Провадження № 2/369/590/22
РІШЕННЯ

Іменем України

13.07.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Волчка А.Я.,

при секретарі Миголь А.А.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду в порядку цивільного судочинства з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала на посаді адміністратора у фітнес клубі з 05.09.2019 року за трудовим договором з фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 (ЄДР № НОМЕР_1 від 30.10.2015 р.).

Оскільки, при прийнятті на роботу не обговорювався термін трудового договору, а також він не зазначався у заяві про прийняття на роботу, отже договір є безстроковим.

Однак, коли позивач прийшла на роботу 27.09.2020 р., заступник управляючого ОСОБА_3 поклала на стіл трудову книжку та повідомила, що позивач звільнена.

В цей день, позивачу було виплачено заробітну плату за вересень місяць.

Це сталося через декілька днів після того, як позивач просила зміни графік роботи на листопад місяць оскільки, працювати щоденно з 18 год. до 23 год. їй буде тяжко у зв`язку з вагітністю.

В трудовій книжці зазначено, що звільнена з посади з 27.09.2020 р. за згодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України. В розділі «На підставі чого внесено запис (документ, його дата, номер)» зазначено - трудовий договір б/н від 05.09.2019 р. розірвано 27.09.2020 р.

Заяву про звільнення, розірвання трудового договору позивач не подавала. Наказ про звільнення не видавався, що підтверджується записом в трудовій книжці. Про намір розірвати трудові відносини позивача не повідомлялось.

Позивач вважала що її звільнено за те, що вона вагітна і щоб уникнути зайвих виплат та клопоту.

Тому позивач просила суд поновити її на посаді адміністратора фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (ЄДР № НОМЕР_1 від 30.10.2015 р.).

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (ЄДР № НОМЕР_1 від 30.10.2015 р.) середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення 27.09.2020 р. по час поновлення на роботі.

Ухвалою суду від 21.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі.

24.05.2021 року відповідачем подано до суду відзив згідно якого він просив відмовити у вимогах позову.

Ухвалою суду від 12.07.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Представник позивача направив до суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, у вимогах позову просив відмовити.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 вересня 2019 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено Трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю № Б/Н, на підставі якого Позивача було прийнято на посаду адміністратора, про що також 05.09.2019 внесено відповідний запис до трудової книжки. В графі трудової книжки на підставі чого внесено запис (документ, його дата і номер) зазначено трудовий договір б/н від 05.09.2019 року.

27 вересня 2020 року між сторонами було укладено Угоду про припинення безстрокового трудового договору від 05.09.2019.

Відповідно до п. 1.1. даної Угоди роботодавець і працівник дійшли згоди припинити дію раніше укладеного безстрокового трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України - припинення трудового договору за угодою сторін.

Вказана Угода про припинення трудового договору підписана та відповідно її копія була надана суду.

27.09.2020 Позивачу було повернуто належно оформлену трудову книжку з відповідним записом про звільнення з посади адміністратора за угодою сторін у порядку п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та проведено повний розрахунок, про що не заперечує сама позивач.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Відповідно до статті 47 КЗпПУ в редакції станом на дату звільнення позивача (27.09.2020 року) передбачалось що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

З 10 червня 2021 року чинності Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» № 1217 - IX (далі - Закон № 1217).

Відповідно до внесених змін до статті 47 КЗпПУ власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 Кодексу законів про працю, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно з частинами першою, другою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже як вбачається із матеріалів справи звільнення позивача відбулось на підставі угоди сторін від 27.09.2020 року. Дана угода також зазначена як підстава звільнення позивача в її трудовій книжці.

В даному випадку відсутність наказу про звільнення позивача не суперечить вимогам трудового законодавства, оскільки на момент звільнення ОСОБА_4 були відсутності імперативні норми законодавства які зобов`язували роботодавця в таких випадках видавати наказ про звільнення працівника та вручати його копію відповідній особі.

З наведеного суд не вбачає правових підстав для поновлення позивача на роботі та задоволення похідних вимог що стосуються стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову.

Відповідно та керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про поновлення на роботі відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення,має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А.Я. Волчко