Справа№751/604/22
Провадження №2/751/645/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 року місто Чернігів

Суддя Новозаводського районного суду міста Чернігова Ченцова С. М.,

розглянувши в порядку прийняття позовну заяву релігійної громади Української Православної Церкви Свято-Покровської парафії села Ковпита Михайло-Коцюбинської ОТГ Чернігівського району до Управління Чернігівської єпархії Української Православної Церкви про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії ,

Встановив :

31.01.2022 року позивач звернулася до суду із позовом до Управління Чернігівської єпархії Української Православної Церкви про визнання протиправними дії відповідача , як такі, що протирічать конституційному праву позивача на правив і свободу віросповідання, викликають релігійні протистояння всередині громади і роздмухують нетерпіння й конфесійні конфлікти на цьому грунті; зобов`язання відповідача повернути позивачу Статут та Свідоцтво про реєстрацію релігійної громади Української Православної Церкви Свято-Покровської парафії села Ковпита Михайло-Коцюбинської ОТГ Чернігівського району.

Вивчивши зміст позовної заяви, прихожу до висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження у даній справі з огляду на наступне.

Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово формувала позиції, відповідно до яких юрисдикція судового спору визначається за предметом спору, тобто за змістом та дійсним характером спірних правовідносин.

Так, публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 805/4505/16-а). Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №804/14471/15).

Відповідно до статті 13 Закону № 987-ХІІ (в чинній редакції) Релігійна організація визнається юридичною особою з дня її державної реєстрації. Релігійна організація як юридична особа користується правами і несе обов`язки відповідно до чинного законодавства і свого статуту (положення).

Згідно зі статтею 7 Закону № 987-ХІІ (в чинній редакції) релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями).

Положеннями частин першої п`ятої статті 8 Закону № 987-ХІІ (в чинній редакції) визначено, що релігійна громада є місцевою Релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб.

Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням).

Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюються загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення.

Отже, спори між релігійною організацією та її учасником (засновником, членом) відносяться до спорів щодо управління такою юридичною особою і мають розглядатись у порядку господарського судочинства.

Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19, доходжу висновку про те, що даний спір відноситься до спорів щодо управління юридичною особою (релігійною організацією) та має розглядатися в порядку господарського судочинства, а не цивільного.

Положеннями п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі , якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Керуючись статтями 186, 354,355 ЦПК України , суддя

Ухвалила :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою релігійної громади Української Православної Церкви Свято-Покровської парафії села Ковпита Михайло-Коцюбинської ОТГ Чернігівського району до Управління Чернігівської єпархії Української Православної Церкви про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії .

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення . Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С. М. Ченцова