановлено 45% втрати професійної працездатності безстроково та підтверджено 3 групу інвалідності.

На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 200 000 грн. без утримання всіх податків та обов`язкових платежів.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 160 000 грн. без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів і платежів.

Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 2 270 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

На думку апелянта судом не повністю було враховано, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки у нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями, психологічного дискомфорту, порушення душевної рівноваги.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача помічником машиніста та машиністом локомотиву (тепловозу) на вивезенні руди, породи з кар`єру з 21.08.1985 року по 15.12.1989 року, з 25.08.1987 року по 15.12.1989 року - машиністом локомотива (тепловоза) на вивезенні руди, породи кар`єру, з 15.12.1989 року по 01.08.2003 року - машиністом локомотива (тепловоза) на вивезенні концентрату та обкотишів, з 01.08.2003 року по 24.05.2011 року - машиністом локомотива (тепловоза) (а.с.10-12).

Працюючи у відповідача протягом тривалого часу, в умовах впливу шкідливих факторів, а саме: вібрації 16 років 6 місяців; шуму 9 років 3 місяці, позивач отримав професійні захворювання.

Із п. 14 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 07.04.2011 року слідує, що позивачу встановлено діагнози:вібраційна хвороба другої стадії з церебральним периферичним ангіодистонічним синдромом, в сполученні з полірадикулонейропатією на попереково-крижовому та шийному рівнях, вираженим порушенням біомеханіки хребта, нейродистрофічним синдромом к вигляді двобічного плечелопаткового періартрозу ПФ другого ступеню, деф.артрозу ліктьових ПФ першого ступеню та колінних суглобів ПФ першого-другого ступеню, трофічними розладами кистей;нейросенсорна приглухуватість першого (з легким зниженням слуху (а.с.10-12).

Як вбачається з п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 07.04.2011 року, причиною виникнення професійних захворювань позивача є стаж роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів є: вібрація транспортно-технологічна: еквівалентний рівень 106 дБ при ГДР 101, 105 дБ; еквівалентний рівень шуму 83 дБА при ГДР 80 дБА (а.с.12).

Із п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання слідує, що працюючи з 21.08.1985 року по 25.08.1987 року помічником машиніста локомотива (тепловоза) на вивезенні руди, породи кар`єру, з 25.08.1987 року по 15.12.1989 року машиністом локомотива (тепловоза) на вивезенні руди, породи кар`єру, з 15.12.1989 року по 01.08.2003 року машиністом локомотива (тепловоза) на вивезенні концентрату та обкотишів, з 01.08.2003 року по 01.02.2010 року машиністом локомотива (тепловоза), з 01.02.2010 року по теперішній час, тобто на момент склдадання Акту 07.04.2011 року, позивач виконував роботи по розвантаженню вагонів, причепленню, відчепленню вагонів під час маневрової роботи, керуванню локомотивом, випробуванню гальм, спостереженню за сигналами, станом поїзду та колії, габаритами, положенням стрілочних переводів та іншими показниками контрольно-вимірювальних приладів. При русі навантаженого і порожнього рухомого складу, із-за взаємодії екіпажної частини рухомого складу та верхньої будови колії, що має осідання та перекоси в плані та профілі, на робочому місці виникає вібрація та шум, що перевищує ГДР. Джерелом їх також були працюючий двигун, компресори та інші механізми локомотива. (а.с.11).

У п. 19 Акту розслідування та акту про узгоджену редакцію п. 19 Акту розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, вказано, що встановити посадових осіб, винних у виникненні зазначеного професійного захворювання не представляється можливим тому, що Комбінат було спроектовано за технологією, яка передбачала використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори, що безпосередньо впливають на організм працівника. Проект пройшов державну експертизу на відповідність діючим нормативним актам з питань охорони праці (а.с.12,13).

Висновком МСЕК від 11.05.2011 року позивачу первинно встановлено 3 групу інвалідності та 45% втрати професійної працездатності: 40% - по вібраційній хворобі; 5% - по туговухості. Висновком МСЕК від 27.04.2020 року позивачу було встановлено 45% втрати професійної працездатності безстроково та підтверджено 3 гпупу інвалідності (а.с.14-19).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання вбачається, що причиною причиною виникнення професійних захворювань позивача є стаж роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів є: вібрація транспортно-технологічна: еквівалентний рівень 106 дБ при ГДР 101, 105 дБ; еквівалентний рівень шуму 83 дБА при ГДР 80 дБА (а.с.12).

Отже, роботодавець ПрАТ «ПівнГЗК», під час роботи позивача на своєму підприємтсві, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та важкої праці, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди з відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» необґрунтований та занижений. Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, внаслідок отриманих професійних захворювань порушено звичний спосіб життя позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, відчуває постійну біль в шийному та поперековому відділах хребта з іррадіацією в ліву ногу, що порушує його ходу та не дає можливості працювати, позивач відчуває біль та обмеження рухів в ліктьових, плечових та колінних суглобах, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді. Крім того позивач почав погано чути на обидва вуха а тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість і моральних страждань позивача, тривалість праці позивача на підприємстві відповідача протягом 25 років 7 місяців, відсоток втрати професійної працездатності, який становить 45 %, встановлення третьої групи інвалідності, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з АТ «Північний ГЗК» і збільшити його з 160 000 гривень до 200 000 гривень.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2022 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 160 000 грн. до 200 000 (двісті тисяч гривень) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 липня 2022 року.

Головуючий:

Судді: