Номер провадження: 22-ц/813/1672/22
Справа № 495/6977/19
Головуючий у першій інстанції Прийомова О.Ю.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія 48
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 червня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2019 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , про стягнення аліментів, просили суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку/доходу відповідача, починаючи з дня звернення з позовом до суду та до досягнення ОСОБА_1 повноліття, витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого має двох дітей сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.11.2016 року розірвано шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю. За рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.04.2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі 1000 грн. В зустрічному позові ОСОБА_2 про стягнення аліментів з матері на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено з підстав неможливості достовірно встановити факту постійного проживання неповнолітнього ОСОБА_1 з жодним із батьків. Разом з тим, вказував, що його син на момент проживання з матір`ю не відвідував школу, у зв`язку із чим батько змушений був звернутись через свого представника до правоохоронних органів із скаргою про ухилення ОСОБА_3 від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітнього ОСОБА_1 , зазначає про вчинення 29.05.2019 року ОСОБА_3 психологічного насилля відносно неповнолітнього ОСОБА_1 . Вказує, що ОСОБА_1 є інвалідом дитинства, якому з 01.07.2014 року встановлений діагноз: епілептичний синдром з парціальними нападами при засинанні. Дизартрія. Дисплексія». Отже, посилаючись на той факт, що він своїми зусиллями займається вихованням та лікуванням сина, відводить його до школи, займається з ним вечорами та іншим чином піклується про нього, хоча перебуває у скрутному матеріальному становищі, офіційно не працевлаштований, коли є можливість підробляє на будівництві, натомість відповідач є працездатною особою, яка отримує досить значну заробітну плату, більш того привласнила кошти дитини, що виплачуються їй як державна соціальна допомога дитині інваліду з дитинства, а тому з врахуванням викладеного, вважав, що існують усі правові підстави для задоволення його позовних вимог в повному обсязі (а.с. 1-4).

18 вересня 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат, посилаючись на те, що дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за рішенням суду про визначення місця її проживання мешкає з матір`ю. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.04.2019 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн щомісячно. Вказувала, що на даний час погіршився матеріальний стан їх сім`ї, у зв`язку із тим, що дочка ОСОБА_5 перебуває на диспансерному обліку з квітня 2017 із захворюванням бронхіальна астма, екзогенна форма. Хвороба проявляється періодичним нападами задишки. Також в якості погіршення свого матеріального становища вказувала, що їй доводиться проживати в квартирі родичів за адресою: АДРЕСА_1 , що тягне за собою відповідні фінансові витрати. Посилаючись на довготривалий судовий процес щодо поділу майна між нею та відповідачем, вказує, що ОСОБА_2 є причиною тяжкої фінансової ситуації в їх сім`ї. Тому, з урахуванням усього вищенаведеного, відповідач у зустрічному позові просила суд: стягувати щомісяця з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 збільшений розмір аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини; стягувати щомісяця з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1000 грн. (а.с. 43-47).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 листопада 2019 року, зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, перейшовши до розгляду справи у загальному позовному провадженні та призначивши підготовче судове засідання (а.с. 77-78).

22 червня 2020 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (головуючий-суддя Прийомова О.Ю.) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів відмовлено. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат відмовлено (а.с. 125-130).

05 серпня 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з апеляційною скаргою на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 червня 2020 року. Скаржник зазначає у апеляційній скарзі, що оскаржуване судове рішення прийнято судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, як наслідок оскаржуване рішення не дає змоги на належне утримання сина ОСОБА_1 , приймаючи до уваги рішення суду, яким відмовлено у задоволенні стягнення аліментів на його утримання. Суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення посилався на акт обстеження житлово-побутових умов, складений працівниками ВК Білгород-Дністровської МР, згідно з яким ОСОБА_1 проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 , втім суд не звернув уваги, що ОСОБА_1 як позивач за первинним позовом зазначає, що проживає разом із батьком. Окрім того, апелянти звертають увагу на те, що ОСОБА_3 стверджуючи, що ОСОБА_1 проживає разом із нею не ставила питання щодо стягнення аліментів на його утримання. На підставі викладеного просять скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 червня 2020 року у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та ухвалити в цій частині нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі (а.с. 132-133).

30 листопада 2020 року до Одеського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач ОСОБА_3 зазначила, що довідки, подані позивачем, з виконкому сільської ради та акти обстеження житлових умов ОСОБА_2 , що надані як доказ проживання сина разом з батьком, спростовуються довідками про місце фактичного проживання дитини з матір`ю, що надані в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 та в судовому засіданні представником третьої особи служби в справах дітей Білгород-Дністровської міської ради. Таким чином, зазначає відповідач, неможливо достовірно встановити факт постійного проживання неповнолітнього ОСОБА_1 з жодним із батьків, а періодичність проживання не дає правових підстав для стягнення аліментів, оскільки в такому разі може бути порушено принцип рівності у несенні обох батьків свого обов`язку по утриманню дитини.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судовому засіданні 04 серпня 2022 року, яке проведено в режимі відеоконференції, апелянти скаргу підтримали. Крім того, ОСОБА_1 підтвердив факт постійного мешкання з батьком. Інші учасники справи до судового засідання в режимі відеоконференції не приєднались, про час та порядок судового засідання повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що неможливо достовірно встановити факт постійного місця проживання неповнолітнього ОСОБА_1 разом з батьком, адже дитина періодично мешкає з матір`ю, що встановлено відповідними доказами, а отже періодичність проживання не дає правових підстав для стягнення аліментів, оскільки в такому разі може бути порушено принцип рівності у несенні обох батьків свого обов`язку по утриманню дитини (а.с. 127).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є батьками неповнолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження (а.с. 5-6).

Відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.11.2016 року по справі № 495/6559/15-ц, уточнений позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Салганської сільської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання доньки - задоволено. Розірвано шлюб, який був зареєстрований 22 листопада 2003 року у Бритівській сільській раді, Білгород-Дністровського району, Одеської області, актовий запис №27, між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . Визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 8-9).

Відповідно до довідки № 292/г від 18.06.2019 року, виданої виконавчим комітетом Шабівської сільської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_2 та знаходиться на повному його матеріальному забезпеченні з 04.06.2019 року (а.с. 7).

Разом з тим, як вбачається з актів обстеження умов проживання від 12.06.2019 року та від 11.01.2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю та сестрою за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 51-52, 100).

ОСОБА_2 у позові вказує, що питання стягнення аліментів на його користь на утримання сина вже вирішувалось Білгород - Дністровським міськрайонним судом, однак рішенням по цивільній справі № 495/3206/18 від 05.04.2019 року, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, Білгород Дністровський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Білгород Дністровської районної державної адміністрації про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина відмовлено. Підставою для відмови, як зазначено в мотивувальній частині рішення від 05.04.2019 року, послугувало те, що судом неможливо достовірно встановити факту постійного проживання неповнолітнього ОСОБА_1 з жодним із батьків, періодичність проживання не дає суду правових підстав для стягнення аліментів, оскільки в такому разі може бути порушено принцип рівності у несенні обох батьків свого обов`язку по утриманню дитини (а.с.10-13).

Апеляційний суд не погоджуючись з висновками, викладеними в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції в оскарженій частині, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до змісту ст. 32 ЦК України фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою, яка має неповну цивільну дієздатність.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є позивачем та апелянтом по даній справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Вказані норми кореспондуються із нормами Сімейного Кодексу України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Як в апеляційній скарзі, так і в позовній заяві, ОСОБА_1 зазначає, що проживає разом з батьком та просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання (а.с. 132).

Таким чином, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків у даній справі не впливає на вирішення питання про стягнення аліментів, так як ОСОБА_1 є неповнолітнім та має право самостійно визначати місце свого проживання, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про неможливість визначення місця проживання дитини, який став підставою для відмови у стягненні аліментів на утримання дитини.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 32 ЦК України крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. А відповідно до ч. 3 вказаної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 та довідки № РУ000000989 від 20.06.2018 року, ОСОБА_3 працює в ТОВ «РУШ» та займає посаду керуючої магазином 3 категорії (а.с. 15-16).

Відповідно до довідки № РУ000000989 від 20.06.2018 року, дохід відповідача за період з 01.01.2018 року по 31.05.2018 року, а саме сума до виплати з відрахуванням утримань із заробітної плати, складає 21523,22 грн, тобто середньомісячна заробітна плата за вказаний період склала 4304,64 грн (а.с. 16 зворот).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи, окрім вищезазначеної довідки про доходи ОСОБА_3 , відсутні актуальні відомості стосовно доходу відповідачки, однак остання не заперечує та не спростовує інформацію стосовно свого місця роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву до суду першої інстанції було подано 02.08.2019 року (а.с. 1).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Враховуючи, що позивачами не надано доказів стосовно актуального рівня доходу відповідачки на момент звернення до суду з позовом, враховуючи прожитковий мінімум для дитини відповідного віку за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки, а також вік та процесуальний статус ОСОБА_1 в даній цивільній справі, апеляційний вважає за можливе стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на його утримання аліменти в розмірі 1400 грн, що не перевищує 50% заробітку (доходу) відповідачки та співвідноситься з мінімальним гарантованим розміром аліментів на одну дитину відповідного віку.

Крім того, в позовній заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили стягнути з ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 гривень.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачами витрати на правничу допомогу підтверджуються наступними доказами, а саме:

- договором про надання правової допомоги від 17 квітня 2019 року, укладеним між адвокатом Царенком Олександром Олександровичем та ОСОБА_2 (а.с. 26);

- договором про надання правової допомоги від 26 червня 2019 року, укладеним між адвокатом Царенком Олександром Олександровичем та ОСОБА_1 (а.с. 27);

- розрахунком суми гонорару за надану правову (правничу) допомогу (а.с. 28);

- квитанція до прибуткового касового ордера № 21 від 29.07.2019 року, платники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 29).

Враховуючи вище наведені докази та їх обґрунтованість та співрозмірність із заявленими позовними вимогами, а також те, що витрати дійсно пов`язані з розглядом даної справи, апеляційний суд вважає за можливе стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З огляду на вище викладене, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, враховуючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 , апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалює нове, яким частково задовольняє позовні вимоги, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишає без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 червня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів скасувати та постановити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_5 ): аліменти на його утримання у розмірі 1400 гривень, однак не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з 02 серпня 2019 року (моменту звернення до суду з позовом) до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити постанову до негайного виконання в частині стягнення суми платежу по аліментам за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_5 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 гривень.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст цієї постанови складено 05 серпня 2022 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк